ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року м. Херсон Справа № 923/1094/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛЬПРОМ" (75620, Херсонська обл., Голопристанський р-н, с. Генічеське, вул. Оводовського, буд. 44, )

до: Державного підприємства "Геройське дослідно-промислове підприємство" (75620, Херсонська обл., Голопристанський р-н, с. Генічеське, вул. Дубинди, буд. 17, )

про стягнення 122715 грн. 95 коп.

без повідомлення (виклику) учасників справи

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, заяви, клопотання, процесуальні дії суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛЬПРОМ» (надалі по тексту рішення позивач, ТОВ «СОЛЬПРОМ») звернулось до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» (надалі по тексту рішення - відповідач, ДП «Геройське ДПП»), якою просить стягнути заборгованість за договором оренди транспортних засобів з водієм № ТЗ-01/20 від 03.01.2020 у розмірі 122715 грн. 95 коп., з якої: 109395 грн. 99 коп. боргу, 7360 грн. 93 коп. пені, 1528 грн. 53 коп. 3 % річних, 4430 грн. 50 коп. інфляційних втрат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ «СОЛЬПРОМ» вказує, що відповідачем було здійснено часткову оплату за отримані від ДП «Геройське ДПП» послуги за договором оренди транспортних засобів з водієм № ТЗ-01/20 від 03.01.2020, чим порушено взяті на себе договірні зобов`язання перед позивачем.

Ухвалою суду від 17.08.2021 з підстав викладених в ухвалі суду, серед іншого, було постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Сторонами по справі не подавалися клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

03.09.2021 за вх.№6819/21 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «СОЛЬПРОМ», за яким відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами та просить суд відмовити у їх задоволенні.

На думку відповідача враховуючи низку відкритих кримінальних проваджень відносно колишніх посадових осіб підприємства, за допомогою ТОВ «СОЛЬПРОМ» та укладання договорів з даним товариством, здійснюється розкрадання державних коштів та завдаються збитки державному бюджету.

Відповідач вказує, що з долучених до позовної заяви актів надання послуг не можливо встановити ні дати проведення робіт, ні кількість годин, ні місця проведення робіт, ні вид транспорту, який був залучений для проведення робіт. Тобто, в акті не вказано жодної інформації яка необхідна для обрахування загальної суми наданої послуги.

ДП «Геройське ДПП» у відзиві зазначає, що акт звіряння є підробленим, не засвідченим належним чином, а саме відсутній підпис виконуючого обов`язки директора ДП «Геройське ДПП» Бухтіярова Д.В. та не скріплено діючою печаткою підприємства.

Обставини, які встановленні судом та мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі, мотивована оцінка аргументів наведених позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

03.01.2020 між ТОВ «СОЛЬПРОМ», як орендодавцем та ДП «ГЕРОЙСЬКЕ ДПП», як орендарем укладено договір оренди транспортних засобів з водієм №ТЗ -01/20 (а.с.17-19), за умовами якого орендодавець зобов`язується передати орендарю в тимчасове платне володіння та користування вантажним транспортом, визначеними у цьому договорі, а також зобов`язується забезпечити своїми силами його керування та технічну експлуатацію, а орендар зобов`язується прийняти в тимчасове володіння та користування транспорт під керуванням водія орендодавця і зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату (п.1.1. договору).

Відповідно до п.3.2. договору передача транспорту в оренду здійснюється за актом приймання-передачі, який складається разом з підписанням цього договору та є його невід`ємною частиною.

Строк оренди становить один рік до 31.12.2020. Якщо орендодавець у тижневий строк до закінчення строку оренди не заявить про намір припинити цей договір, то строк оренди транспорту продовжується на той самий термін, тобто на один рік (п.4.1., п.4.2. договору).

У п.5.1 договору сторони узгодили, що сума договору складається з загальної вартості послуг, які прийнятті згідно актів приймання-передачі наданих послуг, що були складені сторонами на протязі дії цього договору.

Пунктами 5.5., 5.6. та 5.7. договору передбачено, що протягом трьох календарних днів після фактичного надання та виконання заявки орендаря, сторонами складається та підписується акт приймання-передачі наданих послуг на підставі попередньо зафіксованої сторонами інформації. Підписання акта приймання-передачі наданих послуг представником орендаря є підтвердженням відсутності претензій щодо послуги з його боку. Оплата вартості наданих послуг здійснюється орендарем після їх фактичного надання та підписання сторонами відповідного акту приймання передачі, протягом п`яти банківських днів з моменту його підписання, якщо про інший порядок не було окремої домовленості сторін.

Умовами п.5.8. договору унормовано, що в разі порушення орендарем термінів оплати послуг орендодавця, орендар сплачує орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до п.6.2.1. договору орендар зобов`язується сплачувати орендні платежі у порядку і спосіб визначений договором.

У додатку №1 до договору №ТЗ-01/20 від 03.01.2020 (а.с.20) сторонами було узгоджено перелік транспортних засобів які передаються в тимчасове платне володіння та користування. У додатку №1 до договору сторони також передбачили, що цей додаток є підставою для здійснення передачі орендодавцем транспортних засобів орендарю відповідно до умов договору.

У додатку №2 до договору №ТЗ-01/20 від 03.01.2020 (а.с.21) сторонами було узгоджено ціну за транспортні послуги, а саме:

- договірна ціна за транспортні послуги транспортного засобу МАЗ 5551 становить 350грн/год.с;

- договірна ціна за транспортні послуги транспортного засобу МАЗ 5551 становить 350грн/год.с;

- договірна ціна за транспортні послуги транспортного засобу Трактор колісний ЮМЗ-6АКЛ становить 250грн/год.с;

- договірна ціна за транспортні послуги транспортного засобу Екскаватор, марки ЄО-4321 становить 700грн/год.с;

- договірна ціна за транспортні послуги транспортного засобу Бульдозер Т-130 становить 300грн/год.с.

На виконання умов договору 03.01.2020 сторонами було складено та підписано акт прийому-передачі орендованого транспорту (а.с. 22), за яким відповідно до договору оренди №ТЗ-01/20 від 03.01.2020 орендодавець передає, а орендар приймає в термінове платне користування наступний транспорт:

- Екскаватор, марки ЄО-4321, державний номер: НОМЕР_1 , Дата випуску 2002, Номер двигуна: № НОМЕР_2 , заводський №1593;

- МАЗ 5551, 1992 року випуску, державний номер: НОМЕР_1 , Колір: сірий, Номер шасі: НОМЕР_3 ;

- МАЗ 5551, 1993 року випуску, державний номер: НОМЕР_4 , Колір: білий, Номер шасі: НОМЕР_5 ;

- Бульдозер, марки Т-130, державний номер: НОМЕР_6 , Дата випуску 2016, Номер двигуна: № НОМЕР_7 , заводський № НОМЕР_8 .

Під час дії договору №ТЗ-01/20 від 03.01.2020 сторонами було складено та підписано наступні акти надання послуг (а.с. 23-43):

- Акт надання послуг №1 від 20.04.2020 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 40000грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №2 від 04.05.2020 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 51000грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №3 від 18.05.2020 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 83000грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №4 від 01.06.2020 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 45500грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №5 від 16.06.2020 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 60000грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №6 від 01.07.2020 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 20000грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №7 від 17.07.2020 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 20000грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №8 від 03.08.2020 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 30000грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №9 від 17.08.2020 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 30000грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №10 від 03.09.2020 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 30000грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №11 від 16.09.2020 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 36000грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №12 від 17.09.2020 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 36000грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №13 від 30.09.2020 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 36000грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №14 від 01.10.2020 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 36000грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №15 від 16.10.2020 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 36000грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №16 від 16.12.2020 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 129500грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №17 від 21.12.2020 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 129500грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №18 від 18.01.2021 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 135000грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №19 від 29.01.2021 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 13500грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №20 від 16.02.2021 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 185000грн з ПДВ;

- Акт надання послуг №21 від 17.02.2021 відповідно до якого надані транспортні послуги у 2020 році загальною вартістю 185000грн з ПДВ.

Загалом відповідно до актів надання послуг позивач на виконання умов договору №ТЗ-1/20 від 03.01.2020 у 2020 році надав відповідачу послуги загальною вартістю 1488500грн.

Суд звертає увагу, що у позовній заяві позивач вказав, що загальна сума вартості за надані послуги згідно договору про оренду транспортних засобів з водієм №ТЗ-01/20 від 03.01.2020 складає 1487500грн.

Відповідно до акта звіряння взаємних розрахунків, підписаного представниками позивача та відповідача, за період с січня по червень 2021 (а.с.44) станом на 30.06.2021 за відповідачем рахується заборгованість за отриманні від позивача послуги з оренди транспортних засобів з водієм у розмірі 109395,99грн.

Посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань по повній оплаті оренди транспортних засобів з водієм, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір оренди транспортних засобів з водієм №ТЗ-01/20 від 03.01.2020 за своєю правовою природою є змішаним договором, оскільки містить як елементи договору найму (оренди) транспортного засобу, так і договору про надання послуг , а саме оренда транспортних засобів з водієм, який, у свою чергу, зобов`язаний здійснювати видобування та перевезення солі на території басейного господарства та інших ТМЦ в процесі господарської діяльності відповідача (п.2.1. договору).

Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Частиною 1 ст.283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

В ч.3 ст.285 ГК України встановлено, що орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частиною 1 ст.762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до приписів ст. 798 ЦК України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує.

Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу.

Частиною першою статті 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Дослідивши матеріали справи, суд констатує, що виконання позивачем послуг з надання в оренду транспортних засобів з водієм підтверджується складеними та підписаними уповноваженими представниками сторін (директором ТОВ «СОЛЬПРОМ» та директором ДП «Геройське ДПП») актом прийому-передачі орендованого транспорту, актами надання послуг та не спростовано відповідачем.

Загалом відповідно до актів надання послуг позивач на виконання умов договору №ТЗ-1/20 від 03.01.2020 у 2020 році надав відповідачу послуги загальною вартістю 1488500грн.

У позовній заяві позивач вказав, що загальна сума вартості за надані послуги згідно договору про оренду транспортних засобів з водієм №ТЗ-01/20 від 03.01.2020 складає 1487500грн.

В акті звіряння за період січня 2020 по червень 2021 зазначено, що відповідно до умов договору №ТЗ-1/20 (номер договору вказаний такий, як вказано в акті звіряння) позивач надав відповідачу послуги за період з квітня 2020 по лютий 2021 загальною вартістю 1487500грн.

Суд зауважує, що в названому акті звіряння вказано, що відповідно до акта наданих послуг №16 від 16.12.2020 та акта наданих послуг №17 від 21.12.2020 вартість послуг склала 129000грн по кожному акту. Поряд з цим в самих же актах наданих послуг вказано, що вартість послуг склала 129500грн по кожному акту.

Відповідно до п.5.7. укладеного між сторонами договору обов`язок з оплати наданих послуг виникає у відповідача саме протягом п`яти днів з моменту підписання акту приймання передачі.

Доказом фактичного надання послуг у відповідності до п.5.5. договору є складений та підписаний сторонами акт приймання передачі наданих послуг.

Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій : поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Враховуючи надані позивачем акти надання послуг у період з квітня 2020 по лютий 2021 за договором надання послуг №ТЗ-01/20 від 03.01.2020, суд вважає, що позивач за названий період надав відповідачу послуги загальною вартістю 1488500грн.

Поряд з цим, суд враховує, що розглядає господарські справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до ГПК України, у межах позовних вимог.

В свою чергу відповідно до акта звіряння відповідачем було визнана заборгованість перед позивачем за договором №ТЗ-01/20 у розмірі 109395,99грн.

Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань з повної оплати отриманих послуг за договором оренди транспортних засобів з водієм №ТЗ-01/20.

Враховуючи означене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 109395,99грн. вартості наданих відповідачу послуг є правомірними та підлягають задоволенню.

Водночас, згідно вимог ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Оплату за наданні послуги відповідач своєчасно не здійснив та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.7. договору.

Відповідно до ч.2 ст.614 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

До позовної заяви позивачем додано розрахунок трьох процентів річних, нарахованих за порушення відповідачем строку оплати вартості наданих послуг, встановленого п.5.7. договору (а.с. 13).

Відповідач в процесі судового розгляду зауважень до розрахунку не висловив, контррозрахунку відповідачем надано не було.

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок 3% річних, та визнано його арифметично вірним.

З відповідача підлягають стягненню 3% річних за період з 23.02.2021 по 11.08.2020 у розмірі 1528,53грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 4430,50грн інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних збитків та визнано його арифметично вірним.

Враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем виконання взятих на себе зобов`язань щодо оплати наданих послуг, а також враховуючи положення наведених вище норм законодавства, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 4430,5грн. інфляційних втрат за період з 23.02.2021 по 11.08.2021.

До позовних вимог позивачем також включено стягнення пені у розмірі 7360,93грн.

Відповідно до ч.1 чт.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст.231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором; штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони у п.5.8. договору встановили, що в разі порушення орендарем термінів оплати послуг орендодавця, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожний день прострочення..

Судом перевірені розрахунки пені, вчинені позивачем. Ці нарахування відповідають нормам законодавства та умовам договору, вчинені правильно.

Вимоги про стягнення пені за період з 23.02.2021 по 11.08.2021 підлягають задоволенню у сумі 7360,93грн з огляду на обгрунтованість та правильність розрахунку.

Посилання відповідача як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог на те, що з долучених до позовної заяви актів надання послуг не можливо встановити ні дати проведення робіт, ні кількість годин, ні місця проведення робіт, ні вид транспорту,який був залучений для проведення робіт. Тобто, в акті не вказано жодної інформації яка необхідна для обрахування загальної суми наданої послуги, спростовуються наступним.

У п.5.1 договору сторони узгодили, що сума договору складається з загальної вартості послуг, які прийнятті згідно актів приймання-передачі наданих послуг, що були складені сторонами на протязі дії цього договору.

Пунктами 5.5., 5.6., та 5.7. договору передбачено, що протягом трьох календарних днів після фактичного надання та виконання заявки орендаря, сторонами складається та підписується акт приймання-передачі наданих послуг на підставі попередньо зафіксованої сторонами інформації. Підписання акта приймання-передачі наданих послуг представником орендаря є підтвердженням відсутності претензій щодо послуги з його боку. Оплата вартості наданих послуг здійснюється орендарем після їх фактичного надання та підписання сторонами відповідного акту приймання передачі, протягом п`яти банківських днів з моменту його підписання, якщо про інший порядок не було окремої домовленості сторін.

Тобто у п.5.6. договору сторони узгодили, що підписавши акт приймання-передачі відповідач погоджує та не заперечує проти якості та кількості наданих позивачем послуг і саме акт приймання-передачі є доказом фактичного надання послуг, враховуючи, що складання акта приймання-передачі передбачено після фактичного надання послуг.

Так предметом спору по даній справі є саме стягнення заборгованості за наданні послуги.

Надані позивачем до матеріалів справи акти надання послуг підписанні директор відповідача без зауважень, що є доказом фактичного надання послуг позивачем відповідачу та є доказом відсутності претензій щодо наданої послуги у відповідності до п.5.6. договору.

Щодо тверджень відповідача про те, що враховуючи низку відкритих кримінальних проваджень відносно колишніх посадових осіб підприємства, за допомогою ТОВ «СОЛЬПРОМ» та укладання договорів з даним товариством, здійснюється розкрадання державних коштів та завдаються збитки державному бюджету, суд зазначає наступне.

Сам факт відкриття кримінальних проваджень щодо посадових осіб підприємства, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних фінансово-господарських операцій, проведених його контрагентами.

Аналізуючи норми господарського судочинства та КПК України суд прийшов до висновку, що доказами в господарському судочинстві є дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують позиції учасників справи. І суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням, встановленого законом, порядку.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показах, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених КПК України. Суд зазвичай не може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показами, які були надані раніше слідчому, прокурору, та посилатися на них.

Таким чином, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, відкриті кримінальні провадження не можуть вважатись належним доказом в господарському судочинстві.

Суд також звертає увагу, що зі змісту ч.6 ст.75 ГПК України вбачається, що обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи вище означене, підставою звільнення відповідача від доказування щодо наявності протиправної поведінки позивача є лише вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили. Сам факт внесення відомостей до ЄРДР не доводить факту.

Припущення відповідача про те, що було здійснено розкрадання державних коштів та завдано збитків державному бюджету, без надання відповідних доказів на підтвердження наведених припущень, не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором оренди транспортних засобів з водієм №ТЗ-01/20 від 03.01.2020.

Твердження ДП «Геройське ДПП» про те, що акт звіряння є підробленим, не засвідченим належним чином, а саме відсутній підпис виконуючого обов`язки директора ДП «Геройське ДПП» Бухтіярова Д.В. та не скріплено діючою печаткою підприємства, спростовується наступним.

ДП «Геройське ДПП» не надано доказів на підтвердження тверджень про те, що наказом ДП «Геройське дослідне промислове підприємство» від 05.05.2021 №3/В було введено в дію з 05.05.2021 нову печатку підприємства. Наведене в свою чергу є порушенням вимог ч.1 ст.74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Окрім того, відповідачем не спростовано факт підписання актів надання послуг, які в силу п.5.7. договору є підставою для оплати вартості наданих послуг.

В свою чергу дії відповідача по частковій оплаті вартості послуг на підставі актів надання послуг свідчать про визнання відповідачем як факту надання позивачем послуг так і факту необхідності розрахунку за отриманні від позивача послуги.

Суд звертає увагу на те, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків (див. частина перша статті 11 ЦК України). В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №911/3685/17.

Акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звіряння розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звіряння, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Відповідно до частини 7 статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер), зокрема, забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Отже, відповідно до вимог Закону бухгалтер, який підписав акт звіряння, має такі повноваження в межах здійснення ним бухгалтерського обліку та посадових обов`язків. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/1389/18 та постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18.

За статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Пунктами 1 - 3 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

У свою чергу, відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у названій постанові по справі № 923/875/19 від 31.03.2021 зробив висновок щодо застосування вказаної статті, а саме вказав, що:

- стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, а тому необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу,

- тлумачення змісту статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Поряд з цим, у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 Верховний Суд зробив висновки що:

- принцип стандарту доказування передбачає покладання тягаря доказування на сторони,

- одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує,

- така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

У рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) Європейський Суд з прав людини наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом». Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Таким чином суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України встановлені основні принципи оцінки доказів, застосування яких надає можливість суду прийти до певних висновків за результатами розгляду спору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням.

Оцінка доказів це розумова діяльність з визначення належності, допустимості доказів, їх достовірності, достатності і взаємного зв`язку, яка здійснюється на підставі законів логіки в умовах, установлених правовими нормами.

Метою оцінки доказів є достовірне пізнання фактичної сторони справи та встановлення відносної істини.

Під істиною в судовому процесі слід розуміти відповідність висновків суду фактам об`єктивної дійсності в їх правовому значенні.

Суть категорії «досягнення істини у судочинстві» полягає в об`єднанні таких складових, як:

- з`ясування обставин справи, суб`єктивних прав і обов`язків (пізнавальна діяльність суду і координація ним дій інших суб`єктів доказової діяльності);

- доказування (доказова діяльність осіб, зацікавлених у переконанні суду, сторін, третіх осіб, їх судових представників),

- інформування (доказова діяльність осіб, які сприяють досягненню істини).

Відповідачем не надано жодного доказу на спростування підстав позову та доказів поданих до суду позивачем.

Розподіл судових витрат.

Судовими витратами у даній справі є витрати позивача на сплату судового збору, які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача, а саме у сумі 2270грн.

Керуючись ст. ст. 123, 129, ст.ст.231, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛЬПРОМ» задовольнити.

2.Стягнути з Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» (75620, Херсонська обл., Голопристанський р-н, с. Генічеське, вул. Дубинди, буд. 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛЬПРОМ» (75620, Херсонська обл., Голопристанський р-н, с. Генічеське, вул. Оводовського, буд. 44, ) 109395 грн. 99 коп. боргу за договором оренди транспортних засобів з водієм № ТЗ-01/20 від 03.01.2020, 7360 грн. 93 коп. пені, 1528 грн. 53 коп. 3 % річних, 4430 грн. 50 коп. інфляційних втрат та 2270грн.судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.М. Немченко