ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2021м. ДніпроСправа № 904/7275/21

за позовом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» м. Херсон

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові енергетичні системи» м. Кривий Ріг

про стягнення коштів у розмірі 788 120,00 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Без участі представників сторін.

ПРОЦЕДУРА

Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові енергетичні системи» та просить суд стягнути з відповідача коштів у розмірі 788 120,00 грн за договором № 192 від 11.12.2018.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Представник відповідача 06.09.2021 подав відзив на позовну заяву.

Представник позивача 16.09.2021 подав відповідь на відзив.

Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв рішення по справі у нарадчій кімнаті.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача, викладена у позові

Позивач вказує про те, що між ним та відповідачем укладено договір № 192 від 11.12.2018.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором № 192 від 11.09.2018.

Позивач зазначає, що він на підставі пункту 4.2 договору перерахував відповідачу попередню оплату в розмірі 4 506 904,80 грн. Відповідачем були виконані роботи відповідно до актів приймання-виконаних будівельних робіт № 192/2018-02-3 від 28.02.2019 та № 2018-196Ф1К1-02-2-1-2-1-1 від 28.02.2019. Однак, відповідачем за рахунок коштів позивача було придбано щити настилу на суму 788 120,00 грн, які відповідач після виконання підрядних робіт не повернув позивачу, а саме:

- відповідно до пункту 19/19 акту № 2018-196Ф1К1-02-2-1-2-1-1 від 28.02.2019 на суму 36 375,00 грн;

- відповідно до пункту 4.4 акту № 192/2018-02-3 від 28.02.2019 на суму 751 745,00 грн.

Позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу № 6 від 21.04.2021, в якій просив повернути щити настилу або грошові кошти у розмірі 788 120,00 грн. Відповідач відповіді на вимогу не надав, грошові кошти не оплатив.

Позиція відповідача, викладена у відзиві на позов

Відповідач зазначає, що позивачем невірно визначено загальну вартість щитів настилу, оскільки відповідно до актів № 192/2018-02-3 від 28.02.2019 та № 2018-196Ф1К1-02-2-1-2-1-1 від 28.02.2019 загальна вартість щитів настилу становить 783 120,00 грн, а саме:

- відповідно до пункту 19/19 акту № 2018-196 за лютий 2019 на суму 31 375,00 грн;

- відповідно до пункту 4.4 акту № 192/2018-02-3 за лютий 2019 на суму 751 745,00 грн.

Також, відповідач вказує, що предметом договору є підрядні роботи відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України. Тобто між сторонами укладений договір підряду, а не договір поставки, тому щити настилу не постачались окремо відповідачем позивачу, їх вартість була включена підрядником в ціну роботи згідно кошторисної документації.

Відповідно до статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до умов договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити при них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Позивачем були прийняті роботи за актами приймання виконаних будівельних робіт у повному обсязі та без заперечень. Тому у позивача відсутнє право посилатися на відступи від умов договору.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем у позовній заяві не вказано жодної правової норми, на підставі якої у відповідача виникає обов`язок оплатити позивачу грошові кошти.

Позиція позивача, викладена у відповіді на відзив

Позивач зазначає, що відповідачем надано акт, де в пункті 19.19 зазначено щити настилу у розмірі 31 375,00 грн, при цьому зверху у правому куту цього акту є посилання на акт № 2018-196Ф2-02-2-1-2-1-1, тоді як позивач посилається на інший акт № 2018-196Ф1К1-02-2-1-2-1-1, тобто позивачем вірно визначено загальну суму щитів настилу.

Позивач вказує, що повернення щитів настилу не відносяться до умов виконання договору № 192, оплата їх вартості або їх повернення вважається позадоговірними відносинами, які регулюються нормами чинного законодавства України в залежності від обставин справи, правової позиції та відповідних доказів.

Також, позивач зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Позиція відповідача, викладена у запереченнях на відповідь на відзив

Відповідач зазначає, що акт № 2018-196 за лютий 2019, який наданий відповідачем містить підписи сторін та печатки підприємств, тому вартість щитів настилу за цим актом становить 31 375,00 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Між Акціонерним товариством «Херсонська теплоелектроцентраль» (далі замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нові енергетичні системи» (далі підрядник) був укладений договір №192 від 11.12.2018 (арк.с.11).

Відповідно до пункту 1.1 договору замовник доручає, а підрядник зобов`язується власними силами та засобами на власний ризик виконати роботи: капітальний ремонт теплової ізоляції тепломагістралі № 1 від ТЕЦ до Епіцентру по вул. Бериславське шосе.

Згідно пункту 1.2 договору, замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи в порядку та на умовах договору.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що вартість та обсяг робіт по цьому договору визначена на підставі кошторисної документації, яка є невід`ємною частиною договору.

Загальна вартість робіт згідно цього договору складає 4 506 904,80 грн, в т.ч. ПДВ 751 150,80 грн (пункт 2.2 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 29.01.2019).

Пунктами 4.2 договору передбачено, що замовник, до початку виконання робіт, здійснює на розрахунковий рахунок підрядника передоплату у розмірі 100% від загальної вартості договору.

Позивачем було перераховано відповідачу попередню оплату у розмірі 4 506 904,80 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 3413 від 28.12.2018 на суму 3 414 372,00 грн та № 602 від 18.02.2019 на суму 1 092 532,80 грн (арк.с.15-160).

Згідно пункту 3.4 договору підрядник виконує роботи, використовуючи власні матеріали та запасні частини, а також матеріали та запасні частини замовника. Перед застосуванням власних матеріалів та запасних частин до монтажу підрядник надає замовнику відповідні сертифікати, паспорти та інші документи для підтвердження відповідності матеріалів та запасних частин. Застосування матеріалів та монтаж запасних частин проводиться підрядником тільки після приймання матеріалів та запасних частин замовником.

Відповідно до пункту 6.1 договору виконані підрядником роботи, згідно з цим договором, оформлюються підрядником актами здачі-приймання виконаних робіт та мають бути підписані замовником в строк до 10 календарних днів після отримання кожного акту замовником, за умови відсутності зауважень щодо недоліків у виконаних роботах.

В матеріалах справи містяться акти приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму 4 506 904,80 грн, які підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств, а саме: № 2018-196 за лютий 2019 на суму 3 414 372,00 грн та № 192/2018-02-3 за лютий 2019 на суму 1 092 532,80 грн.

Позивач вказує, що відповідачем за рахунок коштів позивача було придбано щити настилу на суму 788 120,00 грн, які відповідач після виконання підрядних робіт не повернув позивачу, у зв`язку із чим позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу № 6 від 21.04.2021, в якій просив повернути щити настилу або грошові кошти у розмірі 788 120,00 грн (арк.с.19).

Відповідач відповіді на вимогу не надав, грошові кошти не оплатив.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо вартості щитів настилу

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідно до актів приймання-виконаних будівельних робіт № 192/2018-02-3 від 28.02.2019 та № 2018-196Ф1К1-02-2-1-2-1-1 від 28.02.2019 загальна вартість щитів настилу становить 788 120,00 грн, а саме:

- відповідно до пункту 19/19 акту № 2018-196Ф1К1-02-2-1-2-1-1 від 28.02.2019 на суму 36 375,00 грн;

- відповідно до пункту 4.4 акту № 192/2018-02-3 від 28.02.2019 на суму 751 745,00 грн.

Однак, позивачем до матеріалів справи не надано акт № 2018-196Ф1К1-02-2-1-2-1-1 від 28.02.2019 та акт № 192/2018-02-3 від 28.02.2019 не містить підписи сторін.

При цьому, відповідач зазначає, що загальна вартість щитів настилу становить 783 120,00 грн та в підтвердження цих обставин долучив до матеріалів справи акти приймання виконаних будівельних робіт, які підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств, а саме: № 2018-196 за лютий 2019 на суму 3 414 372,00 грн та № 192/2018-02-3 за лютий 2019 на суму 1 092 532,80 грн. В яких зазначено, що:

- відповідно до пункту 19/19 акту № 2018-196 за лютий 2019 на суму 31 375,00 грн;

- відповідно до пункту 4.4 акту № 192/2018-02-3 за лютий 2019 на суму 751 745,00 грн.

Згідно статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив із того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до статті 89 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про більшу вірогідність доказів, наданих відповідачем у підтвердження обґрунтування своєї позиції щодо вартості щитів настилу, а саме - 783 120,00 грн.

Щодо підстав стягнення грошових коштів

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Пунктом 1 статті 840 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов`язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем за рахунок коштів позивача було придбано щити настилу на суму 783 120,00 грн, які є матеріалами, необхідними для виконання підрядних робіт.

Тобто відповідачем при виконанні робіт використовувались матеріали позивача.

Відтак, після виконання відповідачем підрядних робіт, останній повинен був повернути щити настилу позивачу, як матеріал, який залишився після виконання робіт, оскільки ці щити були придбані за кошти позивача.

Однак, матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем щитів настилу, складання звіту про використання матеріалу тощо.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою № 6 від 21.04.2021 про повернення щитів настилу або грошових коштів.

Відповідач відповідь на вимогу не надав, щити настилу позивачу не повернув.

Суд уважає, що зобов`язання відповідача повернути щити настилу виникло відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, в якій зазначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 3 статті 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно частин 1-3 статті 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

До складу збитків, як зазначено у частині 1 статті 225 Господарського кодексу України, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

У частині 2 статті 224 Господарського кодексу України зазначено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Суд вказує про те, що саме внаслідок не повернення щитів настилу позивачу були завдані збитки.

Вартість щитів настилу підтверджується актами виконаних робіт № 2018-196 за лютий 2019 та № 192/2018-02-3 за лютий 2019.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність протиправної поведінки у діях відповідача, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заявленою позивачем до стягнення сумою збитків, наявність вини відповідача та факт завдання відповідачем збитків.

Суд не приймає доводи відповідача про те, що у позивача відсутнє право посилатися на відступи від умов договору, у зв`язку із тим, що позивачем були прийняті роботи за актами приймання виконаних будівельних робіт у повному обсязі та без заперечень, з огляду на таке.

Суд зазначає, що факт виконання відповідачем підрядних робіт позивачем не заперечується.

Водночас суд зауважує, що ціна договору включала також ціну матеріалів, які придбались підрядником за рахунок замовника.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 783 120,00 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому судовий збір у розмірі 11 746,80 грн слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові енергетичні системи» (50099, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Калиниченка, 3; ідентифікаційний код 35230823) на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» (73036, м. Херсон, Бериславське шосе, 1; ідентифікаційний код 00131771) збитки у розмірі 783 120,00 грн та судовий збір у розмірі 11 746,80 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Оскільки Єдина судова інформаційно-телекомунікаційної система не почала функціонувати, відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи до господарського суду Дніпропетровської області.

Суддя Я.С. Золотарьова