ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.10.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/316/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Рочняк О. В.

секретар судового засідання Михайлюк А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Івано-Франківської міської ради

вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004

до відповідача: Спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-БІЗНЕС-ЦЕНТР"

вул. Дністровська, 26, м. Івано-Франківськ, 76018

про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном

за участю представників:

від позивача: Кручок Андрій Богданович

від відповідача: Тугай Іван Михайлович; Пасічник Олександр Володимирович

ВСТАНОВИВ: Івано-Франківська міська рада звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-БІЗНЕС-ЦЕНТР" про усунення перешкод Івано-Франківській міській раді в користуванні нерухомим майном - нежитловими приміщеннями загальною площею 502,1 кв.м., а саме: приміщення 7,9, 11-13, 15-17, 19-25, розташовані на другому поверсі; приміщення 32-43, розташовані на третьому поверсі, що розташовані в будівлі за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 26, шляхом звільнення Спільним українсько-канадським підприємством "МБЕРІФ-БІЗНЕС-ЦЕНТР" вказаних приміщень.

Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.04.2021, суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче засідання на 17.05.2021; встановив сторонам строк для надання відзиву на позов, відповіді на позов та заперечення.

07.05.2021 до відділу документального забезпечення, канцелярії господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 05.05.2021 (вх.№6626/21).

14.05.2021 до відділу документального забезпечення, канцелярії господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив №604/11.1-03/14в від 14.05.2021 (вх.№7028/21).

В підготовчому засіданні 17.05.2021 суд постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 09.06.2021, про що сторони повідомлені під розписку.

В підготовчому засіданні 09.06.2021 суд постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про продовження строку підготовчого засідання на 30 днів та відклав підготовче засідання на 05.07.2021.

05.07.2021 до відділу документального забезпечення, канцелярії господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 02.07.2021 (вх.№10749/21) про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

В підготовчому засіданні 05.07.2021 суд постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про оголошення перерви до 07.07.2021, про що сторони повідомлені під розписку.

В підготовчому засіданні 07.07.2021 суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача учасників Спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-БІЗНЕС-ЦЕНТР", мотивуючи тим, що з моменту передачі у статутний капітал права користування спірним майном, спори щодо цього майна можуть свідчити про порушення прав та інтересів самого Товариства, а не корпоративних прав його учасників.

За результатами підготовчого засідання, яке відбулося 07.07.2021, суд постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 09.08.2021, про що учасники судового процесу повідомлені під розписку.

Суд відкладав розгляд справи по суті на 20.09.2021 та 07.10.2021.

ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Позиція позивача: представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив суд позов задовольнити шляхом усунення перешкод Івано-Франківській міській раді в користуванні приміщеннями по вул. Дністровська, 26, загальною площею 502,1 кв.м., у спосіб зобов`язання Спільного українсько-канадського підприємством "МБЕРІФ-Бізнес -Центр" звільнити вказане приміщення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Івано-Франківською міською радою не укладалися та не приймалися жодні рішення про передачу в оренду чи інше користування нежитлових приміщень в користування відповідачу. Зазначив, що внаслідок фактичного безпідставного використання нежитлових приміщень відповідачем, Івано-Франківська міська рада позбавлена можливості вільно, на власний розсуд розпоряджатися своїм майном в інтересах міської територіальної громади, в результаті чого, безумовно, порушується право власності територіальної громади на спірні приміщення.

Позиція відповідача: представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, просив суд у задоволенні позову відмовити. В спростування позовних вимог посилалися на те, що СП"МБЕРІФ-Бізнес -Центр" користується спірними приміщеннями на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №52 від 26.03.1997, відповідно до якого виконком вирішив виступити співзасновником спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-Бізнес -Центр", внеском до статутного фонду визначив право безоплатного використання нежитлових приміщень необхідних для розміщення і діяльності Бізнес-Центру. Відповідні відомості вказано у статуті відповідача. Територіальна громада міста Івано-Франківська в особі виконавчого органу ради і на даний час є засновником відповідача. Зазначене вказує, що на даний час правових підстав для звільнення відповідачем спірного майна немає.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Позивач звернувся до Господарського суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, що знаходиться по вул. Дністровська, буд. 26, м. Івано-Франківськ, мотивуючи відсутністю будь-яких правових підстав для користування визначеними приміщеннями.

На підтвердження права власності на спірне нерухоме майно надав суду копію Свідоцтва про право власності на нерухоме майно №8711181 від 30.08.2013, (а.с. 5), копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8712481 від 30.08.2013 (а.с. 6) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 07.04.2021 (а.с.7-8).

За результатами обстеження нежитлових приміщень, розташованих в будівлі за адресою: вул. Дністровська, 26, м. Івано-Франківськ, які належать до комунальної власності Івано-Франківської міської територіальної громади складено акт від 11.02.2021, в якому в тому числі встановлено, що нежитлові приміщення загальною площею 502,1 кв. м (приміщення 7, 9, 11-13, 15-17, 19-25, розташовані на другому поверсі, приміщення 32-43, розташовані на третьому поверсі будівлі згідно з технічним паспортом на будівлю на вул. Дністровській 26 виготовленим 14.03.2012), які розташовані на другому та третьому поверхах будівлі відповідно до вивіски на вході в будівлю, а також слів Пасічника О.В, можуть використовуватися "МБЕРІФ-Бізнес -Центр" (а.с. 18-20).

Судом з"ясовано, що відповідач не заперечує факту використання вказаних приміщень.

11.03.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією №1206/01-15/20в від 11.03.2021 з пропозицією звільнити та повернути за актом прийому-передачі нежитлові приміщення загальною площею 436,2 кв. м по вул. Дністровській, 26 в м. Івано-Франківську у термін до 22.03.2021 (а.с 21).

У відповідь на вказану претензію "МБЕРІФ-Бізнес -Центр" звернулося до міського голови з листом №11 від 22.03.2021 про те, що робоча група, яка проводила обстеження даних приміщень 11.02.2021 була ознайомлена з документами, які підтверджують правові підстави знаходження Спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-Бізнес -Центр" в займаних приміщеннях по вул. Дністровській, 26 в м. Івано-Франківську (а.с. 23).

30.03.2021 позивач повторно направив відповідачу претензію №1343/01-15/20в від 30.03.2021, в якій зазначив про те, що робочій групі під час обстеження даних приміщень 11.02.2021 не було надано документів щодо правових підстав знаходження Спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-Бізнес -Центр" в займаних приміщеннях по вул. Дністровській, 26 в м. Івано-Франківську, а томі відповідачу необхідно негайно звільнити та повернути за актом приймання-передачі займані ним приміщення (а.с. 24).

Під час розгляду справи суд встановив таке.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №52 від 26.03.1997 "Про заснування спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-Бізнес-Центр", з метою надання дієвої допомоги становленню та розвитку малого підприємства, керуючись Законом України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" Виконавчий комітет Івано-Франківської міської Ради народних депутатів вирішив: виступити співзасновником спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-Бізнес-Центр"; визначити внеском до статутного фонду спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-Бізнес-Центр" право безоплатного використання нежилих приміщень необхідних для розміщення та діяльності бізнес центру, оціненого у відповідності до ставок орендної плати за використання нежилих приміщень, затверджених рішенням міськвиконкому №386 від 30.11.1994 та №261 від 27.06.1996 (а.с. 40).

Статут спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-Бізнес-Центр" затверджено рішенням установчих зборів учасників (протокол від 08.02.1997), зареєстровано Івано-Франківським міськвиконкомом 31.03.1997, зареєстровано зміни (доповнення) до статуту 01.12.2000 за №6829-2 (а.с. 41-49).

Відповідно до п. 1.2 статуту, учасниками бізнес-центру є: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської Ради народних депутатів; Івано-Франківська облдержадміністрація; Конфедерейшн Коледж/Онтаріо, Канада. Місцезнаходження "МБЕРІФ-Бізнес-Центр": вул. Дністровська, 26, м. Івано-Франківськ (п. 1.3).

Згідно з п. 2.1 статуту, бізнес - центр є госпрозрахунковою організацією, всі доходи якої від оплати за послуги і діяльність використовуються для подальшого досягнення завдань проекту МБЕРІФ.

Відповідно до п.3.1. Статуту, Бізнес - Центр "МБЕРІФ-Бізнес-Центр" створено з метою реалізації прибуткових програм Проекту МБЕРІФ (малого бізнесу та економічного розвитку м.Івано-Франіквська) у відповідності до Меморандуму про взаєморозуміння між Івано-Франківською облдержадміністрацією , Івано-Франківським міськвиконкомом та Конфедерейшн Коледж/ Онтаріо, Канада/ по спільній діяльності з реалізації проекту МБЕРІФ від 01.03.96 р.

Предметом діяльності Бізнес - Центру є: навчання підприємництву; консультації з питань бізнесу; надання в оренду приміщення та обладнання бізнес-інкубатору; бізнес позики, лізинг з правом викупу; навчання англійської мови; навчання спеціалістів з економічних питань; інформаційні та рекламні послуги (п.3.2.)

Джерелами формування майна бізнес-центру є матеріальні та грошові внески учасників; доходи, одержані від реалізації продукції, надання послуг та здійснення інших видів господарської діяльності; інші джерела, не заборонені чинним законодавством (п.5.2).

Пунктом 6.1 статуту передбачено, що учасники за рахунок своїх видатків створюють фонд бізнес-центру в розмірі 100 000 доларів США, що за курсом Національного Банку України на день підписання цього статуту складає 187 350 українських гривень.

Відповідно до п. 6.3 статуту, вартість вкладів учасників та їх доля в статутному фонді бізнес-центру становить: міськвиконкому - 25 510 доларів США (47 792 грн 99 коп. у вигляді права безоплатного використання нежитлових приміщень; облдержадміністрації - 15 490 доларів США (29020 грн 51 коп.) у вигляді транспортних послуг, ефірного часу на телебаченні; Конфедерейшн Коледж - 59 000 доларів США (110 536 грн 50 коп.) у вигляді комп`ютерного обладнання, офісного обладнання, офісних меблів.

Згідно з п. 6.4 статуту, учасники зобов`язані повністю внести свої вклади у статутний фонд на протязі одного року з моменту державної реєстрації бізнес-центру.

Пунктом 10.1 передбачено, що припинення діяльності бізнес-центру може відбуватися внаслідок його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення); закінчення терміну, на який він створювався; ліквідації.

У відповідності до акту прийому-передачі дольового внеску (права використання нежитлових приміщень будівлі по вул. Дністровська, 26) до статутного фонду спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-Бізнес -Центр" від 05.01.1998, у відповідності до установчого договору спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-Бізнес -Центр" виконком Івано-Франківської міської ради передав, а Бізнес-Центр прийняв в рахунок внеску Виконавчого комітету до статутного фонду спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-Бізнес -Центр" право використання нежитлових приміщень будівлі по вул. Дністровській, 26 терміном до 31.12.2005 загальною вартістю 158245 грн 80 коп., а саме: позиція 1-7 площею 198,2 кв. м з 01.11.1996 по 31.12.2005, загальною вартістю 73 678 грн 32 коп.; позиція 8-12 площею 84,5 кв. м з 01.03.1996 по 31.12.2005, зазальною вартістю 28 888 грн 66 коп.; позиція 13-19 площею 195,1 кв. м з 02.02.1998 по 31.12.2005, загальною вартістю 48 584 грн.; позиція 78-79 площею 87, 4 кв. м з 01.11.1996 по 02.02.1998, загальною вартістю 3 407 грн 60 коп.; позиція 63-66 площею 84,5 кв. м з 01.02.1997 по 02.02.1998, загальною вартістю 3 687 грн 22 коп. (а.с. 58).

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №206 від 25.05.1999 "Про передачу приміщення для створення бізнес-інкубатора", вирішено передати в якості додаткового внеску до статутного фонду спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-Бізнес -Центр" право використання до 31.12.2005 приміщення 3-4 поверхів будівлі по вул. Дністровська, 26 загальною площею 211,2 кв. м (а.с. 57).

За актом прийому-передачі дольового внеску (права використання нежитлових приміщень будівлі по вул. Дністровська, 26) до статутного фонду спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-Бізнес -Центр" від 30.07.2000, прийнято в рахунок внеску Виконавчого комітету до статутного фонду спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-БІЗНЕС-ЦЕНТР" право використання нежитлових приміщень будівлі по вул. Дністровській, 26 площею 211,2 кв. м терміном до 31.12.2005 (а.с. 59).

Відповідно до архівного витягу №11.1-07/202 від 09.04.2021 з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №385 від 25.09.2001 "Про оренду та передачу в користування об"єктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська" виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вирішив дати дозвіл на передачу в якості внеску до статутного фонду спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-Бізнес -Центр" право використання нежитлових приміщень площею 183,28 кв. м, розташованих на другому поверсі в будівлі на вул. Дністровській, 26 (приміщення І та кімнати №27, 28, 29, 32-55 згідно інвентаризаційної справи на будівлю на вул. Дністровська, 26 виготовленої Івано-Франківським ОБТІ станом на 06.12.1995) за вартісною оцінкою приміщень, визначеною експертним шляхом. Встановити, що вказані нежитлові приміщення надаються спільному українсько-канадському підприємству "МБЕРІФ-Бізнес -Центр" в безплатне користування на період до 01.01.2004 для використання згідно статутних завдань підприємства (а.с. 55).

Згідно з архівним витягом №11.1-07/202 від 09.04.2021 з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №502 від 18.12.2001 "Про оренду та передачу в користування об"єктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська" виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вирішив внести зміни до раніше прийнятих рішень виконкому та договорів оренди та викласти абз.1 п.5 рішення виконкому від 25.09.2001 №385 в наступній редакції: "Дати дозвіл на передачу в якості внеску до статутного фонду спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ- Бізнес-Центр" право використання нежитлових приміщень площею 183,28 кв. м, розташованих на другому поверсі в будівлі на вул. Дністровській, 26 (приміщення І та кімнати №27, 28, 29, 32-44 згідно інвентаризаційної справи на будівлю на вул. Дністровська, 26, виготовленої Івано-Франківським ОБТІ станом на 06.12.1995), за вартісною оцінкою приміщень, визначеною експертним шляхом. Встановити, що вказані нежитлові приміщення надаються спільному українсько-канадському підприємству "МБЕРІФ-Бізнес -Центр" в безплатне користування на період до 01.01.2004 для використання згідно статутних завдань підприємства (а.с. 56).

В акті прийому-передачі в якості внеску до статутного фонду українсько-канадського спільного підприємства "МБЕРІФ-Бізнес -Центр" права на використання нежитлових приміщень площею 171,8 кв. м розташованих на другому поверсі в будівлі за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 26 від 10.01.2002, зазначено, що Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради (власник) передав, а українсько-канадське спільне підприємство "МБЕРІФ-Бізнес -Центр" (користувач) прийняв в якості внеску до статутного фонду українсько-канадського спільного підприємства "МБЕРІФ-Бізнес -Центр" право на використання нежитлових приміщень площею 171,8 кв. м, що знаходиться на другому поверсі в будівлі за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 26, в тому числі: приміщення І та кімнати №27, 28, 30, 32-44 згідно інвентаризаційної справи на будівлю на вул. Дністровській, 26, виготовленої Івано-Франківським ОБТІ станом на 06.12.1995. Приміщення передаються в безоплатне користування на період до 01.01.2004 (а.с. 60).

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД, ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Стаття 5 Цивільного кодексу України визначає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Як встановлено з наданих, як стороною позивача, так і стороною відповідача, письмових документів, право користування спірними нежитловими приміщеннями передано Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради в якості внеску засновника до статутного фонду Спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-БІЗНЕС-ЦЕНТР", рішення про участь у якому виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради прийняв 26.03.1997 за № 52 (а. с. 40). Статут Спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-БІЗНЕС-ЦЕНТР" зареєстровано Івано-Франківським міськвиконкомом 31 березня 1997 року (а. с. 41).

Тому вирішуючи спір, суд застосовує до правовідносин сторін, пов`язаних з внесенням до статутного фонду відповідача права користування нежитловими приміщеннями, правові норми, які були чинні на час виникнення відповідних прав та обов`язків сторін.

Застосовуючи норми права у даному спорі, суд також виходить з того, що за організаційно-правовою формою, Спільне українсько-канадське підприємство "МБЕРІФ-БІЗНЕС-ЦЕНТР", є товариством з обмеженою відповідальністю, а тому при прийнятті рішення суд застосовує норми законодавства, які регулювали на час виникнення та існування спірних правовідносин діяльність господарських товариств, зокрема товариств з обмеженою відповідальністю.

Зазначений висновок суду ґрунтується на тому, що хоча у назві відповідача відсутнє зазначення його організаційно-правової форми, як товариства з обмеженою відповідальністю, однак у п. 1.1. Статуту даної юридичної особи (а. с. 41), вказано що відповідач створено у формі товариства з обмеженою відповідальністю. При цьому, суд враховує також висновки Великої палати Верховного суду, викладені у пунктах 8.13 - 8.32 постанови Великої Палати Верховного суду від 29 червня 2021 року по справі №916/2813/18. У даній постанові Велика Палата Верховного суду зазначила, що за ознакою наявності чи відсутності учасників, юридичні особи поділяються на товариства та установи, у зв`язку із чим приватне підприємство є товариством, оскільки воно має хоча б одного учасника. Слідуючи даному висновку, виходячи з того що Спільне українсько-канадське підприємство "МБЕРІФ-БІЗНЕС-ЦЕНТР" має трьох учасників, які управляють ним через участь в загальних зборах, відповідальність учасників обмежена вартістю внесених ними вкладів, та враховуючи пряму вказівку в п. 1.1. Статуту, відповідач є товариством з обмеженою відповідальністю.

Статтею 50 Закону України "Про господарські товариства", в редакції, яка діяла на час створення Спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-БІЗНЕС-ЦЕНТР", передбачено, що товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний фонд, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами. Учасники товариства несуть відповідальність в межах їх вкладів.

За змістом статті 12 Закону України "Про господарські товариства", в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, товариство є власником: майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність; продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Вкладами учасників та засновників товариства, згідно частин першої та другої статті 13 Закону України "Про господарські товариства", в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, можуть бути будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, права користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, в тому числі в іноземній валюті. Вклад, оцінений у карбованцях, становить частку учасника та засновника у статутному фонді. Порядок оцінки вкладів визначається в установчих документах товариства, якщо інше не передбачено законодавством України.

Учасники господарського товариства зобов`язані: додержувати установчих документів товариства і виконувати рішення загальних зборів та інших органів управління товариства; виконувати свої зобов`язання перед товариством, в тому числі і пов`язані з майновою участю, а також вносити вклади (оплачувати акції) у розмірі, порядку та засобами, передбаченими установчими документами (пункти а) та б) статті 11 Закону України "Про господарські товариства" в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону України "Про господарські товариства", в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, акціонерне товариство, товариство з обмеженою і товариство з додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі установчого договору і статуту, повне і командитне товариство - установчого договору. Установчі документи товариства у випадках, передбачених чинним законодавством, погоджуються з Антимонопольним комітетом України. Установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного фонду, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна одностайність або кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Відповідно до статті 51 цього ж закону, установчі документи товариства з обмеженою відповідальністю, крім відомостей, зазначених у статті 4 цього Закону, повинні містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів. Зміни вартості майна, внесеного як вклад, та додаткові внески учасників не впливають на розмір їх частки у статутному фонді, вказаної в установчих документах товариства, якщо інше не передбачено установчими документами.

Частина 2 статті 21 Закону України "Про господарські товариства", в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин визначала, що майно, передане товариству учасниками у користування, повертається у натуральній формі без винагороди. Частина друга статті 54 цього ж закону додатково встановлювала, що учаснику, який вибув (внаслідок виходу з товариства з обмеженою відповідальністю), виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Таким чином, правові норми, які діяли на час заснування Спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІГ-БІЗНЕС-ЦЕНТР" передбачали можливість внесення вкладу учасником товариства з обмеженою відповідальністю у вигляді права користування будинками, спорудами, обладнанням та іншими майновими правами, та повернення учаснику, який вибув з товариства, майна, переданого товариству тільки в користування.

Виходячи зі змісту наведених норм, щодо майна, переданого товариству учасниками, можна зробити такі застереження. По-перше, цим майном можуть бути гроші і речі, майнові права та інші права, що мають грошову оцінку. По-друге, законодавством допускається передання речей товариству не тільки у власність, а й у користування. Господарське товариство є власником майна, яке передане як вклад до статутного (складеного) капіталу. Те ж майно, яке передається товариству в користування, залишається у власності учасника.

Отже, передаючи на праві безоплатного користування (безоплатного використання) нежитлові приміщення, як внесок до статутного фонду Спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-БІЗНЕС-ЦЕНТР", Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради народних депутатів виконував взяті на себе зобов`язання, пов`язані з участю у зазначеному товаристві. Внесок Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів, згідно п. 6.3. Статуту Спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-БІЗНЕС-ЦЕНТР" становить 25 510 доларів США (47 792,99 грн.) у вигляді права безоплатного використання нежитлових приміщень.

Оформлення внесення вкладу сторони здійснили шляхом підписання Актів прийому-передачі дольового внеску (права використання нежитлових приміщень будівлі по вул. Дністровська, 26) до статутного фонду спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-Бізнес-центр" від 05 січня 1998 року, 30 липня 2000 року, 10 січня 2002 року (а. с. 58-60).

Передача приміщень в користування відбувалася згідно Статуту відповідача, та на підставі рішень виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів, зокрема рішення № 52 від 26.03.1997 року.

Пунктами 1-4 статті 35 Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" від 07 грудня 1990 року № 533-ХІІ, який був чинний станом на 26 березня 1997 року, коли було прийнято рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 52 (а.с. 40), передбачалось, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської Ради народних депутатів здійснює управління майном, яке належить до комунальної власності, майновими фондами житлово-комунального господарства та іншим майном для задоволення потреб і запитів населення; вирішує питання створення, придбання, використання, оренди або безоплатної передачі майнових об`єктів, які перебувають у комунальній власності; забезпечує виконання затверджених Радою планів приватизації об`єктів комунальної власності; має право за рахунок наявних у виконавчого комітету коштів створювати підприємства (об`єднання), організації і установи, затверджувати їх статути або положення про них, наділяти статутними фондами, призначати і звільняти з посади їх керівників або визначати інший порядок їх призначення та звільнення відповідно до законодавства.

Зазначені положення законодавства надавали повноваження виконавчим комітетам сільських, селищних, міських рад брати участь у заснуванні підприємств (господарських товариств), вносити до їх статутного фонду майно, в тому числі передавати майно комунальної власності на праві безоплатного користування.

Закон України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" втратив чинність 12 червня 1997 року у зв`язку з набранням чинності Законом України "Про місцеве самоврядування".

Підпункт 1 пункту а) статті 29 Закону України "Про місцеве самоврядування", в редакції, яка діяла протягом 1997-2001 років, коли приймались рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 206 від 25.05.1999 (а. с. 57), № 385 від 25.09.2001 (а. с. 55), № 502 від 18.12.2001 (а. с. 56) визначав, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад відноситься управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Виходячи з цього, не знайшли свого підтвердження, і спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами, доводи позовної заяви, що відповідач, не маючи будь-яких правових підстав для користування спірними приміщеннями (право власності, речове право користування), свідомо, всупереч волі власника приміщень, здійснює фактичне користування ними, чим перешкоджає Івано-Франківській міській раді користуватись і розпоряджатись власним майном.

Судом встановлено, що правовою підставою користування відповідачем спірними нежитловими приміщеннями стала участь Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів у заснуванні Спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-БІЗНЕС-ЦЕНТР" і внесення міськвиконкомом, як учасником, то статутного фонду відповідача, права безоплатного використання нежитлових приміщень (яке за змістом тотожне праву безоплатного користування).

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради залишається учасником Спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-БІЗНЕС-ЦЕНТР", з розміром внеску до статутного фонду в сумі 212 635,99 грн. Тому відсутні законодавчі підстави для повернення учаснику майна, переданого Відповідачу на праві безоплатного користування, як внесок до статутного капіталу.

Доводи позивача, викладені у Відповіді на відзив на позовну заяву від 05.05.2021 (а.с. 53 - 54) щодо завершення строків користування відповідачем спірними нежитловими приміщеннями, також не доводять підставності позовних вимог. Акти прийому-передачі дольового внеску (права використання нежитлових приміщень будівлі по вул. Дністровська, 26) до статутного фонду спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ Бізнес-центр" від 05 січня 1998 року, 30 липня 2000 року, 10 січня 2002 року (а.с. 58, 59, 60) в частині обмеження права користування Відповідача нежитловими приміщеннями певним строком, суперечать підпункту а) пункту 6.3 Статуту Спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ Бізнес-центр", яким передбачено, що вкладом Міськвиконкому є право безоплатного використання нежитлових приміщень. Положень щодо обмеження права безоплатного використання нежитлових приміщень певними строками, Статут не містить

Статут є актом, у якому закріплені локальні норми матеріального права, що врегульовують відносини, зокрема, стосовно управління юридичною особою, відповідно норми Статуту мають перевагу над рішеннями чи діями учасника та самого Товариства.

Крім того, зазначена у даних актах вартість майнового внеску учасника у вигляді користування нежитловими приміщеннями протягом певного строку не може вважатися належним чином здійсненою оцінкою вкладу Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів у статутний фонд Спільного українсько-канадського підприємства "МБЕРІФ-БІЗНЕС-ЦЕНТР". Порядок оцінки вкладів визначається в установчих документах товариства, якщо інше не передбачено законодавством України (частина друга статті 13 Закону України "Про господарські товариства" в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин між сторонами спору). Згідно пункту 6.2. Статуту Відповідача, оцінка вартості вкладів Учасників в статутний фонд Бізнес-Центру здійснюється за курсом домовленості. Зазначені акти прийому-передачі дольового внеску (права використання нежилих приміщень) (а. с. 58, 59, 60) не свідчать про погодження вартості майнового внеску між усіма учасниками Відповідача, зокрема відсутнє погодження оцінки вкладу іншими учасниками: Івано-Франківською облдержадміністрацією та Конфедерейшн Коледж (Онтаріо, Канада).

Ухвалюючи рішення по справі, суд також виходить з того, що виходячи зі змісту Статуту Відповідача, та в розумінні статті 5 Закону України "Про господарські товариства", Спільне українсько-канадське підприємства "МБЕРІФ-БІЗНЕС-ЦЕНТР" створювалось на невизначений строк. Згідно пункту 3.1. Статуту Відповідача (а.с. 42), Бізнес-Центр "МБЕРІФ-Бізнес-Центр" створено з метою реалізації прибуткових програм проекту МБЕРІФ (малого бізнесу та економічного розвитку м. Івано-Франківська) у відповідності до Меморандуму про взаєморозуміння між Івано-Франківською облдержадміністрацією, Івано-Франківським міськвиконкомом та Конфедерейшн Коледж (Онтаріо, Канада) по спільній діяльності з реалізації проекту МБЕРІФ від 01.03.1996. Оскільки Відповідач продовжує здійснювати діяльність згідно визначених у його Статуті цілей, його учасниками не прийнято рішення про ліквідацію, або припинення реалізації чи участі в проекті, право безоплатного використання нежитлових приміщень Відповідач набув у вигляді вкладу у статутний фонд для реалізації своїх статутних цілей, доводи позову щодо безпідставного користування Відповідачем нежитловими приміщеннями не підтвердились.

Позов, який розглядається судом, є негаторним позовом, який заявлений з метою захисту права власності позивача на спірні нежитлові приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння. Власник має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.

Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 911/1659/19.

Наявність у відповідача правових підстав для користування майном, щодо якого позивач заявив негаторний позов, свідчить про відсутність протиправного вчинення перешкод власнику майна, і виключає можливість задоволення позову.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Згідно статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідача, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні позову відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.10.2021

Суддя О.В. Рочняк