ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

21 жовтня 2021 року Справа № 915/1524/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши заяви Фізичної особи-підприємця Бондюченко Світлани Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; адреса електронної пошти представника: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про забезпечення позову,

особи, що можуть отримати статус учасника справи:

відповідач: Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 40; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 23399393)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» (54017, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 39/1; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 42129888)

без виклику учасників справи,

В С Т А Н О В И В:

19.10.2021 Фізична особа-підприємець Бондюченко Світлана Миколаївна звернулася до Господарського суду Миколаївської області з заявою б/н від 18.10.2021 (вх. № 15554/21) про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд: вжити заходи забезпечення позову до подачі позовної заяви, а саме заборонити Акціонерному товариству «Миколаївобленерго», вул. Громадянська. 40, м. Миколаїв, 54017 (), його філіям, службовим та посадовим особам вживати заходи, спрямовані на відключення електроустановки - об`єкту ФОП Бондюченко С.М., розташованого за адресою: вул. Єсеніна, 179, м. Миколаїв.

Вказана заява з доданими до неї документами сформована заявником в системі «Електронний суд» 18.10.2021 та зареєстрована в автоматизованій системі «Діловодство спеціалізованого суду» 19.10.2021 за вх. № 15554/21.

Даній заяві присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 915/1524/21.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2021, вищевказану заяву (єдиний унікальний номер судової справи № 915/1524/21) було передано на розгляд судді Смородіновій О.Г.

За правилами ч. 1, 3-4 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

За результатами дослідження поданої заяви, суд не вбачає необхідності для повідомлення учасників справи, та для виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, також не вбачає наявності виняткового випадку для призначення розгляду даної заяви у судовому засіданні з викликом сторін.

Розглянувши подану заяву відповідно до приписів § 1 глави 5 та глави 10 Розділу І ГПК України, суд дійшов висновків про її задоволення, виходячи з такого:

Відповідно до приписів ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012).

У даному випадку заявник звернувся із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову.

Заявник в обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, зокрема, що 05.10.2021 року ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» надала ФОП Бондюченко С.М. попередження про припинення постачання електричної енергії через несплату по рахунку № 40/590/7/1 від 01.08.2021 вартості електричної енергії у розмірі 7307,34 грн. (рахунок сформовано на суму 12133,02 грн., враховано передплату у розмірі 4825,68 грн.). В цей же день споживач подала постачальнику електричної енергії заяву з проханням не проводити відключення, яке заплановано на 22.10.2021 у зв`язку з тим, що споживач не погоджується із здійсненим розрахунком оператора системи розподілу електроенергії, акт про порушення ПРРЕЕ від 26.07.2021 ще не розглянуто на засіданні комісії, рішення відносно обсягу та вартості недооблікованої електричної енергії не прийнято, оскільки прилад обліку направлено на експертизу і станом на 05.10.2021 висновку експерта немає.

У разі проведення відключення від електропостачання об`єкту споживача ФОП Бондюченко С.М., остання знову нестиме збитки у підприємницькій діяльності, не зможе вести підприємницьку діяльність, відповідно - вчасно сплачувати податки, виконувати зобов`язання перед контрагентами, оплачувати заробітну плату працівникам тощо.

Наразі, ФОП Бондюченко С.М. має намір скористатись своїм правом захистити свої права у суді у відповідності до положень ст. 4 ГПК України шляхом звернення з позовом про визнання недійсним та скасування нарахування обсягу електричної енергії на об`єкті споживача за адресою м. Миколаїв, вул. Єсеніна, 179 за період з 01.02.2021 по 26.07.2021 у розмірі 2790 кВт/год.

Заявник стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відключення об`єкту споживача від електроживлення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Нарахування, здійснене АТ «Миколаївобленерго» споживачу ФОП Бондюченко С.М. у липні 2021 року є неправомірним і у випадку прийняття рішення судом про неправомірність дій оператора і скасування нарахованого обсягу електропостачання - буде відсутня і підстава для обмеження електропостачання споживачу.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, рішення, яким суд забезпечує позов, як ефективний засіб юридичного захисту повинне бути реальним (тобто таким, яке забезпечує дієвий правовий захист від свавілля контрагента) та своєчасним.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім «право на суд», яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі «Кюблер проти Німеччини», заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені «правом на суд».

Згідно зі ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У провадженні з розгляду заяви про забезпечення позову суд позбавлений можливості встановлювати законність і обґрунтованість дій відповідачів, позаяк такий предмет розгляду належить здійснювати в порядку позовного провадження. Сутність забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії покликана захистити заявника від потенційно недобросовісних дій осіб, які носять непередбачувані, швидкі та невідворотні елементи. Таким чином, у цьому провадженні суд встановлює обґрунтованість заходів забезпечення з урахуванням розумності та адекватності вимог заявника, його доводів, відповідності наведених в приписах підстав із положеннями закону.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Разом із тим, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів сторонніх осіб.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст.137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена постанові від 23.10.2019 у справі №927/432/19).

Суд наголошує, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним в ухвалі від 20.08.2018 у справі № 917/1390/17.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 ГПК України.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 15.01.2020 по справі № 915/1912/19).

Враховуючи, що предметом позову, який планує пред`явити позивач, є визнання недійсним та скасування нарахування обсягу електричної енергії на об`єкті споживача за адресою м. Миколаїв, вул. Єсеніна, 179 за період з 01.02.2021 по 26.07.2021 у розмірі 2790 кВт/год, суд вважає доводи заявника щодо заборони відповідачу вживати заходи, спрямовані на відключення електроустановки - об`єкту позивача є цілком співрозмірними та пов`язаними із позовними вимогами, що планує заявити позивач.

При цьому, суд враховує, що у разі невжиття вищевказаних заходів забезпечення позову відповідач дійсно може вжити заходів щодо відключення електроустановки - об`єкту позивача (про що свідчить наявна в матеріалах справи копія Попередження про припинення постачання електричної енергії) у зв`язку з несплатою боргу, який позивач планує оскаржити, що може мати наслідком припинення виробничої діяльності заявника, а отже - призвести до нівелювання закріпленої пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантією кожного на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Так, у п. 53 рішення у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 Європейський суд з прав людини наголосив, що «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), від 26.10.1984, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), від 28.10.1998, п. 45).

Крім того, суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені, зокрема, на перешкоджання завдання шкоди заявнику.

Водночас, судом взято до уваги ту обставину, що вищевказані заходи забезпечення позову жодним чином не впливають на поточну діяльність Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» та не порушують його прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки не завдають майнової шкоди.

За таких обставин, суд вважає, що застосування заходів забезпечення позову не призведе до втручання у звичайну діяльність Акціонерного товариства «Миколаївобленерго», а лише створить гарантії та належні умови для ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Судом, крім того, враховано, що тотожними вважаються вимоги, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли вимоги повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає зверненню до суду.

В спірному випадку заходи забезпечення позову не є тотожними позовним вимогам, які має намір заявити позивач.

Отже, враховуючи вищевказані норми та наведені обставини у сукупності, розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Бондюченко Світлани Миколаївни б/н від 18.10.2021 (вх. № 15554/21) про забезпечення позову до подання позовної заяви у справі № 915/1524/21, виходячи з характеру обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Акціонерному товариству «Миколаївобленерго», його філіям, службовим та посадовим особам вживати заходи, спрямовані на відключення електроустановки - об`єкту Фізичної особи-підприємця Бондюченко Світлани Миколаївни, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Виходячи із сукупного аналізу вищенаведених обставин та норм права, суд вважає, що застосування зустрічного забезпечення у даній справі не вимагається через відсутність потенційних збитків.

Відповідно до ч. 8 ст. 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Також суд звертає увагу заявника на приписи ч. 3 ст. 138 ГПК України, відповідно до якої у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 140, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Бондюченко Світлани Миколаївни б/н від 18.10.2021 (вх. № 15554/21) про забезпечення позову до подання позовної заяви у справі № 915/1524/21 задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення позову у справі № 915/1524/21, а саме: заборонити Акціонерному товариству «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 40; ідентифікаційний код 23399393), його філіям, службовим та посадовим особам вживати заходи, спрямовані на відключення електроустановки - об`єкту Фізичної особи-підприємця Бондюченко Світлани Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), розташованого за адресою: вул. Єсеніна, 179, м. Миколаїв.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, тобто 21.10.2021.

4. Ухвала є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», протягом трьох років.

5. За даною ухвалою:

Стягувач: Фізична особа-підприємець Бондюченко Світлана Миколаївна ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Боржник: Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 40; ідентифікаційний код 23399393).

6. Примірник ухвали з гербовою печаткою надіслати: стягувачу - Фізичній особі-підприємцю Бондюченко Світлані Миколаївні ( АДРЕСА_1 ; копію ухвали надіслати: Акціонерному товариству «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 40), Товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» (54017, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 39/1) та додатково на адреси електронної пошти учасників справи, зазначені у вступній частині ухвали.

Ухвала може бути оскаржена у порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

За змістом ч. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суддя О.Г. Смородінова