ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" жовтня 2021 р. Cправа №902/778/21

Суддя Господарського суду Вінницької області О.Нешик, за участю секретаря судового засідання Л.Шаравської, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго", м.Вінниця

до Вінницького кооперативного інституту, м.Вінниця

про стягнення 186 196,08 грн заборгованості згідно договору купівлі-продажу теплової енергії

представники сторін в судове засідання не з`явились

ВСТАНОВИВ :

29.07.2021 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення з Вінницького кооперативного інституту 186 196,08 грн заборгованості, з якої: 179111,90 грн - основний борг, 5295,75 грн - інфляційні втрати, 1788,43 грн - 3 % річних.

Правовими підставами звернення до суду позивача з даним позовом стало неналежне виконання Вінницьким кооперативним інститутом зобов`язань за Договором купівлі-продажу теплової енергії №932 від 01.03.2021 в частині проведення розрахунків за постачання теплової енергії в період з січня 2021 року по квітень 2021 року.

Ухвалою суду від 03.08.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/778/21, призначено судове засідання на 30.09.2021.

30.09.2021 в судовому засіданні представник позивача повідомив суду, що відповідачем погашено основну заборгованість в повному обсязі, але станом на день судового засідання відсутні докази сплати, в зв`язку з чим клопотав про оголошення перерви у судовому засіданні з метою надання можливості долучити докази на підтвердження оплати суми основного боргу.

За наслідками судового засідання (30.09.2021) судом постановлено ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про оголошення перерви під час його проведення до 11.10.2021.

Також судом постановлено повідомити відповідача про дату час та місце наступного судового засідання шляхом оформлення відповідної телефонограми.

05.10.2021 від відповідача до суду надійшли докази сплати основного боргу в сумі 179 111,90 грн.

08.10.2021 на виконання вимог ухвали суду позивачем надано докази виконання відповідачем умов Договору закупівлі-продажу теплової енергії №932 від 01.03.2021 після відкриття провадження у справі.

Позивач просить суд враховувати зазначені оплати в частині основного боргу про ухваленні рішення суду у справі. Інші позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі.

11.10.2021 в судове засідання представники сторін не з`явилися.

Частиною першою ст.202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зокрема, за приписами п.2 ч.3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. При цьому учасники справи не позбавлені права та можливості брати участь у судових засіданнях, зокрема, й у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, як передбачено ч.4 ст.197 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд, з урахуванням ч.2 ст.11 ГПК України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Факт обізнаності позивача про дату час та місце розгляду справи підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 41, том 1).

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений телефонограмою, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 42, том 1).

Відтак у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи.

Суд зазначає про те, що будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від сторін щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Подальше ж відкладення розгляду справи призведе до затягування судового процесу і є порушенням приписів статті 42 ГПК України, зокрема, стосовно виявлення поваги до суду та до інших учасників судового процесу; сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Суд враховує, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Недотримання строків розгляду справ судом порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України"), а також в організації судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Частиною першою ст.202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд враховує, що неявка сторін, чи їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи.

Відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

В судовому засіданні 11.10.2021 відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.03.2021 між Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (Постачальник, позивач) та Вінницьким кооперативним інститутом укладено договір №932 закупівлі-продажу теплової енергії.

Відповідно до умов п.1.1. Постачальник бере на себе зобов`язання поставити Споживачеві товар, зазначений в п.1.2., а споживач - прийняти і оплатити товар, в порядку і строки згідно з цим Договором.

Найменування товару - теплова енергія для потреб опалення (далі - Товар). Товар за цим Договором постач Споживачу за допомогою технічних засобів передачі та розподілу теплоносія. Одиницею виміру теплової енергії є Гкал (п.1.2. Договору).

Теплова енергія поставляється Споживачу у кількості - Гкал (для потреб опалення), згідно з Додатком №1 до договору (п.1.3. Договору).

Розділом 7 договору встановлено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності відповідно до Додатку №2 цього Договору. Проводяться виключно в грошовій формі згідно з діючими тарифами затвердженими в установленому порядку (п.7.1. Договору).

Споживач щомісячно, протягом року, вносить плату за приєднане навантаження, визначене в Додатку №5 до Договору, та окремо сплачує за спожиту теплову енергію на підставі показів приладів обліку, або за їх відсутності розрахункового, відповідно до теплового навантаження. У разі зміни тарифів та порядку розрахунків нові тарифи і порядок розрахунків є обов`язковим для Сторін з моменту введення їх в дію (п.7.2. Договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.7.3 Договору).

Розрахунки по Договору виконуються в наступному порядку:

Споживач сплачує 70 відсотків вартості від обсягу теплової енергії, який передбачений на наступний розрахую період.

Остаточні розрахунки за спожиту теплову енергію Споживач проводить до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим (п.7.5. Договору).

По закінченню розрахункового періоду, не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, Споживач повинен отримати загальний рахунок на оплату теплової енергії, спожитої у розрахунковому місяці та плати за приєднане, навантаження, акт здачі-прийняття виконаних робіт в двох примірниках для підписання, після чого один примірник повернути Постачальнику у 5-ти денний термін. Не отримання Споживачем рахунку не звільняє останнього від обов`язку оплати по цьому Договору.

У разі непідписання акту здачі-прийняття виконаних робіт Споживачем, без надання Постачальнику викладе: письмовій формі обґрунтованих заперечень по акту або неповернення Споживачем підписаного акту здачі-приймання виконаних робіт у 5-ти денний термін, акт вважається визнаним Споживачем та є доказом кількості спожитої Споживачем у розрахунковому місяці теплової енергії належної якості (п.7.7. Договору).

У разі наявності заборгованості за минулі періоди та /або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору Сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача погашає вимоги Постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного Споживачем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованості за використану теплову енергію в порядку календарної черговості виникнення заборгованості, компенсація вартості послуг на відключення та відшкодування збитків (п.7.8. Договору).

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов Договору, за період з січня по квітень 2021 року відповідачу в приміщення гуртожитку в будинку №63 по вул.Академіка Янгеля, 63 в м.Вінниця позивачем здійснювалось постачання теплової енергії на загальну суму 255 309,32 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) (а.с.13-15, том 1).

За вказаний період відповідачем сплачено 248339,40 грн, що підтверджується випискою з журналу нарахувань і оплати (а.с.19, том 1).

Відповідно до п.7.8 Договору 172141,98 грн зараховано позивачем на погашення заборгованості за попередній період, яка склалася станом на 01.01.2021, решта коштів в сумі 76197,42 грн зараховано позивачем в рахунок погашення заборгованості за вказаний вище період, що підтверджується випискою з журналу нарахувань та оплати.

В результаті порушення умов розрахунків за укладеним договором станом на день звернення з позовом до суд за відповідачем утворилась заборгованість перед КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" за спожиту теплову енергію в сумі 179 111,90 грн.

При цьому суд зазначає, що після відкриття провадження у справі відповідачем сплачено суму основного договору.

Вказане підтверджується копіями платіжних доручень №2914 від 04.08.2021 на суму 21810,28 грн, №3035 від 31.08.2021 на суму 68598,10 грн, №3041 від 01.09.2021 на суму 88703,52 грн.

Разом з тим, за порушення відповідачем своїх зобов`язань позивачем нараховано до стягнення 5295,75 грн - інфляційних втрат за період з лютого 2021 по червень 2021 та 3% річних в сумі 1788,43 грн за період з 20.02.2021 по 28.07.2021.

З врахуванням встановлених обставин, судом надано правову оцінку спірним правовідносинам.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.627 ЦК України, ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ст.629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши укладений між позивачем та відповідачем договір про закупівлю-продаж теплової енергії та гарячого водопостачання, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу з елементами договору про надання послуг (змішаний договір).

Відповідно до ч.1 ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч.2 ст.714 ЦК України).

В силу приписів ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями ч.6 ст.19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За умовами ч.6 ст.25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007, визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показань вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Пунктом 40 Правил користування тепловою енергією передбачає, що споживач зобов`язаний дотримуватися вимог договору, а саме вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу положень ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Підписані сторонами акти є узгодженими та беззаперечними доказами споживання відповідачем відповідних обсягів теплової енергії на відповідні суми.

Як слідує із матеріалів справи: позивачем направлялись на адресу відповідача рахунки за спожиту теплову енергію та акти здачі-прийняття виконаних робіт (а.с. 16-18, том 1).

В матеріалах справи містяться копії актів здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) за період з січня 2021 по квітень 2021 на загальну суму 179 111,90 грн.

При цьому суд зазначає, що після відкриття провадження у справі відповідачем сплачено суму основного боргу.

Вказане підтверджується платіжними дорученнями №2914 від 04.08.2021 на суму 21810,28 грн, №3035 від 31.08.2021 на суму 68598,10 грн, №3041 від 01.09.2021 на суму 88703,52 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акту державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Визнання боржником претензії кредитора не є способом припинення зобов`язання і не свідчить про відсутність спору; особа, претензія якої визнана боржником, вправі звернутися до господарського суду з позовом про стягнення визнаної суми коштів. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

З огляду на вищезазначене, враховуючи факт сплати відповідачем суми основного боргу після подання позову до суду, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 179 111,90 грн - заборгованості за надані послуги з теплопостачання на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору в даній сумі.

Окрім того, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 5295,75 грн - інфляційних втрат, що нараховані за період з лютого 2021 року по червень 2021 року, та 1788,43 грн - 3% річних за період з 20.02.2021 по 28.07.2021.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, означені вимоги заявлено позивачем у відповідності до умов укладеного Договору та чинного законодавства України.

Суд акцентує увагу, що відповідачем не висловлено заперечень щодо правильності проведеного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, не надано власного контррозрахунку заборгованості тощо.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 5295,75 грн інфляційних втрат є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Також судом перевірено наданий позивачем розрахунок 3% річних, в зв`язку з чим суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.7.5 Договору остаточні розрахунки за спожиту теплову енергію Споживач проводить до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №803/350/17, у справі №815/1298/17 від 14.08.2018 у справі №803/1387/17 від 28.08.2018 у справі №814/4170/15 від 08.10.2018.

Відтак, останнім днем проведення розрахунків за договором є 20 число місяця наступного за рахунковим.

При цьому, як слідує з розрахунку 3% річних, наданого позивачем останнім невірно визначено початок періодів нарахування 3% річних.

Так позивачем нараховано відповідачу 144,04 грн -3% річних за період з 20.02.2021 по 14.03.2021, судом встановлено, що 20.02.2021 року був вихідним днем, тому вказані нарахування слід здійснювати з 23.02.2021 по 14.03.2021. Також позивачем нараховано відповідачу 226,01 грн - 3% річних за період з 20.03.2021 по 19.04.2021, судом встановлено, що 20.03.2021 року був вихідним днем, тому вказані нарахування слід здійснювати з 23.03.2021 по 19.04.2021. Крім того, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 387,87 грн - 3% річних за період з 20.04.2021 по 19.05.2021 та 1030,51 грн за період з 20.05.2021 по 28.07.2021, в той час як вказані нарахування слід здійснювати з 21.04.2021 та 21.05.2021 відповідно.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних з урахуванням виявлених помилок, в межах сум визначених позивачем, судом отримано 1720,13 грн - 3% річних.

Відтак позов в частині стягнення 1788,43 грн - 3% річних підлягає задоволенню частково в розмірі 1720,13 грн, в стягненні 68,30 грн - 3% річних слід відмовити.

Згідно із ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 ГПК України).

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З врахуванням встановлених обставин у справі суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 2791,92 грн підлягає віднесенню на відповідача, при цьому судовий збір в сумі 1,02 грн слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, п.2. ч.1 ст.231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Вінницького кооперативного інституту (вул. Академіка Янгеля, 59, м.Вінниця, 21009, ) на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул.600-річчя, 13, м.Вінниця, 21021, ) 5295,75 грн - інфляційних втрат, 1720,13 грн - 3% річних та відшкодування витрат на сплату судового збору в сумі 2791,92 грн.

3. В стягненні 68,30 грн - 3% річних, відмовити.

4. Судовий збір в сумі 1,02 грн - судового збору слід залишити за позивачем.

5. Закрити провадження у справі № 902/778/21 в частині вимоги про стягнення 179111,90 грн - заборгованості за надані послуги з теплопостачання, у зв`язку із відсутністю предмета спору в цій частині.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

7. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

8. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

9. Примірник повного судового рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також позивачу на електронну адресу: ().

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2021 р.

Суддя Ольга НЕШИК

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 відповідачу (вул.Академіка Янгеля, 59, м.Вінниця, 21009)