04.10.2021Справа № 910/321/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., дослідивши матеріали справи
за позовом військової частини НОМЕР_1
до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельний альянс»
про стягнення 417713,01 грн,
від позивача не прибули
від відповідача Протас О.М.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
12 липня 2021 року Господарський суд міста Києва ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельний альянс».
На підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу відповідач долучив до матеріалів справи:
- копію договору про надання правової допомоги № 2402-ПБ від 24.02.2021;
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю;
- ордер;
- звіт № 1 про надані послуги від 13.07.2021
- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) .
Згідно зі звітом № 1 про надані послуги від 13.07.2021 вартість виконаних робіт складається з вартості таких послуг:
- 6000,00 грн (2 год. х 3000,00 грн) правовий аналіз матеріалів справи, правова оцінка доказів узгодження правової позиції;
- 9000,00 грн (3 год. х 3000,00 грн) підготовка та подання до суду заперечень з додатками;
- 3000,00 грн (1 год. х 3000,00 грн) підготовка та подання до суду клопотання про долучення доказів від 17.03.2021 з додатками;
- 4500,00 грн (1,5 год. х 3000,00 грн) підготовка та подання до суду клопотання про долучення доказів від 14.05.2021 з додатками;
- 1500,00 грн (0,5 год. х 3000,00 грн) підготовка та подання письмових пояснень,
Позивач заперечив проти визначеного відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 по справі № 922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
Відповідно до наданого відповідачем звіту ряд з вчинених адвокатом дій не є співмірними витраченому адвокатом часу, обсягом послуг тощо. Зокрема, суд вважає, що така послуга як «правовий аналіз матеріалів справи, правова оцінка доказів узгодження правової позиції» (6000,00 грн) є складовою підготовки відзиву на позовну заяву, а тому вартість цих дій не підлягає окремому розподілу.
Задекларована сума витрат відповідача щодо підготовки та подання до суду клопотання про долучення доказів від 17.03.2021 (3000,00 грн) (т. 1 а.с. 72-156) та підготовки та подання до суду клопотання про долучення доказів від 14.05.2021 (4500,00 грн) (т. 2 а.с. 8-128) не відповідає критерію пропорційності цих витрат вчиненим діям. Тому ці витрати також не можуть бути покладені на позивача. Обставин щодо понесення витрат відповідачем при збиранні цих доказів останнім суду не наведеною.
На підставі викладеного, керуючись статтями 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення може бути в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення складено 13.10.2021.

Суддя С. А. Ковтун