ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" жовтня 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/430/21

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ПБС, м. Івано-Франківськ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіспромальянс ЮА, с. Жеревці Житомирської області

про стягнення 494 044,72 грн

Секретар судового засідання Штундер Д.

Представники сторін: не викликалися

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіспромальянс ЮА суму 414 507,36 грн внесеної передоплати за договором поставки обладнання №12 від 12.05.2020. Крім суми боргу заявлено вимогу про стягнення 33 397,92 грн інфляційного збільшення суми боргу, 25 414,06 грн пені та 20 725,38 грн штрафу, нарахованих на підставі ст. ст. 549, 625 Цивільного кодексу України, ст. 230 Господарського кодексу України та п. п. 7.2, 7.3 Договору.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат складає 7 410,68 грн сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 07.06.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення виявлених у ній недоліків.

На адресу Господарського суду Закарпатської області 29.06.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю ПБС надійшла заява з долученням доказів надіслання копії позовної заяви з додатками відповідачу, за наслідками розгляду якої суд дійшов висновку, що позивач усунув виявленні у позовній заяві недоліки.

Ухвалою суду від 01.07.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено учасникам спору процесуальні строки для подання заяв по суті спору, а також відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали для подання письмових заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, хоча був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвала суду була надіслана на його офіційну юридичну адресу). За таких обставин суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Правова позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив взяті на себе, за Договором поставки обладнання №12 від 12.05.2020, зобов`язання на суму 414 507,36 грн, які були сплачені, як попередня оплата за договором №12 від 12.05.2020.

Позивач стверджує, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, що спричинило виникнення заборгованості, відтак крім суми боргу заявлено вимогу про стягнення 33397,92 грн інфляційного збільшення суми боргу, 25 414,06 грн пені та 20 725,38 грн штрафу, нарахованих на підставі ст. ст. 549, 625 Цивільного кодексу України, ст. 230 Господарського кодексу України та п. п. 7.2, 7.3 Договору. Внаслідок чого, станом на дату подання позовної заяви, у відповідача наявний борг перед позивачем в сумі 494 044,72 грн.

Заперечення відповідача

Відповідач не надав відзиву на позовну заяву.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

20 травня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА» (Відповідач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПБС» (Позивач, Покупець) було укладено договір поставки № 12.

У відповідності до п. 1.1. договору поставки № 12 від 02 травня 2020 року Постачальник зобов`язався виготовити та передати у власність Покупцеві обладнання, а Покупець зобов`язався прийняти Обладнання в кількості та асортименті, узгоджених Сторонами та оплатити його на умовах договору.

У відповідності до п.2.1 Договору, загальна вартість обладнання становить 414 507, 36 грн, в тому числі ПДВ 69 084,56 грн. 20 травня 2020 року Відповідачем надано Позивачеві рахунок на оплату №3 від 20 травня 2020 року на загальну суму 414 507,36 грн.

27 травня 2020 року Позивачем на виконання п. 2.3 Договору на підставі виставленого рахунку здійснено оплату грошових коштів у розмірі 414 507,36 грн, що підтверджується платіжним дорученням №14297. Дана сума становить 100% вартості предмету договору.

Згідно з п.4.1 Договору Постачальник протягом 5 робочих днів з моменту зарахування коштів попередньої оплати у розмірі 70% від вартості предмету Договору на розрахунковий рахунок постачальника, виготовляє технічну документацію на Обладнання.

23 листопада 2020 року позивач надіслав відповідачеві Лист-вимогу, в якому просив виконати умови Договору в частину виготовлення технічної документації та сплатити штрафні санкції за затримку виконання зобов`язання. 10 грудня 2020 року та 05 травня 2021 року до відповідача були направлені аналогічні листи.

12 травня 2021 року Відповідач надіслав відповідь на лист позивача, в якому зазначив, що не відмовляється від взятих на себе зобов`язань та зобов`язується їх виконати та просить відтермінувати строк поставки обладнання.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем зобов`язання поставки обладнання, яке було попередньо оплачене, а також застосування до відповідача відповідальності за порушення відповідного зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 520 ЦК України унормовано, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу, як визначено ст. 521 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Як визначено ст. 522 ЦК України, новий боржник у зобов`язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником.

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищенаведене, суд констатує, що між сторонами виникли правовідносин з поставки, які регулюються положеннями закону, що виникають з договору поставки.

Як вбачається із матеріалів справи позивач сплатив 100% вартості предмету договору у розмірі 414 507,36 грн, що підтверджується платіжним дорученням №14297.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав п. 4.1 та п, 4.2 Договору, не виготовив технічну документацію на Обладнання та не здійснив поставку протягом 20 днів з моменту отримання попередньої оплати.

В ході судового розгляду, відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом. Крім того, в матеріалах справи наявний лист (вих. № 15 від 11.05.2021), в якому відповідач не заперечує факт отримання попередньої оплати поставки в розмірі 414 507,36 грн та визнає факт порушення строків виготовлення та поставки обладнання.

За таких обставин, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо штрафних санкцій

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з п. 7.3 Договору Постачальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 5% від вартості непоставленого обладнання за затримку Поставки більш ніж на 15 днів

З огляду на це, суд перевірив здійснений позивачем розрахунок та задовольняє вимогу про стягнення 5% в межах заявленої до стягнення суми 20 725,38 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, також не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Однак, відповідно до пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу інфляції такого місяця. Отже, рекомендовано з розрахунку виключати періоди, менші за місяць.

З огляду на це, суд перевірив здійснені позивачем розрахунки і виявив, що позивач обрахував інфляційні витрати правильно, у зв`язку з чим вимога про стягнення інфляційних втрат в сумі 33 397,92 грн, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо пені

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 7.2 Договору сторони погодили, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, винна Сторона несе відповідальність у вигляді нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалася пеня, за кожен день прострочення платежу від суми несплаченого платежу.

Суд перевірив здійснений позивачем розрахунок пені та задовільняє вимогу про стягнення з відповідача суми пені в межах заявленої до стягнення суми 25 414,06 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В ході судового розгляду, відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

За таких обставин, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

При зверненні з позовом до суду позивачем сплачено 7 410,68 грн судового збору.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, на відповідача покладається 7 410,68 грн витрат на оплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіспромальянс ЮА, (11312, Житомирська обл., Лугинський район, с. Жеревці, вул. шкільна, буд. 7, корпус 2, код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПБС (76018, Івано-Франківська область м. Івано-Франківськ, вул. Тичини, буд. 8-А, код ) суму 494 044,72 грн (чотириста дев`яносто чотири тисячі сорок чотири гривні 72 коп.), в тому числі: 414 507,36 грн основного боргу, 33 397,92 грн інфляційного збільшення суми боргу, 25 414,06 грн пені та 20 725,38 грн штрафу, а також суму 7 410,68 грн (сім тисяч чотириста десять гривень 68 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua

Суддя Л.В. Андрейчук