РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.09.2021Справа № 910/9246/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Яловицька Агротехнологія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дом-Гермес"

про стягнення 466 486,39 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Яловицька Агротехнологія" (далі - ТОВ "Яловицька Агротехнологія", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дом-Гермес" (далі - ТОВ "Торгівельний Дом-Гермес", відповідач) про стягнення 466 486,39 грн.

В обґрунтування заявленого ним позову позивач послався на неналежне виконання відповідачем його обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити товар, поставлений позивачем на виконання умов укладеного сторонами договору поставки № 5.1-ВН від 04.03.2019.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 466 486,39 грн, з яких: 451 126,56 грн - основна заборгованість з урахуванням індексу інфляції за час прострочення, 15 359,83 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021, відкрито провадження у справі № 910/9246/21 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 13.07.2021, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та зобов`язано Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління ДПС у м. Києві до 09.07.2021 включно надати суду інформацію та документи (зокрема, але не виключно, декларації та документи податкової звітності з податку на додану вартість), що підтверджують формування податкового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дом-Гермес» (код 39422783) за господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Яловицька Агротехнологія» (код 33705988) та факти здійснення господарських операцій за наступними податковими накладними: № 18 від 23.10.2019, з урахуванням розрахунку коригування до вказаної податкової накладної від 29.11.2019 № 11; № 1 від 02.12.2019; № 2 від 02.12.2019; № 3 від 20.01.2020; № 4 від 29.01.2020; № 5 від 29.01.2020.

07.07.2021 позивач подав до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення Easycon у порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України, яке було задоволено ухвалою суду від 08.07.2021.

09.07.2021 до суду надійшли відомості, подані Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДПС у м. Києві на вимогу ухвали суду від 14.06.2021.

12.07.2021 позивач подав до суду письмові пояснення щодо відсутності підписів та печаток у графі «Покупець» в договорі купівлі-продажу № 5.1-ПН від 04.03.2019, у графі «Покупець» в специфікації № 1 до договору купівлі-продажу № 5.1-ПН від 04.03.2019 та в договорі поставки № 5.1-Вн від 04.03.2019. У зазначених поясненнях позивач вказав, що на наданих до суду копіях підписи та відтиски печатки не відобразились, оскільки оригінали вказаних документів містять підписи та відтиски печатки зі слабким світлим забарвленням.

13.07.2021 суд відклав розгляд справи на 17.08.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 повідомлено відповідача про наступне судове засідання призначене на 17.08.2021.

11.08.2021 позивач подав до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення Easycon у порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України, яке було задоволено ухвалою суду від 17.08.2021.

12.08.2021 відповідач подав до суду клопотання про витребування у позивача для огляду оригіналів договору купівлі-продажу № 5.1-ПН від 04.03.2019, договору поставки № 5.1-ВН від 04.03.2019 та товарно-транспортних накладних № 1 від 21.10.2019, №№ 2, 3 від 22.10.2019, яке було задоволено судом у судовому засіданні 17.08.2021.

Крім того, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, вказав, що фактично позивач поставив відповідачу товар у кількості 42,806 тон, що підтверджується товарно-транспортними накладними № 1 від 21.10.2019 та №№ 2, 3 від 22.10.2019, а надані позивачем з позовом видаткові накладні не підписані відповідачем, при цьому зазначений у них обсяг поставки не відповідає дійсним обставинам справи. Відповідач також вказав, що вартість товару у наданому позивачем примірнику договору поставки, яка складає 10,00 грн за 1 кг товару, не відповідає ціні, що була погоджена сторонами і становить 9,00 грн за 1 кг. З урахуванням викладеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог.

16.08.2021 та 25.08.2021 (повторно) позивач подав до суду пояснення, у яких, зокрема, вказав про здійснену позивачем часткову оплату товару в розмір 359 100,00 грн у зв`язку з чим розмір основної заборгованості відповідача перед позивачем, за розрахунком останнього, становить 409 668,15 грн, а також навів пояснення щодо нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу.

17.08.2021 судом оголошено перерву в судовому засіданні до 02.09.2021.

25.08.2021 позивач подав до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення Easycon у порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України, яке було задоволено ухвалою суду від 30.08.2021.

28.08.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій підтримав раніше викладену ним правову позицію.

01.09.2021 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких підтримав раніше викладену ним правову позицію.

02.09.2021 у судовому засіданні відповідач подав клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу укладеного сторонами договору поставки № 5.1-ВН від 04.03.2019. Суд відклав розгляд справи на 16.09.2021.

09.09.2021 позивач подав до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення Easycon у порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України, яке було задоволено ухвалою суду від 13.09.2021.

16.09.2021 відповідач подав до суду письмові пояснення, в яких наполягав на тому, що сторонами в укладеному ними договорі була погоджена вартість товару в розмірі 9,00 грн за 1 кг, а також на тому, що позивачем був поставлений товар лише у кількості 42,806 т. З урахуванням викладеного та зважаючи на здійснену відповідачем часткову оплату товару в розмірі 359 100,00 грн, відповідач вказав, що не заперечує наявність у нього заборгованості перед позивачем за товар у розмірі 26 154,00 грн.

16.09.2021 судом оголошено перерву в судовому засіданні до 28.09.2021.

22.09.2021 відповідач подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів сплати ним на користь позивача частини основного боргу в розмірі 26 154,00 грн.

24.09.2021 позивач подав до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення Easycon у порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України, яке було задоволено ухвалою суду від 27.09.2021.

28.09.2021 відповідач подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу укладеного сторонами договору поставки № 5.1-ВН від 04.03.2019.

У судовому засіданні 28.09.2021 позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими та безпідставними, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 28.09.2021 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

04.03.2019 між ТОВ "Торгівельний Дом-Гермес" (покупець) та ТОВ "Яловицька Агротехнологія" (продавець) був укладений договір поставки № 5.1-ВН (далі - договір).

Представниками сторін до матеріалів справи долучені два примірники вищевказаного договору поставки № 5.1-ВН від 04.03.2019 в оригіналі, які не є ідентичними за змістом умов договорів, у зв`язку з чим суд вказує таке.

За приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що примірник (оригінал) договору поставки № 5.1-ВН від 04.03.2019, наданий до суду позивачем 28.08.2021, містить не лише підписи уповноважених представників сторін, але також відбитки печаток товариств, якими ці підписи засвідчені, у той час, як примірних (оригінал) вказаного договору, наданий до суду відповідачем 02.09.2021, містить лише підписи представників сторін.

З урахуванням встановлених судом обставин та зважаючи на наведені вище приписи ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, суд вказує, що бере до уваги примірник (оригінал) договору поставки № 5.1-ВН від 04.03.2019, наданий до суду позивачем 28.08.2021, як більш вірогідний доказ.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується вирощувати з насіннєвої картоплі, поставленої покупцем продавцю за Договором купівлі-продажу № 5.1-ПН від 04.03.2019, та поставляти покупцю вирощену картоплю (для категорії СН (1-а репродукція) в рік поставки такої насіннєвої картоплі та в кількості й якості, визначених у специфікаціях (надалі - «специфікація») до цього договору, що є невід`ємною частиною цього договору, (далі - «товар»).

Поставка товару здійснюється за рахунок покупця шляхом самовивозу товару зі складу продавця. Сторонами можуть бути погоджені й інші умови поставки (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 3.2 договору товар в повному обсязі мас бути поставлений не пізніше 01 листопада відповідного року поставки зазначеного в специфікації (згідно з п. 1.1 договору).

Пунктом 3.3 договору передбачено, що товар, що вказаний у специфікації (згідно з п. 1.1 цього договору), відвантажується продавцем покупцю однією або декількома партіями, за погодженням сторін. Під партією товару в цьому договорі розуміється кількість (обсяг) та номенклатура товару, зазначена у відповідній специфікації до цього договору.

Відповідно до п. 4.3 договору ціна товару, визначеного в п. 1.1. цього договору, складає 10,00 грн (десять грн. 00 коп.) за 1 (один) кг товару, що повинен відповідати умовам п.п. 4.1, 4.2 цього договору.

Ціна товару та відповідна загальна вартість договору, що визначена сторонами в п. 4.3 цього договору, може бути зміненою за домовленістю сторін (шляхом підписання відповідної додаткової угоди) виключно у випадку коли курс євро по відношенню до гривні змінюється більше ніж на 5%. Під курсом розуміють курс євро, встановлений НБУ на банківський день, що передує дню зміни цін, за даними інтернет-сторінки НБУ, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній, визначається як курс євро, встановлений НБУ в найближчий до такої дати попередній день (п. 4.4 договору).

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту укладення сторонами додаткової угоди щодо зміни ціни товару та загальної вартості договору.

Згідно з п. 4.6 договору оплата здійснюється покупцем за кожну отриману партію товару окремо, зазначену в п. 3.3. цього договору, протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання даної партії товару.

Пунктом 4.7 Договору передбачено, що остаточний розрахунок за товар здійснюється покупцем після отримання останньої партії товару, але не пізніше 02.03.2020.

У п. 7.1 договору сторони погодили, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (за наявності) та діє до 02.03.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань визначених цим договором.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджував, що здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 768 768,15 грн, на підтвердження чого долучив до позову видаткові накладні № 64 від 02.12.2019 (кількість товару 41,926 т, ціна 10 650,00 грн), № 66 від 02.12.2019 (кількість товару 10,625 т, ціна 8 875,00 грн), № 2 від 20.01.2020 (кількість товару 16 т, ціна 10 650,00 грн), № 5 від 29.01.2020 (кількість товару 1,21 т, ціна 10 000,00 грн), № 4 від 29.01.2020 (кількість товару 2,66 т, ціна 8 333,33 грн).

Судом встановлено, що вищевказані видаткові накладні не містять ані відтиску печатки, ані підпису представника відповідача, відповідального за приймання від позивача товарно-матеріальних цінностей. При цьому відповідач категорично заперечує отримання товару від позивача на підставі зазначених видаткових накладних у кількості та за ціною, що вказані у цих видаткових накладних.

Суд вказує, що приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України на кожну зі сторін покладений обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмові, речові електронні докази.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, докази, надані стороною спору на підтвердження своїх вимог або заперечень, повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та вірогідності, встановленим ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Так, положеннями ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про те, що видаткові накладні № 64 від 02.12.2019, № 66 від 02.12.2019, № 2 від 20.01.2020, № 5 від 29.01.2020 та № 4 від 29.01.2020 не відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності та вірогідності, встановленим ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому не беруться судом до уваги.

Поряд з наведеним суд вказує, що податкові накладні, на які позивач посилається як на доказ виконання ним поставки товару на суму 768 768,15 грн, також не є належними доказами, що підтверджують наведені твердження позивача, оскільки складаються в односторонньому порядку та не є беззаперечним доказом, який посвідчує факт вчинення сторонами відповідної господарської операції.

Водночас матеріали справи містять товарно-транспортні накладні № 1 від 21.10.2019 (кількість товару 21,676 т), № 2 від 22.10.2019 (кількість товару 11,955 т) та № 3 від 22.10.2019 (кількість товару 9,175 т), які містять відмітку відповідача, як вантажоотримувача, про отримання вантажу у вказаній кількості. Таким чином, матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження виконання позивачем поставки товару відповідачу у кількості 42,806 т (або 42 806 кг).

З урахуванням викладеного та беручи до уваги положення п. 4.3 укладеного сторонами договору (згідно з якими вартість 1 кг товару становить 10,00 грн), суд вказує, що матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження поставки позивачем відповідачу товару загальною вартістю 428 060,00 грн (42 806 кг * 10,00 грн).

Судом встановлено, що відповідач здійснив часткову оплату поставленого позивачем товару в розмірі 359 100,00 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача за період з 01.01.2019 по 31.03.2020, долученою до матеріалів справи.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем на момент звернення останнього до суду з даним позовом становила за розрахунком суду 68 960,00 грн (428 060,00 грн - 359 100,00 грн).

При цьому під час розгляду даного спору в суді відповідач сплатив на користь позивача частину основного боргу в сумі 26 154,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2496 від 21.09.2021.

У зв`язку з цим суд вказує, що за приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що провадження у справі в частині стягнення з відповідача частини основного боргу в розмірі 26 154,00 грн підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо іншої частини основного боргу в сумі 42 806,00 грн (68 960,00 грн - 26 154,00 грн) суд вказує таке.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Положеннями ч. 1 ст. 262 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Отже, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу є обґрунтованою, проте з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи підлягає задоволенню в розмірі 42 806,00 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 15 359,83 грн та інфляційну складову боргу в розмірі 41 458,41 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач товар, поставлений позивачем, оплатив частково та з порушення встановленого умовами договору строку, відтак допустив порушення зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд встановив, що їх розмір становить 2 591,21 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача 3% річних заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню в розмірі визначеному судом, а саме в розмірі 2 591,21 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційної складової боргу, суд встановив, що її розмір становить 6 980,45 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню в розмірі визначеному судом, а саме в розмірі 6 980,45 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 42 806,00 грн, 3% річних в розмірі 2 591,21 грн та інфляційної складової боргу в розмірі 6 980,45 грн. В частині стягнення частини основного боргу в розмірі 26 154,00 грн провадження у справі підлягає закриттю. В іншій частині позов пред`явлено необгрунтовано.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/9246/21 в частині стягнення частини основного боргу в розмірі 26 154,00 грн (двадцять шість тисяч сто п`ятдесят чотири грн 00 коп.).

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дом-Гермес" (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 53-А, код 39422783) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Яловицька Агротехнологія" (35112, Рівненська обл., Млинівський р-н, село Яловичі, вул. Зарічна, буд. 20, код 33705988) основний борг у розмірі 42 806,00 грн (сорок дві тисячі вісімсот шість грн 00 коп.), 3% річних в розмірі 2 591,21 грн (дві тисячі п`ятсот дев`яносто одна грн 21 коп.), інфляційну складову боргу в розмірі 6 980,45 грн (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят грн 45 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 177,97 грн (одна тисяча сто сімдесят сім грн 97 коп.).

4. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 20.10.2021.

Суддя О.Г. Удалова