ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" жовтня 2021 р. Справа № 924/616/21

Суддя господарського суду Хмельницької області Грамчук І.В., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-Оверсіз" Тернопільська обл., м. Тернопіль,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер К" Хмельницька область, м. Кам`янець - Подільський,

про стягнення заборгованості у розмірі 11 000 000,00 грн. основного боргу, 2 257 810,32 грн. пені, 1 101 100,00 грн. інфляційних збитків, 449 342,47 гривень три відсотки річних

за участю представників:

позивача: Рогатин С.В. - представник згідно ордеру

відповідача: не з`явився

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: до Господарського суду області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕР-ОВЕРСІЗ" Тернопільська обл., м. Тернопіль, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер К" Хмельницька область, м. Кам`янець - Подільський про стягнення заборгованості у розмірі 11 000 000,00 грн. основного боргу, 2 257 810,32 грн. пені, 1 101 100,00 грн. інфляційних збитків, 449 342,47 грн. три відсотки річних.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідачем не було виконано обов`язок з повернення поворотної фінансової допомоги у строк, визначений договором про надання поворотної фінансової допомоги від 15.05.2018 №15/05/18. Як на правову підставу позову посилається на положення ст. ст. 629 ЦК України, ст. ст. 173,174 ГК України.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, письмового відзиву на позов не надав, про причини неявки та неподання відзиву на позов не повідомив. При цьому був належним чином повідомлений про дату, час та місце підготовчого засідання та розгляду справи по суті, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (судової повістки) від 07.07.2021р. , від 16.09.2021р.

Частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Судом враховується, що відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також суд бере до уваги строки розгляду справи по суті, передбачені ст. 195 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Відповідно до п. 1.1 наданої в матеріали копії договору про надання поворотної фінансової допомоги №15/05/18 від 15 травня 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю "Партнер-Оверсіз" (позикодавець) передає у власність товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер К" (позичальник) грошові кошти у розмірі, що обумовлений цим договором, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів в порядку і в строк (термін), обумовлений цим договором.

Згідно з п. 2.1 вищевказаного договору позикодавець Бере на себе наступні обов`язки: надати позичальнику грошові кошти. Загальна сума поворотної фінансової допомоги 10000000,00 гривень. Надання позики може здійснюватись частинами.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що отриману поворотну фінансову допомогу позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві в термін до 31.12.2019 року.

Відповідно до п. 4.1 договору при порушенні позичальником терміну повернення поворотної фінансової допомоги (п.3.3 договору) останній зобов`язується сплатити позикодавцеві пеню в двократному розмірі облікової ставки НБУ за кожний день протермінування, а також відсотки за неправомірне користування чужими коштами в розмірі 3% за кожен день протермінування повернення позики.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання зобов`язань за цим договором. (п.8.1 договору).

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

Позивачем відповідно до платіжних доручень №8041 від 16.05.2018 на суму 2000000,00 грн., №8570 від 16.10.2018 на суму 1000000,00грн., №8837 від 08.01.2019 на суму 500000,00 грн., №8990 від 20.02.2019 на суму 150000,00 грн., №9041 від 05.03.2019 на суму 500000,00 грн., №9223 від 26.04.2019 на суму 300000,00 грн., №9225 від 26.04.2019 на суму 200000,00 грн., №9280 від 22.05.2019 на суму 1000000,00 грн., №9429 від 27.06.2019 на суму 400000,00 грн., №9474 від 11.07.2019 на суму 500000,00 грн., №9535 від 23.07.2019 на суму 1000000,00 грн., №9617 від 13.08.2019 на суму 200000,00 грн., №9648 від 21.08.2019 на суму 1000000,00 грн., №9769 від 20.09.2019 на суму 1000000,00 грн., №9789 від 26.09.2019 на суму 1000000,00 грн., №9923 від 04.11.2019 на суму 1000000,00 грн. , а всього на загальну суму 11000000,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача надіслано вимоги про стягнення заборгованості відповідно №18 від 13.04.2021 р., в яких просив сплатити борг.

Позивач, вважаючи, що відповідач в порушення умов договору про надання поворотної фінансової допомоги не повернув заборгованість, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 11 000 000,00 грн. основного боргу, 2 257 810,32 грн. пені, 1 101 100,00 грн. інфляційних збитків, 449 342,47 грн. три відсотки річних.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України).

Як убачається із матеріалів справи, господарські правовідносини між сторонами виникли з договору про надання поворотної фінансової допомоги від 15.05.2018р. №15/05/18, за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання із передачі у власність товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер К" (позичальник) грошових коштів у розмірі, що обумовлений цим договором, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів в порядку і в строк (термін), обумовлений цим договором (відповідач зобов`язався, в свою чергу, повернути вказані кошти відповідно до п. 3.3 договору - до 31.12.2019).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України на позичальника покладено обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як убачається з матеріалів справи, позивач на виконання договору позики від 05.11.2018р. відповідно до платіжних доручень Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначалося вище, на виконання умов договору про надання поворотної фінансової допомоги №15/05/18 від 15.05.2018, позивач надав грошові кошти згідно платіжних доручень №8041 від 16.05.2018 на суму 2000000,00 грн., №8570 від 16.10.2018 на суму 1000000,00грн., №8837 від 08.01.2019 на суму 500000,00 грн., №8990 від 20.02.2019 на суму 150000,00 грн., №9041 від 05.03.2019 на суму 500000,00 грн., №9223 від 26.04.2019 на суму 300000,00 грн., №9225 від 26.04.2019 на суму 200000,00 грн., №9280 від 22.05.2019 на суму 1000000,00 грн., №9429 від 27.06.2019 на суму 400000,00 грн., №9474 від 11.07.2019 на суму 500000,00 грн., №9535 від 23.07.2019 на суму 1000000,00 грн., №9617 від 13.08.2019 на суму 200000,00 грн., №9648 від 21.08.2019 на суму 1000000,00 грн., №9769 від 20.09.2019 на суму 1000000,00 грн., №9789 від 26.09.2019 на суму 1000000,00 грн., №9923 від 04.11.2019 на суму 1000000,00 грн., а всього на загальну суму 11000000,00 грн. в якості зворотної фінансової допомоги, що за своєю правовою природою є позикою.

Проте відповідач свої зобов`язання щодо повернення перерахованої суми у термін, як того вимагає п. 3.3 договору, не виконав в повному обсязі, чим створив заборгованість перед позивачем у розмірі 11000000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу 449342,47 грн. 3% річних за період з 01.01.2020 р. по 12.05.2021р. та 1101100,00 грн. інфляційних втрат за період січень 2020 по квітень 2021.

Суд, здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку , дійшов висновку, що позивачем правомірно нараховано 3% річних в межах максимально можливого розміру. За таких обставин стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 449342,47 грн.

Під час перерахунку втрат від інфляції судом враховується, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр".

Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. Тому, зважаючи на вищевикладене, здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку в системі "Законодавство", дійшов висновку, що позивачем правомірно нараховано втрати від інфляції в межах можливого розміру. За таких обставин стягненню з відповідача підлягають 1101100,00 грн. інфляційних втрат.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2257810,32 грн. пені за період з 01.01.2020 по 12.05.2021.

За положеннями ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України

Виходячи із змісту ст. ст. 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Судом враховується, що ст. 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У п. 4.1 договору сторони погодили, що при порушенні позичальником терміну повернення поворотної фінансової допомоги (п.3.3 договору) останній зобов`язується сплатити позикодавцеві пеню в двократному розмірі облікової ставки НБУ за кожний день протермінування, а також відсотки за неправомірне користування чужими коштами в розмірі 3% за кожен день протермінування повернення позики.

Разом з тим, з поданого позивачем розрахунку пені слідує, що її нарахування здійснено, виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України. Зазначене відповідає приписам ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", відповідно до яких платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Одночасно ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 3.3 договору передбачено, що отриману поворотну фінансову допомогу позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві в термін до 31.12.2019р.

Отже, беручи до уваги визначення строку оплати у банківських днях, положення ст. 253 ЦК України щодо визначення початку перебігу строку, судом зауважується, що нарахування пені можливе, починаючи з 01.01.20. При цьому з приводу доводів відповідача щодо наявності обмежень, встановлених ч. 6 ст. 232 ГК України, суд звертає увагу на умови п. 4.1 договору, у якому зазначено про нарахування пені за кожний день протермінування, проте не зазначено за весь період прострочення, з чого слідує, про застосування частини шостої статті 232 ГК України.

Разом з тим, здійснивши перерахунок пені, судом встановлено, що правомірним є нарахування 1081366,13 грн. за період з 01.01.2020 по 01.07.2020, а тому в частині стягнення 1176444,19 грн. необхідно відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-Оверсіз" Тернопільська обл., м. Тернопіль до Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер К" Хмельницька область, м. Кам`янець - Подільський, про стягнення заборгованості у розмірі 11 000 000,00 грн. основного боргу, 2 257 810,32 грн. пені, 1 101 100,00 грн. інфляційних збитків, 449 342,47 гривень три відсотки річних задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер К" (32300, Хмельницька область, м. Кам`янець - Подільський, вул. Першотравнева, 9Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-Оверсіз" (46020, Тернопільська обл., м.Тернопіль, вул.Д.Лук`яновича,1, код ЄДРПОУ 372460,00 грн. (одинадцять мільйонів гривень 00 коп. ) суми основного боргу, 1101100,00 грн. (один мільйон сто одна тисяча сто гривень 00 коп. ) інфляційних втрат, 449343,47 грн. (чотириста сорок дев`ять тисяч триста сорок три гривні 47 коп.) 3% річних, 1081366,13 грн. (один мільйон вісімдесят одна тисяча триста шістдесят шість гривень 13 коп.) пені, 204477,13 грн. (двісті чотири тисячі чотириста сімдесят сім гривень 13 коп.) витрат зі сплати судового збору.

В решті позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1, 2 ст. 256 ГПК України).

Повне судове рішення складено 13.10.2021 р.

Суддя І.В. Грамчук

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи

2 - Товариству з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕР-ОВЕРСІЗ" ();

3- представнику позивача адвокату Рогатину С.В. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 );

4 - Товариству з обмеженою відповідальністю "Майстер К" -( 32300, Хмельницька область, м. Кам`янець - Подільський, вул. Першотравнева, 9Б) рек. з повід. про вруч.