Господарський суд
Житомирської області
________________________________________________________________________
_______________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/669/21

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.,

секретар судового засідання: Русецька Ю.О.

за участю представникапозивача: Іванчук В.М. - заступник директора,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4"

до Закритого акціонерного товариства "Житомирські Ласощі"

про стягнення 85 637,15 грн.

Процесуальні дії по справі.

ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" звернулося до суду з позовом про стягнення із ЗАТ "Житомирські Ласощі" 85637,15 грн., з яких 75380,84 грн. боргу, 1022,16 грн. 3% річних, 6218,92 грн. пені, 3015,23 грн. інфляційних.

Ухвалою суду від 22.06.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалено розгляд справи здійснювати без повідомлення сторін.

01.07.2021р. від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (а.с.69) з тих самих підстав, що в провадженні Господарського суду Житомирської області є справа №906/602/21 за позовом ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" до Закритого акціонерного товариства "Житомирські ласощі" з тим самим предметом та з аналогічних підстав.

Розглянувши вказане клопотання, суд відмовив в його задоволенні з огляду на наступне.

Згідно п.3 ч.1 ст.226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Судом встановлено, що предметом позову у справі № 906/602/21 є повернення пластикових контейнерів в кількості 15 одиниць, які отримані відповідачем на підставі договору оренди контейнерів від 25.02.2016 або зобов`язання відповідача відшкодувати вартість орендованих контейнерів з розрахунку 4200,00грн. за кожний неповернутий контейнер з підстав закінчення дії договору оренди.

Тобто, предмет та підстави позову у справі №906/602/21 не є тотожними предмету та підставам позову у справі № 906/669/21.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 25.08.2021р. суд перейшов до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання; розгляд по суті справи призначив на 20.09.2021р.

Зобов`язав позивача у строк до 10.09.2021 подати суду договір оренди контейнерів; надати окремий обґрунтований розрахунок заборгованості відповідача за послуги з вивезення ТПВ; надати окремий розрахунок заборгованості відповідача за оренду контейнерів; надати первинні документи в підтвердження здійснених відповідачем розрахунків за надані послуги з вивезення ТПВ та за оренду контейнерів; надати письмове обґрунтування підстав звернення до суду з вимогою щодо стягнення заборгованості за оренду контейнерів.

Зобов`язав відповідача разом із відзивом надати суду договір оренди контейнерів.

31.08.2021р. на адресу суду від Закритого акціонерного товариства "Житомирські Ласощі" надійшов відзив на позовну заяву. Крім того, відповідачем надано суду копію договору оренди контейнерів від 25.02.2016р. (а.с.84-97).

Ухвалою суду від 20.09.2021р. розгляд справи по суті відкладено на 01.10.2021р.

В судовому засіданні 01.10.2021р. представник позивача надав суду розрахунки заборгованості відповідача за послуги з вивезення сміття та за оренду контейнерів, виконані у формі актів звірки розрахунків, а також банківські виписки по особовому рахунку (а.с.111-183).

Представник відповідача в судовому засіданні надав контррозрахунок заборгованості у формі актів звірки (а.с.184-185).

В судовому засіданні 01.11.2021р. судом оголошено перерву до 11.10.2021р.

В судовому засіданні 11.10.2021р. представником позивача було подано уточнений розрахунок (а.с.188-190).

В судовому засіданні 11.10.2021р., відповідно до ст.240 ГПК України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного сторонами договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 25.02.2016р. в частині оплати наданих послуг.

Позивач вказує, що з метою виконання послуг по вивезенню твердих побутових відходів підприємство передало відповідачу 15 пластикових контейнерів ємністю 1,1 куб.м. в орендне користування згідно укладеного договору оренди контейнерів від 25.02.2016р.

Зазначив, що 21.12.2020р. відповідач направив позивачу лист про припинення дії договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 25.02.2016р у зв`язку із закінченням терміну його дії. Вважає, що договірні відносини щодо надання послуз з вивезення ТПВ припинились, починаючи з 01.01.2021.

15.06.2021р. сторонами було підписано акт звірки взаємних розрахунків, згідно якого заборгованість відповідача за надані послуги з вивезення побутових відходів та орендне користування контейнерами становить 75380,84 грн.

В зв`язку з несплатою вищевказаної заборгованості, позивач на підставі ст.625 ЦК України нарахував до стягнення з відповідача 1022,16 грн. 3% річних за період з 01.01.2021р. по 15.06.2021р., 3015,23 грн. інфляційних за період січень-березень 2021р., а також 6218,92 грн. пені, нарахованої згідно п.21 договору, за період з 01.01.2021р. по 15.06.2021р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та з підстав, вказаних у позові.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що сторонами було укладено два договори - договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 25.02.2016р. та договір про оренду контейнерів від 25.02.2016р.

За першим договором відповідач сплатив позивачу 238006,97 грн., за другим 105000,06 грн.

Вказує, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за оренду контейнерів виходячи з ціни 300,00 грн. в місяць є необґрунтованими, оскільки згідно договору оренди контейнерів вартість оренди одного контейнера в місяць становила одну гривню.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить розписка господарського суду Житомирської області від 01.10.2021р (а.с.191).

Згідно ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За вказаних обставин, беручи до уваги, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, суд вирішує справу за відсутності представника відповідача.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

25.02.2016 року між ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" (виконавець) та ЗАТ "Житомирські Ласощі" (споживач) було укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів (а.с.5-6), згідно п.1 якого виконавець зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових відходів (ТПВ), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до пунктів 10, 11 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа періоду, що настає за розрахунковим.

Прийняття послуг здійснюється на підставі акту приймання-передачі (послуг) робіт, підготовленого виконавцем (п.12 договору).

На виконання умов договору позивач надавав відповідачу послуги з вивезення побутових відходів, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг, підписаними представниками сторін та завірених їх печатками (а.с.7-31).

Згідно розрахунку позивача, який виконаний у формі акта звірки розрахунків (а.с. 188-190), загальна вартість наданих позивачем послуг з вивезення побутових відходів за період з квітня 2018 по грудень 2020 становить 301860,51 грн.

Розрахунки за послуги з вивезення побутових відходів відповідачем виконано на суму 254420,82 грн., що підтверджується банківськими виписками по особовому рахунку та підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків (а.с.58-61, 114-183).

Листом №751 від 21.12.2020р. відповідач повідомив позивача про припинення дії договору від 25.02.2016р. (а.с.54).

Судом встановлено, що сторонами також був укладений договір оренди контейнерів №ЮР-16-ДО від 25.02.2016р. (а.с.87-88).

За умовами п.1.1 вказаного договору орендодавець зобов`язується надати, а орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування контейнери для зберігання сухих відходів, як правило з нанесеним логотипом орендодавця у кількості зазначеній у актах прийому-передачі до цього договору.

Сторонами було підписано акт звірки взаємних розрахунків, згідно якого заборгованість відповідача станом на 31.12.2020р. становить 75380,84 грн. (а.с.58-61).

У вказаному акті сторонами відображені операції, як з вивезення побутових відходів, так і щодо оренди контейнерів, а також розрахунки, які були проведені відповідачем.

Оскільки відповідач заборгованість в розмірі 75380,84 грн. не сплатив, ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" звернулося до суду з позовом про стягнення із ЗАТ "Житомирські Ласощі" 85637,15 грн., з яких 75380,84 грн. боргу за вивезення побутових відходів, 1022,16 грн. 3% річних за період з 01.01.2021р. по 15.06.2021р., 6218,92 грн. пені, нарахованої за період з 01.01.2021р. по 15.06.2021р., 3015,23 грн. інфляційних за період січень-березень 2021р.

Як на підставу звернення до суду, позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 25.02.2016, зокрема, п. п. 20. 21, які регулюють питання відповідальності за неналежне виконання зобов`язань щодо оплати наданих послуг.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача 75380,84 грн. боргу вказав, що ця заборгованість виникла в результаті невиконання відповідачем умов договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 25.02.2016р. в частині оплати послуг з вивезення відходів.

Разом з тим, судом встановлено, що заборгованість саме за вивезення побутових відходів становить 47439,69 грн., що не заперечується і позивачем, який надав суду розрахунок заборгованості у формі акта звірки (а.с. 188-190).

Решта суми заборгованості становить борг за оренду контейнерів згідно договору оренди контейнерів №юр-16-до від 25.02.2016р.

Однак, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості в сумі 75380,84 грн., позивач, в обгрунтування вимог в частині стягнення заборгованості за оренду контейнерів, не наголошує на факті неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди контейнерів №юр-16-до від 25.02.2016р., ототожнюючи заборгованість за послуги з вивезення відходів та заборгованість за оренду контейнерів, як такі що виникли в рамках договору про надання послуг з вивезення побутових відходів.

За вимогами п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Доказами, згідно ст. 73 ГПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст.ст.76-78 ГПК України докази мають бути належними, допустимими та достовірними.

Стаття 79 ГПК України передбачає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Факт наявності боргу за надання послуг з вивезення побутових відходів за договором про надання послуг з вивезення побутових відходів від 25.02.2016 в сумі 47439,69 грн., документально підтверджений та відповідачем не заперечується. Згідно контрольного розрахунку відповідача, борг перед позивачем за вивезення ТПВ становить 48380,84 грн., тобто навіть у більшому розмірі, ніж розмір заборгованості визначений позивачем.

Судом встановлено, що заборгованість в сумі 47439,69 грн. це заборгованість, яка виникла в результаті часткової несплати послуг з вивезення ТПВ в сумі 3554,6 грн. за серпень 2020 р., 10090,10 за вересень 2020 р., 9590,59 грн. за жовтень 2020 р., 12487,75 грн. за листопад 2020 р., 11716,65 грн. за грудень 2020р. несплати.

Виходячи з умов п. 11 договору, строк оплати за вказаними вимогами настав, а тому з відповідача на користь позивача підлягають до стягненню кошти в сумі 47439,69 грн.

Разом з тим, у зв`язку з відсутністю обґрунтування заявленої позовної вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за оренду контейнерів в сумі 27941,15 грн., суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем здійснено нарахування 1022,16 грн. 3% річних за період з 01.01.2021р. по 15.06.2021р. та 3015,23 грн. інфляційних за період січень-березень 2021р. на суму боргу 75380,84 грн.

Вказаний розрахунок є арифметично невірним, оскільки нарахування позивачем здійснені на заборгованість в сумі 75380,84 грн., хоча заборгованість за послуги з вивезення побутових відходів становить 47439,69 грн. і саме на вказану суму слід проводити нарахування .

З огляду на викладене, суд здійснив власний розрахунок 3% річних з урахуванням визначеної судом суми боргу та вихідних даних позивача, згідно якого розмір 3% річних за період з 01.01.2021р. по 15.06.2021р. становить 647,26 грн. і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача.

В стягненні 374,90 грн. 3% річних суд відмовляє, у зв`язку з безпідставністю їх заявлення.

За розрахунком суду, розмір інфляційних втрат за визначений позивачем період - січень-березень 2021р. на суму боргу 47439,69 грн. становить 1922,41 грн., який і підлягає стягненню з відповідача.

В стягненні 1092,82 грн. інфляційних суд відмовляє за безпідставністю їх заявлення.

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст.232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що позивачем при розрахунку пені не дотримано норм Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" щодо розміру пені та ч. 6 ст. 232 ГПК України щодо періоду нарахування пені з урахуванням дати виникнення заборгованості в розрізі кожного місяця.

Враховуючи наведене, нарахування пені слід проводити в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня; окремо за кожний місяць, за який має місце борг; протягом шести місяців від дати виникнення заборгованості, а саме з 21 числа місяця, що настає за розрахунковим, однак в межах визначеного позивачем періоду з 01.01.2021р. по 15.06.2021р.

За вказаних обставин суд здійснює власний розрахунок пені наступним чином:

- на залишок заборгованості за серпень 2020р. в сумі 3554,60 грн. за період з 01.01.2021р. по 20.03.2021р. розмір пені становить 93,88 грн.;

- на заборгованості за вересень 2020р. в сумі 10090,10 грн. за період з 01.01.2021р. по 20.04.2021р. розмір пені становить 380,66 грн.;

- на заборгованості за жовтень 2020р. в сумі 9590,59 грн. за період з 01.01.2021р. по 20.05.2021р. розмір пені становить 480,06 грн.;

- на заборгованості за листопад 2020р. в сумі 12487,75 грн. за період з 01.01.2021р. по 15.06.2021р. розмір пені становить 758,50 грн.;

- на заборгованості за грудень 2020р. в сумі 11716,65 грн. за період з 21.01.2021р. по 15.06.2021р. розмір пені становить 634,63 грн.

Всього пеня становить 2347,73 грн. пені.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 2347,73 грн., в задоволенні вимоги про стягнення 3872,00 грн. пені суд відмовляє.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України", зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в загальній сумі 52357,09 грн., з яких: 47439,69 грн. заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів, 2347,73 грн. пені, 647,26 грн. 3% річних, 1922,41 грн. інфляційних нарахувань.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог на загальну суму 33281,00 грн., з яких 2741,15 грн. заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів, 25200,00 грн. заборгованості за послуги з оренди контейнерів, 374,90 грн. 3% річних, 1092,82 грн. інфляційних, 3872,00 грн. пені.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1387,84 грн.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із Закритого акціонерного товариства "Житомирські Ласощі" (10003, м. Житомир, вул. Покровська, 67 )

на користь Приватного підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" (10031, м. Житомир, вул. Северина Наливайка, 7-а, )

- 47439,69 грн. боргу за надані послуги з вивезення побутових відходів;

- 2347,73 грн. пені;

- 647,26 грн. - 3% річних;

- 1922,41 грн. інфляційних нарахувань;

- 1387,84 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 19.10.21

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1 - до справи

2,3 - сторонам (рек. з пов.)