ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3319/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НПП Електротепломаш" (49000, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 23-А; )
до Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (61023, м. Харків, вул. Сумська, 132; )
про стягнення заборгованості
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

18.08.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "НПП Електротепломаш" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД", в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" основну заборгованість у розмірі 43 940,00 грн., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 131,91 грн., 3% річних у розмірі 252,81 грн., пеню у розмірі 1 295,33 грн., штраф у розмірі 3 075,80 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу №5355/21-1679 від 29.03.2021 в частині своєчасної та повної оплати вартості отриманого товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.08.2021 прийнято позовну заяву (вх.№3319/21 від 18.08.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю "НПП Електротепломаш" до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/3319/21. Визначено, розгляд справи №922/3319/21 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов (ст.251 ГПК України), строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для подання клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (ч.4 ст.250 ГПК України) та строк 5 днів на подання до суду заперечень на відповідь позивача на відзив з дня його отримання, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України. Позивачу встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання (ст. 251 ГПК України). Роз`яснено сторонам, що у випадку неподання відповідачем відзиву та/або клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також не подання позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами після спливу строку встановленого для подання відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та в межах строків встановлених статтею 248 ГПК України.

17.09.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області від представника відповідача надійшла заява по суті справи (вх.№21778 від 17.09.2021), в якій повідомив, що відповідачем на виконання договору купівлі-продажу №5355/21-1679 від 29.03.2021 було сплачено 15 000,00 грн. згідно платіжного доручення №6541 від 26.08.2021. На переконання представника відповідача, оскільки станом на час розгляду справи по суті суми основної заборгованості є відмінною від заявленої позивачем, підлягають також уточненню суми інфляційних нарахувань, 3% річних, пені та штрафу.

16.09.2021 через підсистему "Електронний суд" господарського суду Харківської області представник позивача надав заяву про відмову від частини позовних вимог (вх.№21758 від 16.09.2021). Так, представник позивача пояснив, що 26.08.2021 (тобто після відкриття провадження по справі) відповідач перерахував позивачу 15 000,00 грн. в якості оплати за договором купівлі-продажу №5355/21-1679 від 29.03.2021, що підтверджується платіжним дорученням №6541 від 26.08.2021. У зв`язку із зазначеним, позивач відмовляється від частини позовних вимог в розмірі 15000,00 грн. основної заборгованості за договором купівлі-продажу №5355/21-1679 від 29.03.2021. Проте позивач не відмовляється від інших оскільки вони були обраховані станом на 17.08.2021, тобто до моменту сплати відповідачем частини боргу. Також, просить судові витрати покласти на відповідача у повному обсязі, оскільки позивач відмовився від частини позовних вимог виключно з підстав їх задоволення відповідачем.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

29.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НПП Електротепломаш" (продавець) та Державним підприємством "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №5355/21-1679 (надалі - Договір) (а.с.16-24 т.1).

Відповідно до п.1.1. Договору, продавець зобов`язується передати у в власність покупця АВПЭ В 1000/30 кВт (водонагрівач) (далі - товар), в номенклатурі, кількості та ціни, згідно специфікації №1 (Додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується прийняти й оплатити вартість товару.

Згідно до п.2.1 Договору, загальна сума договору відповідно специфікації №1 (Додаток №1) складає 53 940,00 грн, у т.ч. ПДВ 20% 8 990,00 грн.

Пунктом 2.2 Договору встановлено, що оплата за поставлений товар здійснюється покупцем протягом 30 днів з моменту отримання товару.

Продавець зобов`язався здійснити поставку товару на умовах DDP відповідно до Міжнародних правил Інкотермс в редакції 2020 року, протягом 20 днів з моменту підписання договору (п.3.1.Договору).

Місце поставки товару: м. Харків, вул. Сумська, 132 (п.3.2.Договору).

У випадку порушення Договору, сторона несе відповідальність визначену цим договором та (або) чинним законодавством України (п.7.1.Договору).

Відповідно до п.7.2. Договору, порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом його Договору. Відсутність податкових накладних чи їх неналежне оформлення визнається порушенням Договору.

Згідно п.7.3 Договору купівлі-продажу, на підставі статті 231 Господарського кодексу України застосовуються штрафні санкції:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів стягується штраф у розмірі 20% вартості неякісних товарів;

- за порушення строків виконання зобов`язань стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

Сплата стороною та (або) відшкодування збитків, завданих порушенням Договору, не звільняє її від обов`язку виконати цей Договір в натурі, якщо інше прямо не передбачено правом, що застосовується до цього Договору (п.7.7.Договору).

Пунктом 9.1 Договору передбачено, що спори, що виникають у зв`язку з цим договором, вирішуються сторонами шляхом переговорів з дотриманням до судового врегулювання спору.

Відповідно до п.9.2. Договору, претензія підлягає розгляду в 30-ти денний термін з моменту її отримання. У разі недосягнення згоди між сторонами, розбіжності, що виникли за умовами виконання договору, підлягають розгляду в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України.

Зміни, доповнення або розірвання Договору здійснюються за письмовою згодою сторін (п.11.1.договору).

Відповідно до Додатку №1 до Договору №5355/21-1679 від 29.03.2021 (надалі - Додаток №1) (а.с.25 т.1), товаром є водонагрівач АВПЭ В 1000/30 кВт в кількості 1 шт. загальною вартістю 53 940,00 грн., з них ПДВ - 8 990,00 грн.

На виконання Договору купівлі-продажу, позивачем було поставлено та передано у власність водонагрівач АВПЭ В 1000/30 кВт в кількості 1 шт. загальною вартістю 53 940,00 грн., в т.ч. ПДВ - 8 990,00 грн..

Факт здійснення перевезення підтверджується товарно-транспортною накладною №РБП-82 від 28.04.2021, відповідно до якої вантаж: агрегат водонагрівний парогенеруючий електричний АВПЭ 1000/30 в кількості 1 шт. вартістю 53 940,00 грн. був перевезений до пункту розвантаження, який знаходився за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 132, та який був прийнятий відповідачем (а.с.26-27 т.1).

Факт передачі позивачем відповідачу агрегату водонагрівного парогенеруючого електричного АВПЭ 1000/30 (електроводонагрівача) в кількості 1 шт., загальною сумою 53 940,00 грн. (в тому числі ПДВ - 8 990,00 грн.) підтверджується і видатковою накладною №82 від 2.04.2021 (а.с.28 т.1).

Вищезазначені накладні підписані та засвідчені печатками сторін без жодних зауважень чи заперечень.

28.04.2021 позивачем було виставлено на відповідачу рахунок на оплату товару №91 від 28.04.2021, відповідно до якого відповідач мав сплатити позивачу ціну агрегату водонагрівного парогенеруючого електричного АВПЕ 1000/30, загальною сумою 53 940,00 грн. (в тому числі ПДВ - 8 990,00 грн.) (а.с.29 т.1).

В той же день, позивачем було подано та зареєстровано податкову накладну №21 (а.с.30-31 т.1).

08.06.2021 відповідач здійснив часткову оплату за Договором у розмірі 10 000,00 грн. згідно платіжного доручення 4191 від 08.06.2021 на суму 10 000,00 грн. (а.с.32 т.1).

Як стверджує позивач, відповідач в подальшому будь-яких розрахунків з позивачем на підставі Договору купівлі-продажу не здійснював.

У зв`язку зі спливом строку на оплату, позивач направив рекомендованим листом на ім`я керівника Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" вимогу від 02.07.2021 вих.№128 про сплату заборгованості за поставлений товар у розмірі 43 940,00 грн., та попередив про те, що у випадку незадоволення вимоги, позивач буде вимушений звернутись з метою захисту своїх прав та законних інтересів до суду (а.с.33-36 т.1)

Разом із вимогою позивачем було направлено відповідачу Акт звірки взаємних рахунків за період: березень 2021 року - червень 2021 року за Договором купівлі-продажу №5355/21-1679 від 29.03.2021 (а.с.34 т.1).

Як стверджує позивач, вищезазначена вимога була направлена відповідачу рекомендованим листом з номером відправлення: 202. Відповідно даних трекінгу з офіційного сайту Укрпошти, поштове відправлення з номером 202 було отримано відповідачем 06.07.2021. Таким чином, відповідач мав надати відповідь на вимогу в 30-ти денний термін, у відповідності до п. 9.2 Договору купівлі-продажу. Проте, станом на момент подання даної позовної заяви, позивач відповіді на вимогу не отримав.

Відповідач наявність вказаної заборгованості не спростовує та 26.08.2021 (тобто після відкриття провадження у справі) частково погашає суму заборгованості за отриманий ним товар згідно Договору купівлі-продажу №5355/21-1679 від 29.03.2021 на загальну суму 15 000,00 грн., на підтвердження чого надає відповідне платіжне доручення №6541 від 26.08.2021 на суму 15 000,00 грн. з призначенням платежу "оплата за агрегат водонагрівний парогенеруючого електричного АВПЕ 1000/30 по дог.№5355/21-1679 від 29.03.2021 зг.рах.№91 від 28.04.2021 в т.ч. ПДВ".

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В частині 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов Договору купівлі-продажу №5355/21-1679 від 29.03.2021 поставив відповідачу агрегат водонагрівний парогенеруючий електричний АВПЭ 1000/30 в кількості 1 шт. вартістю 53 940,00 грн. 28.04.2021.

Як свідчать матеріали справи, зазначений товар відповідачем було прийнято без жодних зауважень чи заперечень.

У відповідності до п.2.2 Договору відповідач повинен був здійснити оплату за поставлений йому товар позивачем в повному обсязі протягом 30 днів з моменту отримання товару, тобто до 28.05.2021 включно.

В свою чергу відповідачем частково оплачено отриманий товар на загальну суму 25 000,00 грн., 15 000,00 грн. з яких сплачено після відкриття провадження по даній справі.

Так, згідно платіжного доручення №4191 від 08.06.2021 відповідачем 08.06.2021 було здійснено оплату товару на суму 10 000,00 грн. та згідно платіжного доручення №6541 від 26.08.2021 відповідачем 26.08.2021 було здійснено оплату товару на суму 15 000,00 грн.

Доказів оплати відповідачем заборгованості за Договором купівлі-продажу №5355/21-1679 від 29.03.2021 на сума 28 940,00 грн. матеріали справи не містять.

При цьому відповідач не спростовує наявності заборгованості перед позивачем за Договором купівлі-продажу №5355/21-1679 від 29.03.2021 у сумі 28 940,00 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В частині 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач наявність заборгованості за Договором купівлі-продажу №5355/21-1679 від 29.03.2021 у розмірі 28 940,00 грн. не спростував, суд дійшов висновку, що заборгованість за Договором купівлі-продажу №5355/21-1679 від 29.03.2021 у розмірі 28 940,00 грн. належним чином доведена позивачем, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Приймаючи до уваги, що відповідачем після відкриття провадження у справі було сплачено суму основного боргу у розмірі 15 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6541 від 26.08.2021 на суму 15 000,00 грн., суд дійшов висновку про те, що провадження в частині стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 15 000,00 грн. підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 131,91 грн. та 3% річних у розмірі 252,81 грн.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 підкреслив, що платежі встановлені ст.625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17, від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань суд встановив, що дані розрахунки є арифметично вірними, а тому суд задовольняє позов в цій частині.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 295,33 грн. та штраф у розмірі 3 075,80 грн.

Частина 1 статті 217 Господарського кодексу України визначає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Частина 2 зазначеної статті визначає такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Застосування штрафних санкцій, спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 Цивільного кодексу України).

Згідно зі частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Разом з тим, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п.4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 №10 даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Відповідальність у вигляді пені та штрафу передбачена умовами Договору купівлі-продажу №5355/21-1679 від 29.03.2021.

Так сторони погодили, що за порушення строків виконання зобов`язань стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

В силу приписів статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Верховний Суд у постанову по справі №917/194/18 від 02.04.2019 вказав, що одночасне стягнення зі сторони, яка порушила господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції, оскільки вони є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведена правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунки штрафу та пені судом встановлено, що відповідні розрахунки позивачем здійснено арифметично вірно, а тому суд задовольняє позов в цій частині.

Стосовно доводів представника відповідача про те, що оскільки станом на час розгляду справи по суті суми основної заборгованості є відмінною від заявленої позивачем, підлягають також уточненню суми інфляційних нарахувань, 3% річних, пені та штрафу, суд зазначає, що суми інфляційних нарахувань, 3% річних, пені та штрафу позивачем було розраховано у відповідності до умов договору купівлі-продажу №5355/21-1679 від 29.03.2021 та норм чинного законодавства України і часткове погашення відповідачем боргу на суму 15 000,00 грн. не впливає на відповідні розрахунки, оскільки такі розрахунки були здійснені за період заборгованості до моменту здійснення відповідачем відповідного платежу.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що відповідачем сплачено частину суми основного боргу у розмірі 15000,00 грн. після відкриття провадження по справі, керуючись ст.129 ГПК України, суд витрати зі сплати судового збору покладає на відповідача у повному обсязі.

Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, позивач в позовній заяві та у заяві про відмову від частини позовних вимог просив суд вирішити питання про стягнення витрат на правову допомогу.

Враховуючи вищевикладене, суд надає сторонам строк протягом п`яти днів з дня отримання даного рішення суду для надання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, заяв, клопотання тощо (за необхідності).

У разі ненадання сторонами вищезазначених документів у строк встановлений судом питання про розподіл між сторонами витрат на професійну правничу допомогу адвоката буде розглянуто судом за наявними в матеріалах справи документами.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "НПП Електротепломаш" до Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (61023, м. Харків, вул. Сумська, 132; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НПП Електротепломаш" (49000, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 23-А; ) основну заборгованість у розмірі 28 940 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот сорок) грн. 00 коп., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 131 (сто тридцять одна) грн. 91 коп., 3% річних у розмірі 252 (двісті п`ятдесят дві) грн. 81 коп., пеню у розмірі 1 295 (одна тисяча двісті дев`яносто п`ять) грн. 33 коп.., штраф у розмірі 3 075 (три тисячі сімдесят п`ять) грн. 80 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення заборгованості у розмірі 15 000,00 грн. основної заборгованості провадження у справі закрити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "13" жовтня 2021 р.

Суддя Т.О. Пономаренко