Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/170/20

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Веркалець У.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: Петрушевська Ю. В., витяг з ЄДР

від відповідача: Садовнікова А.О., адвокат, ордер серії ХМ №044675 від 13.03.20 р.

від третіх осіб 1-4: не прибули

взяв участь прокурор: Рудченко М.М., служб. посв. №058865 від 21.12.20р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Коростишівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації (м.Житомир)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНФІШ" (смт Брусилів)

за участю у справі третіми особами, які не заявляють без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Державного агентства меліорації та рибного господарства України ( м. Київ);

2. Радомишльського міжрайонного управління водного господарства (м. Радомишль);

3. Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області (смт. Брусилів);

4. Брусилівської районної державної адміністрації (смт. Брусилів)

про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок та водного об`єкта

У судовому засіданні 27.09.2021 оголошувалась перерва до 14:30год. 01.10.2021року на підставі статті 216 ЦК України

Процесуальні дії по справі.

Господарським судом Житомирської області за правилами загального позовного провадження ухвалою від 18.02.2020року відкрито провадження у справі за позовом Керівника місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНФІШ" про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок державної форми власності площею 5,0649га кадастровий номер :01:002:0058, площею 70,8237га кадастровий номер :02:000:0001, площею 64,8731га кадастровий номер :02:000:0169, площею 127,9277га кадастровий номер :02:000:0001 та водного об`єкта - Карабачинського водосховища площею водного дзеркала 217 га , розташованого в межах цих земельних ділянок.

Ухвалою суду від 18.02.2020 до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача залучено Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області (м. Житомир) та Радомишльське міжрайонне управління водного господарства (м. Радомишль).

Ухвалою суду від 19.03.2020 призначено підготовче засідання на 28.04.2020 року, вжито заходи щодо здійснення учасниками судового процесу інших процесуальних прав на стадії підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 28.04.2020 призначено підготовче засідання на 21.05.2020, вжито заходи щодо здійснення учасниками судового процесу інших процесуальних прав на стадії підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 21.05.2020 призначено підготовче засідання на 23.06.2020, вжито заходи щодо здійснення учасниками судового процесу інших процесуальних прав на стадії підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 23.06.2020 призначено підготовче засідання на 21.07.2020 та ухвалено учасникам справи подати письмові пояснення по суті застосування ч.5 ст. 59 ЗК України до спірних відносин з посиланням, за наявності, на судову практику Верховного Суду (колегій, палат, об`єднаної палати, Великої Палати) в контексті доводів прокурора про те, що зазначена норма не перешкоджає відповідачу оформити право оренди на земельну ділянку з водним об`єктом - Карабачинським водосховищем з позивачем не припиняючи право постійного користування ними Радомишльським міжрайонним управлінням водного господарства та заперечень відповідача щодо неможливості оформлення орендних відносин щодо цих об`єктів права без припинення права постійного користування ними третьої особи.

На виконання вимог ухвали суду від 23.06.2020 до суду надійшли письмові пояснення позивача, Коростишівської місцевої прокуратури та відповідача.

У підготовчому засіданні 21.07.20р. представники учасників справи у усній формі прокоментувати викладене письмово.

Окрім того, розпочато розгляд клопотання відповідача в порядку ст. 81 ГПК України про витребування у Державного агентства водних ресурсів України доказів на підтвердження тим обставинам, що Карабачинське водосховище є водосховищем комплексного призначення, входить до складу Здвижської осушувальної системи і є невід`ємною складовою міжгосподарської меліоративної мережі.

Необхідність у таких доказах обґрунтована представником відповідача адвокатом Садовніковою А.О. посиланням на ч.1 ст. 51 ВК України та п.2 ч.2 ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до яких не можуть бути об`єктом оренди водосховища комплексного призначення. Неможливість подання таких доказів самостійно підтверджена адвокатським запитом від 07.07.20р. та відсутністю відповіді Державного агентства водних ресурсів України на такий запит у встановлений законом строк.

Ухвалою суду від 29.07.20р. залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Брусилівську селищну раду Брусилівського району Житомирської області (смт. Брусилів) та Брусилівську районну державну адміністрацію (смт. Брусилів).

Ухвалою суду від 29.07.20р. призначено підготовче засідання на 14.09.2020 року, вжито необхідні процесуальні дії.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Машевської О.П. в період з 14.09.2020 по 28.09.2020 року включно, підготовче засідання у справі не відбулось.

Ухвалою суду від 02.10.20р. призначено підготовче засідання на 11:00год. 19.10.2020р.

Ухвалою суду від 19.10.2020 року призначено підготовче засідання на 02 листопада 2020 р.

З метою достовірного встановлення функціонального призначення та поточного використання Карабачинського водосховища, ухвалою суду від 02.11.2020 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Хомутовському М.В. (свідоцтво експерта №1977).

Ухвалою суду від 13.01.2021 року залучено до виконання судової будівельно-технічної експертизи фахівця від Басейного управління водних ресурсів річки Прип`ять - заступника начальника управління Микитина О.Я.

Ухвалами суду від 27.01.2021р., від 05.04.2021р., від 22.04.2021р. розглянуті клопотання судового експерта М.В. Хомутовського щодо забезпечення натурного обстеження об`єкту дослідження, про надання додаткових матеріалів, необхідних для вирішення питань, поставлених перед експертизою.

20.05.2021 року до суду надійшов Висновок за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 17.05.2021 №277/05-2021 (надалі за текстом - Висновок експерта №277/05-2021).

Ухвалою суду від 24.05.2021р. поновлено провадження у справі №906/170/20. Призначено підготовче засідання на 15.06.2021р. та ухвалено учасникам справи у строк до 11.06.21р. подати письмово оформлені заперечення на Висновок експерта №277/05-2021, у разі їх наявності.

У підготовчому засіданні суду 15.06.21р. учасники справи в усній повідомили суд про відсутність заперечень на Висновок експерта №277/05-2021.

Ухвалою суду від 15.06.2021 відкладено підготовче засідання на 06.07.2021р.

Ухвалою суду від 06.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/170/20 до судового розгляду по суті на 17.08.2021.

Ухвалою суду від 17.08.2021 продовжено стадію розгляду справи по суті та оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 30.08.2021 о 14:30.

Засідання з розгляду справи по суті, призначене на 30.08.2021 о 14:30 год., не відбулося з підстав тимчасової непрацездатності головуючого у справі.

Ухвалою суду від 06.09.2021 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 27.09.2021 р. о 11:00 год.

У судовому засіданні 27.09.2021 оголошено перерву до 14:30год. 01.10.2021.

В судових засіданнях 27.09.2021 та 01.10.2021 року заслухано вступне слово прокурора, представників сторін спору, третіх осіб , безпосередньо досліджено наявні у справі докази, заслухано їх виступи у судових дебатах та після виходу суду з нарадчої кімнати оголошено вступну та резолютивну частини рішення про часткове задоволення позову.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Керівник місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНФІШ" про повернення позивачу самовільно зайнятих земельних ділянок державної форми власності площею 5,0649га кадастровий номер :01:002:0058, площею 70,8237га кадастровий номер :02:000:000, площею 64,8731га кадастровий номер :02:000:0169, площею 127,9277га кадастровий номер :02:000:0001 та водного об`єкта - Карабачинського водосховища.

Правові підстави позову: ст. 51 Водного кодексу України, ст. 69, ч.5 ст. 122 Земельного кодексу України. Підстави представництва: ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ч.3 ст. 53 ГПК України.

У позові прокурор доводить, що на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації Карабачинського водосховища, розробленого ДП "Український державний інститут по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості "Укррибпроект", погодженого Управлінням Державного агентства рибного господарства у Житомирській області та Державним агентством рибного господарства України 16.10.2018року та 08.11.2018 року відповідно, ТОВ "Донфіш" використовує Карабачинське водосховище, розташоване в адміністративних межах Брусилівської селищної ради Житомирської області на річці Здвиж, притока річки Тетерів, в басейні р. Дніпро за межами населеного пункту с. Карабачин Брусилівського району, загальною площею водного дзеркала 217, 3 га для цілей рибного господарства. Факт використання відповідачем Карабачинського водосховища підтверджується також укладеним 02.08.2018року договором з Радомишльським міжрайонним управлінням водного господарства "На здійснення біологічної меліорації Карабачинського водосховища" для надання послуг по оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану водосховища та поліпшення якості води шляхом вселення у водний об`єкт рослиноїдних риб-меліораторів у певній комбінації відповідної структури. В свою чергу, Радомишльське міжрайонне управління водного господарства є постійним користувачем земельних ділянок державної форми власності площею 5,0649га кадастровий номер :01:002:0058, площею 70,8237га кадастровий номер :02:000:0001, площею 64,8731 га кадастровий номер :02:000:0169, площею 127,9277 га кадастровий номер :02:000:0001 для догляду за Карабачинським водосховищем, прибережними захисними смугами та гідротехнічними спорудами на водному об`єкті, що підтверджується державними актами серії ЯЯ № 070151,070148,070149 та 070150.

Прокурор наголошує, що ТОВ "Донфіш", для здійснення господарської діяльності за кодами КВЕД 03.12 прісноводне рибальство (основний) та КВЕД 03.22 прісноводне рибництво (аквакультура) та відповідно до Режиму рибогосподарської експлуатації виконує роботи із вселення водних біоресурсів у Карабачинське водосховище, їх вирощування та вилучення з водного об`єкту саме з підприємницькою метою, однак без оформлення орендних відносин щодо користування іншими природними ресурсами - земельною ділянкою та водним об`єктом.

Водночас, доводить у позові прокурор, за змістом ст.ст. 51 та 85 ВК України та ст.ст. 69, 124 ЗК України водні об`єкти, в тому числі водосховища ( крім водосховищ комплексного призначення) для рибогосподарських потреб можуть використовуватися виключно на підставі договору оренди земель водного фонду , укладеного в порядку, встановленому земельним законодавством, зокрема, на земельних торгах. Право оренди земельної ділянки водного фонду виникає з моменту його державної реєстрації ( ст.ст. 125,126 ЗК України, Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Використання земель водного фонду є платним ( ст. 206 ЗК України). Розпорядником земель водного фонду державної форми власності з водним об`єктом - Карабачинським водосховищем є Житомирська обласна державна адміністрація ( ч.5 ст. 122 ЗК України).

Фактичне використання ТОВ "Донфіш" водного об`єкту Карабачинського водосховища та земельної ділянки під ним без укладеного договору оренди із їх законним розпорядником - Житомирською ОДА, суперечить вимогам водного та земельного законодавства, а безоплатність такого використання ще й порушує економічні інтереси держави, оскільки не здійснюються надходження коштів до відповідного бюджету у формі орендної плати. Внаслідок відсутності укладених договорів оренди неврегульованими залишаються питання порядку, умов та строків користування наведеними природними ресурсами, а розмір орендної плати, права та обов`язки сторін - не встановленими тощо.

Підстави процесуального представництва інтересів держави обґрунтовано наступним. Органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах є Житомирська ОДА як розпорядник земель водного фонду. Окрім того, згідно ст.ст. 16, 21, 28 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", місцеві державні адміністрації в межах визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель. Для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають, серед іншого, право звертатися до суду. Однак за змістом листа обласної адміністрації від 24.09.2019 року остання не вбачає порушень вимог чинного законодавства при використанні ТОВ "Донфіш" водосховища та земельних ділянок відведених для його обслуговування, що свідчить про нездійснення органом державної влади захисту законних інтересів держави самостійно при наявності для цього підстав та повноважень. Факт не звернення уповноваженого органу до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити порушені інтереси держави є достатньою підставою для звернення прокурора до суду з позовом про повернення відповідачем земельних ділянок та водного об`єкту Житомирській ОДА. Подібну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 року у справі № 903/129/18.

У відзиві на позовну заяву ТОВ "Донфіш" позов не визнає з наступних підстав. Насамперед відповідач не заперечує наявності у нього в законному порядку погодженого Режиму рибогосподарської експлуатації Карабачинського водосховища та укладеного 02.08.2018року договору з Радомишльським міжрайонним управлінням водного господарства "На здійснення біологічної меліорації Карабачинського водосховища". Наявність цих документів, навпаки, підтверджує правомірність дій ТОВ "Донфіш" на Карабачинському водосховищі, а не , як стверджує прокурор , вказує на самовільне зайняття водного об`єкта та земельних ділянок, на яких він розміщений. Відповідно до ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. У позові прокурор обґрунтовує самовільне заняття земельних діялнок ТОВ "Донфіш" притягненням до адміністративної відповідальності громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП - грубе порушення правил рибальства. Натомість у позові відсутня інформація в позові щодо притягнення посадових осіб ТОВ "Донфіш" до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП або щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за фактом незаконного використання земель та водного об`єкта ТОВ "Донфіш", про наявність чи відсутність кримінального провадження щодо цього на підставі ст. 197-1 КК України. Позовна заява обґрунтована ще й тим фактом, що відповідно до державних актів на право постійного користування земельною ділянкою Радомишльському міжрайонному управлінню водного господарства передано земельні ділянки для догляду за водними об`єктами , прибережними захисними смугами, гідротехнічними спорудами Карабачинського водосховища площею 5,0649га кадастровий номер :01:002:0058, площею 70,8237га кадастровий номер :02:000:0001, площею 64,8731 га кадастровий номер :02:000:0169, площею 127,9277 га кадастровий номер :02:000:0001, і що такі земельні ділянки в оренду не передавалися. Однак з врахуванням вимог статті 92 ЗК України та Рішення Конституційного суду України від 25.09.2005 року № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 саме власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), постійні користувачі такої можливості позбавлені. Таким чином, враховуючи те, що постійний землекористувач земельних ділянок водного фонду Карабачинського водосховища-Радомишльське міжрайонне управління водного господарства не наділений повноваженнями розпорядження земельною ділянкою , та на теперішній час у встановленому законом порядку його право користування земельною ділянкою не припинено, у відповідача відсутня можливість підписання договору оренди земельної ділянки , як того вимагає позивач. Окрім того, об`єктом оренди не може бути водосховища комплексного призначення за приписами ч.1 ст. 51 ВК України та ч.2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" . Тому, Карабачинське водосховище в силу вимог закону не може бути об`єктом оренди, а Житомирська обласна державна адміністрація не може бути орендодавцем і відповідно не може отримувати прибуток у вигляді орендної плати. ТОВ "Донфіш" доводить, що правомірність його дій на Карабачинському водосховищі підтверджується наявністю діючого Режиму рибогосподарської експлуатації Карабачинського водосховища та Дозволу № 32/19 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) від 17 травня 2019року. Відповідачу не зрозуміло, яким чином задоволення вимог прокурора щодо повернення відповідних земельних ділянок та Карабачинського водосховища скасують правомірні дії відповідача по зарибленню і меліорації Карабачинського водосховища . Більш того, не зрозуміло, яким чином ТОВ "Донфіш" повинен повернути земельні ділянки та водосховище , якій йому не передавалися , на яких не встановлено будь-яких огорож, будівель, альтанок тощо, які б свідчили про самозахоплення ТОВ "Донфіш" якихось територій. ТОВ "Донфіш" вважає, що посилання прокурора на рішення ВС у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.03.2010року у справі № 923/213/18, щодо неможливості використання водних біоресурсів без обов`язкового отримання в установленому ЗК України порядку користування на умовах оренди рибогосподарських водних об`єктів ( їх частин) , в т.ч. із земель водного фонду (зокрема і під цими об`єктами) , де здійснюється використання цих водних біоресурсів, є безпідставним, оскільки аналіз діючого законодавства України чітко дає нам розуміння того, що рибогосподарська діяльність на водних об`єктах може здійснюватись як аквакультура або за Режимом СТРГ. При цьому згідно ч.2 ст. 3 Закону України "Про аквакультуру" зазначено, що діяльність у сфері аквакультури не належить до спеціального використання водних біоресурсів, а аквакультура ( рибництво, а не рибальство) відповідно до ст. 1 цього закону визначається як сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції та її реалізації, виробництва кормів, відтворення біоресурсів тощо.

У письмових поясненнях щодо предмету спору від 12.03.20р. ( вх. № 6282) третя особа Радомишльське міжрайонне управління водного господарства вказує на те, що основним його завданням є збереження та відтворення поверхневих водних ресурсів , їх екологічного оздоровлення. Одним із ефективних шляхів вирішення проблеми очистки державних водних об`єктів є очищення за допомогою заселення риб-меліорантів у водні об`єкти, яке дає змогу не порушувати їх технічний стан та зекономити бюджетні кошти на виконання робіт з очищення механічним способом. Відповідно до протоколу засідання секції "Експлуатація водогосподарських систем " науково-технічної ради Держводагентства від 03.08.2018 р. № 1 отримано для використання в роботі Інструкцію щодо проведення робіт із біологічної меліорації на водних об`єктах та водогосподарських системах та укладено договір №1 на здійснення біологічної меліорації Карабачинського водосховища із ТОВ "ДОНФІШ" ( а.с. 98, т.1).

У відповіді на відзив прокурор наполягає на доводах позову про те, що статтею 59 ВК України передбачена можливість юридичних осіб отримати за рішенням органу виконавчої влади , в даному випадку, Житомирської обласної державної адміністрації, із земель водного фонду на умовах оренди Карабачинське водосховище для рибогосподарських потреб в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 122 та ст. 124 ЗК України. Помилковим є твердження відповідача , що Карабачинське водосховище не може бути об`єктом оренди , оскільки в науково-біологічному обґрунтуванні Режиму рибогосподарської експлуатації Карабачинського водосховища вказано, що воно проектувалось як водосховище комплексного призначення, яке не підлягає передачі на умовах оренди. Так, відповідно до водогосподарського паспорта водосховища, розташованого за межами с. Карабачин Брусилівського району затвердженого 12.12.2007 заступником начальника Житомирського обласного виробничого управління меліорації і водного господарства, копію якого долучено до матеріалів позову, призначення водойми "риборозведення". Таким чином, незалежно від того, яким було призначення водосховища на час будівництва та введення в експлуатацію, на момент погодження ТОВ "Донфіш" режиму рибогосподарської експлуатації , надання дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах та укладення договору біологічної меліорації призначення водойми є риборозведення, що свідчить про можливість укладення договору оренди водного об`єкта та земельних ділянок відведених для його догляду відповідно до ст.ст. 51, 85 ВК України та у порядку, визначеному ЗК України. В той же час, ТОВ "Донфіш" використовує Карабачинське водосховище за відсутності укладеного договору оренди земельних ділянок. Відповідач фактично використовує ділянку водного фонду Карабачинського водосховища площею 217,3 га для здійснення підприємницької діяльності пов`язаної з вирощуванням та виловом риби без рішення уповноваженого органу, який й би дозволив використовувати природний ресурс-земельну ділянку та водний об`єкт який на ній розміщений - Карабачинське водосховище, що унеможливлює передачу указаного водного об`єкту на умовах оренди.

У поясненні по суті спору Житомирська обласна державна адміністрація , з посиланням на ст. 51 ВК України, наголошує, що для користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб можуть надаватися водосховища ( крім водосховищ комплексного призначення) за договорами оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою . Разом з тим, ТОВ "Донфіш" використовує Карабачинське водосховище за відсутності укладеного договору оренди. За таких умов Житомирська обласна державна адміністрація підтримує позовні вимоги прокурора.

У додаткових поясненнях по суті спору Житомирська обласна державна адміністрація , з посиланням на ч. ч. 3 та 7 ст. 122 ЗК України, доводить, що за змістом наведених норм права не вбачається , що районні державні адміністрації наділені повноваженнями щодо розпорядження землями водного фонду для рибогосподарських потреб, які знаходяться за межами населеного пункту , оскільки такі повноваження належать виключно обласним державним адміністраціям. Потребу у веденні водного господарства не слід ототожнювати з потребами та цілями, для яких надаються у користування на умовах оренди водні об`єкти згідно із ст. 51 ВК України, зокрема, для риборозведення , виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях. Отже поняття "водне господарство" та "рибне господарство" не є тотожними.

У запереченні на відповідь на відзив ТОВ "Донфіш" наполягає на доводах про те, що здійснення рибогосподарської діяльності в рамках Режиму рибогосподарської експлуатації водного об`єкта законодавством України не передбачено в обов`язковому порядку укладання договору оренди водного об`єкта та земельних ділянок водного фонду. Більше того, з 31.11.2019 року набула чинності постанова КМУ від 23.10.2019 № 1138, згідно з п. 3 якої користувачі водних біоресурсів, які отримали право на спеціальне використання водних біоресурсів у режимі рибогосподарської експлуатації водного об`єкта за результатами аукціонів з продажу режимів рибогосподарської експлуатації водного об`єкта шляхом електронних торгів, вносять плату за спеціальне використання водних біоресурсів в порядку, встановленому законодавством. На думку ТОВ "Донфіш" додатковими підставами для відмови прокурору у позові слід вважати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 року у справі № 240/186905/20, яким встановлені обставини, що не потребують доказування у цій справі за приписами ч.4 ст. 75 ГПК України, зокрема щодо відсутності у діях відповідача факту самовільного зайняття земельних ділянок для догляду за водними об`єктами , прибережними захисними смугами, гідротехнічними спорудами Карабачинського водосховища площею 5,0649га кадастровий номер :01:002:0058, площею 70,8237га кадастровий номер :02:000:0001, площею 64,8731 га кадастровий номер :02:000:0169, площею 127,9277 га кадастровий номер :02:000:0001.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Житомирською гідрогеолого-меліоративною експедицією на замовлення Житомирського обласного виробничого управління меліорації і водного господарства у 2007 році виготовлено водогосподарський паспорт з правилами експлуатації водосховища, розташованого за межами села Карабачин Брусилівського району, Житомирської області , Карабачинської , Водотийської , Покришівської сільських рад ( надалі у тексті - Водогосподарський паспорт Карабачинського водосховища 2007 року) (а. с. 46-51, т.1).

Відповідно до вихідних даних Водогосподарського паспорту Карабачинського водосховища 2007 року призначення водойми - для риборозведення; водокористувач - Радомишльське міжрайонне управління водного господарства; період передання водосховища - постійно; на час обстеження водосховище зариблене ( а. с. 47, т.1).

Радомишльське міжрайонне управління водного господарства як правонаступник Радомишльського управління осушуваних систем (м. Радомишль) є постійним землекористувачем земельних ділянок державної форми власності площею 5,0649га кадастровий номер :01:002:0058, площею 70,8237га кадастровий номер :02:000:0001, площею 64,8731 га кадастровий номер :02:000:0169, площею 127,9277 га кадастровий номер :02:000:0001, наданих для догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами та гідротехнічними спорудами, що підтверджується державними актами серії ЯЯ № 070151,070148,070149 та 070150 ( а.с.55-58, т.1).

02.08.2018 року між Радомишльським міжрайонним управлінням водного господарства , як Замовником та ТОВ "ДОНФІШ", як Виконавцем , укладено договір №1 на здійснення біологічної меліорації Карабачинського водосховища на таких основних умовах:

- з метою здійснення заходів екологічного оздоровлення Карабачинського водосховища , Виконавець надає Замовнику послугу по оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану водосховища та поліпшення якості води шляхом вселення у водний об`єкт рослиноїдних риб-меліораторів у певній комбінації (полікультури) відповідної структури ( п.1.1);

- послуги надаються на водосховищі площею 217,3 га, яке розташоване в Брусилівському районі Житомирської області. Карабачинське водосховище, його гідротехнічні споруди знаходяться на балансі Замовника , інвентарний № 101350062. Водогосподарський паспорт з правилами експлуатації водосховища розроблений в 2007 році Житомирською ГГМЕ ( п.1.2);

- Замовник зобов`язаний забезпечити доглядові роботи за водосховищем, гідротехнічними водопропускними спорудами, греблею та земельною ділянкою водного фонду в межах водосховища; здійснювати постійний моніторинг стану берегової лінії, стану наносів замулення ( п.п. 2.1. 2.1.5);

- Виконавець зобов`язаний здійснювати вселення риб-меліораторів, склавши при цьому Акт зариблення , який підлягає підписанню представниками обох Сторін; при здійсненні своєї господарської діяльності на водосховищі дотримуватись вимог законодавства України, зокрема Водного та Земельного кодексів України; при виникненні змін, які стосуватимуться оплати за користування землями водного фонду, взяти витрати на себе ( п. п. 2.2.3, 2.2.12 , п. 2.2.13);

- Виконавець має право відловлювати та реалізовувати вирощене поголів`я риб-меліорантів відповідно до законодавства України, а також норм, правил та Режимів , встановлених та погоджених Державним агентством рибного господарства України ( п.2.4.1);

- договір діє протягом п`яти років , до 02.08.2023року ( п.4.1) ( а.с. 52-54, т.1).

ТОВ "ДОНФІШ" вправі здійснювати наступні види економічної діяльності: код КВЕД 03.12 прісноводне рибальство (основний) та код КВЕД 03.22 прісноводне рибництво (аквакультура) ( а.с.73, т.1).

Державним підприємством "Український державний інститут по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості "Укррибпроект" розроблено Режим рибогосподарської експлуатації Карабачинського водосховища в адмінмежах Карабачинської селищної ради Брусилівського району, погоджений Управлінням Державного агентства рибного господарства у Житомирській області 16.10.2018р. та Державним агентством рибного господарства України - 08.11.2018р. ( надалі у тексті - Режим рибогосподарської експлуатації).

Термін дії Режиму рибогосподарської експлуатації - з 08.11.2018 до 31.12.2027 ( а с. 33, т. 1).

Відповідно до Режиму рибогосподарської експлуатації Карабачинське водосховище має наступні ідентифікуючі ознаки: а) довжина - 2,5 км; б) ширина середня - 0,415 км; в) площа водного дзеркала -217,3га; г) максимальна глибина - 5,5 м; д) середня глибина - 1,8 м; е) об`єм води - 0,003895 куб. м. Водосховище створено внаслідок зарегулювання водотоку річки Здвиж, притоки річки Тетерів, притоки річки Дніпро (Київське водосховище, басейн Чорного моря).

На карті-схемі Карабачинського водосховища позначена ділянка берегової лінії для проведення любительського і спортивного рибальства, координати якої користувач водних біоресурсів, що здійснює їх спеціальне використання зобов`язаний позначити інформаційними знаками (а. с . 40, т.1).

На підставі ч.7 ст. 82 ГПК України на сайті Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять в мережі Інтернет за посиланням: https://buvrzt.gov.ua/stavki.html судом оглянуто інформацію про наявність водних об`єктів (ставків та водосховищ) на території області та їх використання, згідно з якою встановлено, що Карабачинське водосховище визначається площею 222, 4 га, об`ємом 4050 куб.м, відомча належність Радомишльське МУВГ.

Актом про виконання робіт із вселення водних біоресурсів від 12.04.2019р. підтверджується факт вселення представниками ТОВ "ДОНФІШ" у присутності представників територіального органу рибохорони та місцевої державної адміністрації у Карабачинське водосховище 18000 штук коропа та 6000 штук білого амура ( а. с. 41-42, т.1).

Як підтверджується публічно доступною інформацією в мережі Інтернет за посиланням: https://zt.20minut.ua/Podii/u-karabachinske-vodoshovische-vipustili-100-tisyach-ribin---koropa-tov-10836034.html станом на 12.04.2019р. о 6 год. відбулося зариблення Карабачинського водосховища 100 000 екз. риби (9 700 кг), а саме: короп - 18 000 екз., товстолоб - 70 000 екз., білий амур - 6 000 екз. та судак - 6 000 екз.

Іншою публічно доступною інформацією в мережі Інтернет за посиланням: https://zt.darg.gov.ua/_u_karabachinsjke_0_0_0_596_1.html) також підтверджується, що станом на 02.12.2019 року відбулось зариблення Карабачинського водосховища за рахунок коштів користувача водних біоресурсів відповідно до Режиму рибогосподарської експлуатації водойм (СТРГ) та що до водойми вселено 70 тис. екз. (7 тонн) товстолоба та 6 тис. екз. (150 кг) судака.

Дозволом на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) № 32/19 від 17.05.2019 визначено для ТОВ "ДОНФІШ" вид спеціального використання: вилучення водних біоресурсів відповідно до Режиму рибогосподарської експлуатації водойми, і в статусі такої визначено Карабачинське водосховище в адмінмежах Карабачинської селищної ради Брусилівського району ( надалі у тексті - Дозвіл № 32/19). У розділі Дозволу № 32/19 "Дозволені для вилучення види водних біоресурсів та обсяги вилучення" обумовлено: вилов та облік водних біоресурсів проводити відповідно до Порядку здійснення спеціального використання водних біоресурсів у внутрішніх рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), внутрішніх морських водах, територіальному морі, виключній (морській) економічній зоні та на континентальному шельфі України , затвердженого постановою КМУ від 25.11.2015р. № 992, в обсягах , встановлених Режимом рибогосподарської експлуатації водойми.

Строк дії Дозволу № 32/19: з 17.05.2019 по 17.05.2024 ( а с. 43, т.1).

Інститут "Укррибпроект", як розробник науково-біологічного обґрунтування введення рибогосподарської діяльності в режимі спеціального товарного рибного господарства у Карабачинському водосховищі розташованому на р. Здвиж в адміністративних межах Брусилівського району Житомирської області у 2018 році виходив з того, що використання прісноводних водосховищ комплексного призначення в рибогосподарських цілях є одним із перспективних напрямків рибництва, враховуючи наявність в Україні значної кількості водойм, придатних для вирощування риби ( надалі у тексті - Науково-біологічне обґрунтування). Головним завданням рибного господарства є забезпечення населення рибою та рибною продукцією і досягти підвищення рівня такого забезпечення можливо за рахунок раціонального використання потенціалу всіх видів внутрішніх водойм України , в тому числі, прісноводних водойм комплексного призначення ( а. с. 7- 9, т.2).

Житомирська область, як зазначається у Науково-біологічному обґрунтуванні, має всі всі умови для розвитку риболовства та рибальства , в тому числі у малих водосховищах, на умовах організації та ведення штучного розведення і вирощування риби та інших водних біоресурсів на умові полікультури. Одним з таких водойм є Карабачинське водосховище, розташоване на р.Здвиж, в басейні р. Дніпро , в адмінмежах Брусилівського району Житомирської області . Основою його рибогосподарського використання має бути ведення рибного господарства. Проектом будівництва Карабачинське водосховище визначене як водойма комплексного призначення . В даний час основними функціями , які виконує водойма є регулювання водного балансу р.Здвиж, рекреація. У Карабачинському водосховищі виявлено 15 видів риб. Зазначені види належать до 3 родин. Найчисленнішою є родина коропових -11 видів: короп (сазан), строкатий та білий товстолоби, білий амур, карась сріблястий, лящ, лин, краснопірка звичайна, плітка, плоскирка, верховодка звичайна, уклія; з окуневих - 3 види: судак звичайний, окунь звичайний та йорж звичайний; із щукових-1 вид: щука звичайна (а.с. 14, т.2). Вселення цінних у товарному відношенні видів - основний засіб підвищення рибопродуктивності внутрішніх водних об`єктів, за рахунок якого обсяги уловів можуть бути збільшені в 2-2,5 рази. При цьому особливо необхідним є зариблення водосховища хижими видами водних біоресурсів, роль якого полягає в формуванні збалансованої структури рибного населення. У загальному комплексі заходів, спрямованих на підвищення продуктивності водойми, поліпшення зоогігієнічних умов, велике значення мають агромеліоративні роботи. Меліорація у рибництві здійснюється як по відношенню до водойми, так і до навколишньої території. Меліорація спрямована на поліпшення стану водойми, передбачає створення необхідних для відтворюваного виду риб, гідрохімічних умов, боротьбу з надмірною водною рослинністю і надмірними муловими відкладеннями. Меліорація спрямована на поліпшення навколишньої території водойми, включає насадження лісів, залуження схилів і берегів, будівництва відстійників. Однак надмірний розвиток водної рослинності небажано для рибоводних водойм та призводить до зниження природної рибопродуктивності.

У висновках Науково-біологічного обґрунтування зазначено, що Карабачинське водосховище є придатним для вирощування товарної риби та річкових раків; у водоймі виявлено та досліджено 15 видів риб; основними промисловими видами , які зафіксовані у водоймі є короп, карась сріблястий, лящ, плітка, судак звичайний , білий амур тощо; для ефективного ведення рибного господарства та отримання товарної рибної продукції, у Карабачинському водосховищі ( 217,3 га) рекомендовано створити спеціальне товарне рибне господарства терміном на 10 років ( 2018-2027р.р.).

Як встановлено судом, на запит Коростишівської місцевої прокуратури щодо діяльності ТОВ "ДОНФІШ" на Карабачинському водосховищі, Державне агентство рибного господарства України листом від 20.08.2019року за № 3-4.1-9/4679-19 повідомило, що у зв`язку із поданням ТОВ "ДОНФІШ" усіх передбачених Інструкцією про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби , інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах, затвердженою наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.01.2008 №4, документів, 08.11.2018 було погоджено Режим рибогосподарської експлуатації Карабачинського водосховища. Інструкція не вимагає отримання водного об`єкта в оренду при рибогосподарській діяльності в Режимі, а також погодження з органами місцевого самоврядування. Окрім того, для ведення промислового вилову риби ТОВ "ДОНФІШ" отримало дозвіл № 32/19 від 17.05.2019 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) терміном на п`ять років. В квітні 2019року ТОВ "ДОНФІШ" частково виконало роботи із вселення водних біоресурсів у Карабачинське водосховище , а саме 18,0тис. екз. коропа ( дволітки) та 6.0 тис. екз. білого амура (дволітки), що відповідає 100% обсягів, зазначених в Режимі, за даними видами риб. Роботи по вилову водних біоресурсів , планові обсяги яких визначені в Режимі, ТОВ "ДОНФІШ" підтверджує щомісячними Звітами про обсяги вилову водних біоресурсів. Відповідно до звіту станом на 01.08.2019 ТОВ "ДОНФІШ" виловило 168,0 кг водних біоресурсів, при запланованих на 2019 рік 7,7 тонн. Підстави для скасування Режиму рибогосподарської експлуатації Карабачинського водосховища відсутні ( а.с. 23-24, т.1).

У листі від 21.08.2019року за № 3-4.1-9/4702-19, адресованому Коростишівській місцевій прокуратурі, Державне агентство рибного господарства України додатково повідомляє, що відповідно до статті 26 Закону України "Про тваринний світ" до рибогосподарських водних об`єктів належать усі поверхневі, територіальні і внутрішні морські води, які використовуються (можуть використовуватися) для промислового добування, вирощування чи розведення риби та інших об`єктів водного промислу або мають значення для природного відтворення їх запасів ( а.с. 26, т.1).

В свою чергу, на запит Коростишівської місцевої прокуратури щодо вжиття заходів для повернення ТОВ "ДОНФІШ" водного об`єкту Карабачинського водосховища та земельної ділянки під ним площею 217,3000га, Житомирська ОДА листом від 24.09.2019р. № 6067/2-19/33 повідомила, що такі заходи не вживались, оскільки на водних об`єктах Басейнового управління водних ресурсів р. Прип`ять існує проблема очистки водойм від водної рослинності , одним із ефективних шляхів вирішення якої є процедура очищення за допомогою заселення рослиноїдних риб у такі водні об`єкти. З метою здійснення заходів екологічного оздоровлення Карабачинського водосховища, між Радомишльським міжрайонним управлінням водного господарства та ТОВ "ДОНФІШ" було укладено договір від 02.08.2018 №1 "На здійснення біологічної меліорації Карабачинського водосховища". Підстави вважати укладений правочин удаваним за правилами ст. 235 ЦК України відсутні, а статті 6 ГК України забороняє органам державної влади незаконне втручання у господарські відносини суб`єктів господарювання. В свою чергу, виконання заходів біологічної меліорації водного об`єкту не потребує укладення договору оренди земельної ділянки водного фонду ( а.с. 20-21, т.1).

Листом від 14.01.2020 року № 34-92-202 вих.20 Коростишівська місцева прокуратура повідомила Житомирській ОДА про те, що на підставі ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" підготовлено позов до Господарського суду Житомирської області в її інтересах до ТОВ "ДОНФІШ" про звільнення водного об`єкта - Карабачинського водосховища та земельних ділянок відведених для його обслуговування, та про право органу державної влади оскаржити підстави для представництва ( а. с. 83, т.1).

У Висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 17. 05.2021р. № 277/05-2021 судовий експерт встановив, що Карабачинське водосховище з площею водного дзеркала 217,3 га, що розташоване на річці Здвиж (права притока Тетерева у межах басейну річки Дніпро) в адміністративних межах Брусилівського району Житомирської області станом на дату проведення дослідження у відповідності до наданих на дослідження матеріалів використовується за наступними цілями: регулювання водного режиму Здвижської осушувальної системи; регулювання водного режиму річки Здвиж; покращення екологічного стану заплави; закумулювання води для недопущення виникнення НС в пожежонебезпечний період; риборозведення, в тому у відповідності до ст. 1 Водного кодексу України, досліджуване Карабачинське водосховище є водосховищем комплексного призначення.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Завданням господарського судочинства є, зокрема, справедливе вирішення судом справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених прав держави ( ч.1 ст. 2 ГПК України).

Державні органи та органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених прав у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду ( ч.2 ст. 4 ГПК України).

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ч.1 ст. 5 ГПК України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави або органу місцевого самоврядування, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення таких інтересів, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення прокурора до суду, а також зазначає орган, уповноважений державою або територіальною громадою як первинним суб`єктом місцевого самоврядування здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах ( ч. 4 ст. 53 ГПК України).

Зазначений орган державної влади та орган місцевого самоврядування за позовом прокурора набуває статусу позивача ( абз. 2 ч. 5 ст. 53 ГПК України).

Відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави або місцевого самоврядування позову, подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов і вимагати розгляду справи по суті ( ч. 5 ст. 55 ГПК України).

Таким чином, процесуальна позиція органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах щодо позову прокурора важлива, однак не визначальна, так як прокурор вправі вимагати розгляду справи по суті в інтересах держави або місцевого самоврядування.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Право суб`єкта владних повноважень оскаржити (заперечити) наявність підстав для представництва інтересів держави в суді в його особі ґрунтується на тому, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави у спірних правовідносинах. Виключно про субсидіарну (представницьку) участь прокурора у будь-яких спірних цивільних правовідносинах неодноразово наголошував Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 18.08.2020 у справі №914/1844/18, від 08.12.2020 у справі №908/1664/19.

Насамперед суд приймає до уваги, що процедура, передбачена абз. 3 і 4 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави /місцевого самоврядування в суді у випадку, якщо їх захист не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту (п. 70 постанови ВПВС від 26.06.19 року у справі №587/430/16-ц).

Прокурор пред`явив позов в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації . Зазначений суб`єкт набув статусу позивача у справі.

Оскільки зверненню прокурора з даним позовом передувало листування з визначеним у позові позивачем (на запит Коростишівської місцевої прокуратури щодо вжиття заходів для повернення ТОВ "ДОНФІШ" водного об`єкту Карабачинського водосховища та земельної ділянки під ним площею 217,3000га, Житомирська ОДА листом від 24.09.2019р. № 6067/2-19/33 повідомила, що такі заходи не вживались, оскільки на водних об`єктах Басейнового управління водних ресурсів р. Прип`ять існує проблема очистки водойм від водної рослинності , одним із ефективних шляхів вирішення якої є процедура очищення за допомогою заселення рослиноїдних риб у такі водні об`єкти), суд оцінює процедуру звернення прокурором до суду за формальними ознаками такою, що дотримана.

Оскільки повноваження органів влади та органів місцевого самоврядування є законодавчо визначеними, перевірку доводів учасників справи щодо наявності чи відсутності у них повноважень здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави /місцевого самоврядування у спірних правовідносинах суд вправі здійснити під час розгляду справи, тобто після відкриття провадження у справі (п. 50 постанови ВПВС від 26.06.19р. у справі № 587/430/16-ц).

Таким чином, предметом оцінки суду є доводи прокурора про н а я в н і ст ь у Житомирської обласної державної адміністрації п о в н о в а ж е н ь здійснювати у с п о с і б, я к и й о б р а в п р о к у р о р, захист законних інтересів держави за конкретних фактичних обставин.

Предметом самостійної оцінки суду є також доводи прокурора про наявність б е з д і я л ь н о с т і Житомирської обласної державної адміністрації не звернення до суду з в і д п о в і д н и м п о з о в о м за конкретних фактичних обставин (п.п. 37, 38 постанови ВПВС від 26.05.20р. у справі № 912/2385/18).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, надані органу державної влади повноваження він зобов`язаний здійснювати виключно у спосіб, передбачений законами України.

Суд не поділяє доводи ТОВ «Донфіш» в частині неправильно визначеного прокурором позивача у справі, в статусі такого мало бути визначене саме Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області , а не Житомирська обласна державна адміністрація , або принаймні мала бути забезпечена їх процесуальна співучасть в статусі позивачів.

Органи Держгеокадастру можуть виконувати, зокрема, дві абсолютно різні функції, а саме:

- функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава Україна, з усіма повноваженнями власника на захист права власності;

- функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Зазначена правова позиція є усталеною судовою практикою Верховного Суду, яка підтверджується постановами від 13.11.2018 у справі № 920/1/18, від 05.02.2019 у справі № 910/7813/18, від 07.09. 2020 у справі № 917/468/19.

Правовою підставою для усіх позовних вимог прокурором не було визначено ст. 15-2 ЗК України, ст.188 ЗК України, ст. 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" згідно з якими Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області у спірних правовідносинах може бути органом, яке здійснює владні управлінські функції зі здійснення контролю у сфері регулювання земельних відносин або ж ч. 4 ст. 122 ЗК України згідно з якою зазначений орган державної влади здійснює функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності , оскільки спірні земельні ділянки та водний об`єкт - Карабачинське водосховище , які прокурор просить повернути державі як такі, що самовільно зайняті ТОВ «Донфіш», віднесені за основним цільовим призначенням до земель водного фонду ( п. «є» ч.1 ст.19 ЗК України).

Відповідно до висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі 925/929/19 вбачається, що органи Держгеокадастру можуть звертатись до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень з нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, слід вважати, і щодо земель водного фонду з розташованими в їх межах водними об`єктами, в тому числі водосховищами. При цьому, як слідує із суті наведеної справи , органи Держгеокадастру вправі звертатися з до суду не лише з позовами щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився, але й з іншими позовними вимогами.

Водночас, у п. 54 постанови Об`єднаної палати КГС у складі ВС від 18.06.2021 року у справі №927/491/19 зроблено висновок про те, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №912/9/20, від 19.08.2020 у справі №923/449/18.

Окрім того, суд враховує, що у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

ТОВ "Донфіш" скористалося таким правом шляхом оскарження припису Головного управління Дергеокадастру у Житомирській області № 410-ДК/0109Пр/03/01/-20 від 10.06.2020 року в адміністративній справі № 240/18905/20.

Відповідно до статті 13 та 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та ст. 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності, іншими природними ресурсами в межах, визначених цим Кодексом, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до стаття 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» Місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за: використанням та охороною лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів.

Для реалізації наданих повноважень, як передбачає стаття 28 цього Закону, місцеві державні адміністрації мають право: 5) звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ч. 3 ст.35 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації не втручаються у господарську діяльність підприємств, установ і організацій, крім випадків, визначених законом, однак згідно ч. 6 цієї статті Закону керівники підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності зобов`язані в десятиденний термін надавати на вимогу голови місцевої державної адміністрації необхідну інформацію у межах, визначених законом.

Відповідно до ст. 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Так, якщо згідно з ч.3 ст.122 ЗК України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, за межами населених пунктів для ведення водного господарства, то згідно із ч. 5 цієї статті Кодексу обласні державні адміністрації на їхній території за межами населених пунктів передають земельні ділянки із земель державної власності для всіх потреб. Розмежування повноважень між місцевими державними адміністраціями щодо розпорядження землями водного фонду здійснюється за критерієм їх фактичного використання.

Статтею 1 ВК України визначено, що водосховище - штучна водойма місткістю більше 1 млн. кубічних метрів, збудована для створення запасу води та регулювання її стоку.

Згідно зі ст.1 ВК України рибогосподарський водний об`єкт - водний об`єкт (його частина), що використовується для рибогосподарських цілей.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про аквакультуру» від 18 вересня 2012 року №5293-VI ( далі - Закон №5293-VI) рибогосподарський водний об`єкт для цілей аквакультури надається в користування на умовах оренди юридичній особі відповідно до Водного кодексу України.

Згідно з ч.ч.1-7, 12 ст.51 ВК України у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб можуть надаватися водосховища, однак крім водосховищ комплексного призначення.

Не можуть бути об`єктами оренди водосховища комплексного призначення ( ч. 2 ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Таким чином, водосховища комплексного призначення не можуть надаватися юридичним особам у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» від 8 липня 2011 року № 3677-VI ( далі - Закон № 3677-VI) водні біоресурси (водні біологічні ресурси) - сукупність водних організмів (гідробіонтів), життя яких неможливе без перебування (знаходження) у воді.

Відповідно до ст.25 Закону №3677-VІ використання водних біоресурсів, які перебувають у стані природної волі, здійснюється в порядку загального і спеціального використання.

За змістом абз.2 ч.1 ст.34 та ч.ч. 1 та 3 ст. 36 Закону№3677-VІ суб`єкти рибного господарства мають право на користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів у встановленому порядку. Таким чином, для застосування цієї норми мають бути в наявності :1) суб`єкт рибного господарства; 2) рибогосподарський водний об`єкт (його частина), що розташований на землях водного фонду; 3) наявність у суб`єкта рибного господарства права використовувати в порядку спеціального використання водні біоресурси. Право використання всіх цих природних ресурсів (земель водного фонду, рибогосподарського водного об`єкту та водних біоресурсів) суб`єкт рибного господарства набуває у встановленому земельним та водним законодавством.

Суттєве значення у вирішенні цього спору, на думку суду, є норма абз. 5 ст.53 Закону№3677-VІ згідно з якою основні засади пріоритетного розвитку рибного господарства передбачають: пріоритетне надання в оренду водних об`єктів (їх частин) з низькою рибопродуктивністю с у б ' є к т а м г о с п о д а р ю в а н н я , які з а й м а ю т ь с я в и р о щ у в а н н я м в о д н и х б і ор е с у р с і в.

Комплексний правовий аналіз всіх вище вказаних норм свідчить, що законодавець розрізнив користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів, як окремими об`єктами користування

Проте, вищевказані норми не передбачають можливості використання водних біоресурсів без обов`язкового отримання в установленому Земельним кодексом України порядку в користування на умовах оренди рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), в т.ч. і земель водного фонду (зокрема і під цими об`єктами) , де здійснюється використання цих водних біоресурсів.

Таке використання водних біоресурсів є нерозривно пов`язаним з використанням зазначених рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), в т.ч. і земель водного фонду (зокрема і під цими об`єктами) ( правова позиція ВС/КГС викладена у постанові від 21 березня 2019 року справі № 923/213/18).

Судом встановлено, що на Карабачинському водосховищі діє Режим рибогосподарської експлуатації, який розроблено Державним підприємством "Український державний інститут по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості "Укррибпроект" для Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНФІШ" (у тексті - Режим рибогосподарської експлуатації).

Режим рибогосподарської експлуатації розроблено відповідно до Інструкції «Про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах», затвердженої наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.01.2008р. №4, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.01.2008 за № 64/14755. Даний режим погоджено Управлінням Державного агентства рибного господарства у Житомирській області 16.10.2018р. та Державним агентством рибного господарства України - 08.11.2018р. Термін дії Режиму від 08.11.2018р. до 31.12.2027р.

Для ведення промислового вилову риби ТОВ "Донфіш" отримало дозвіл № 32/19 від 17.05.2019 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) терміном на п`ять років.

Відповідно до абз. 29 статті 1 Закону № 3677-VI режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта - установлена на відповідний термін сукупність вимог, умов та заходів щодо обсягів робіт з відтворення водних біоресурсів за їх віковими та видовими характеристиками, строків лову, типів і кількості знарядь та засобів лову, обсягів вилучення, регламентації любительського і спортивного рибальства, ощадливого використання водних біоресурсів рибогосподарського водного об`єкта (його частини).

В свою чергу, Режим рибогосподарської експлуатації погоджується відносно рибогосподарського водного об`єкта (його частини ) ( абз. 33 ст. 1 Закону № 3677-VI).

Порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах, погодження режиму рибогосподарської експлуатації водного об`єкту регламентується Інструкцією про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах, затвердженою наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.01.2008 за N 4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 28 січня 2008 р. за N 64/14755 та розробленою, зокрема, у відповідності до законів України «Про тваринний світ», «Про виключну (морську) економічну зону України», «Про ліцензування певних видів господарської діяльності».

Пункт 1.1 Інструкції № 4 визначає, що штучне розведення, вирощування водних живих ресурсів, їх використання здійснюються з м е т о ю п і д в и щ е н н я р и б о п р о д у к т и в н о с т і р и б о г о с п о д а р с ь к и х в о д н и х о б ` є к ті в (їх ділянок) шляхом спрямованого формування видового складу (від творення риб та інших водних живих ресурсів) та запасів водних живих ресурсів без скидання води з цих об`єктів з метою їх вилову.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції № 4 для здійснення штучного розведення, вирощування водних ресурсів та їх використання користувач подає до спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань рибного господарства України:

2.1.1 Заяву (додаток 1), погоджену з територіальним органом рибоохорони, у зоні контролю якого перебуває рибогосподарський водний об`єкт (його ділянка).

2.1.2. Режим (додаток 2), погоджений з територіальним органом рибоохорони та територіальним органом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, у зоні діяльності яких є рибогосподарський водний об`єкт, який розробляється на підставі науково-біологічного обґрунтування.

2.1.3. Науково-біологічне обґрунтування (далі - НБО) щодо рибогосподарського водного об`єкта (його ділянки), на якому створюється спеціальне товарне рибне господарство (СТРГ).

2.1.4. Карту-схему розташування СТРГ.

2.1.5. Документи (засвідчені у встановленому законодавством порядку копії):

- свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності (для фізичної особи);

- статут, свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності (для юридичної особи);

- при розробці Режиму на водні об`єкти об`ємом більше 1 млн куб.м (водосховища) - ліцензію на право господарської діяльності, пов`язаної з промисловим виловом риби на промислових ділянках рибогосподарських водойм, крім внутрішніх водойм (ставків) господарств.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що Режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта не є правовстановлюючим документом, яким надається право користування землями водного фонду, також наведений режим не визначає правові підстави користування водним об`єктом особою, на замовлення якої розроблено цей режим.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах ВС/КАС від 22 листопада 2018 року у справі № 806/449/15, від 16 травня 2019 року у справі № 806/3184/18, від 19 листопада 2019 року у справі №806/1350/15, 29 квітня 2020 року справа №802/1145/17-а.

При вирішенні цього спору суд враховує, що Інструкцію N 4, на яку посилається у заявах по суті ТОВ "Донфіш" , Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду вважає нормативно-правовим актом, який не підлягає застосуванню, оскільки дана інструкція є підзаконним нормативно-правовим актом, який не може суперечити Законам України «Про аквакультуру» №5293-VI та «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» № 3677-VI, прийняті після Інструкції № 4, до якої не вносилося жодних змін з моменту її прийняття ( п.п. 33 та 34 постанови ВС/КГС від 21 березня 2019 року справі № 923/213/18).

Концепція розвитку водного господарства України, схвалена Постановою Верховної Ради України від 14 січня 2000 року N 1390-XIV, є єдиним джерелом права, в якому визначений зміст водного господарства як "галузі, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків.

З вищенаведеного вбачається, що чинне законодавство розрізняє поняття «водне господарство», як галузі, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у воді, та «аквакультура», саме як рибництво.

Судом достовірно встановлено, що Радомишльському міжрайонному управлінню водного господарства на праві постійного користування передано земельні ділянки для догляду за водними об`єктами , прибережними захисними смугами, гідротехнічними спорудами Карабачинського водосховища площею 5,0649га кадастровий номер :01:002:0058, площею 70,8237га кадастровий номер :02:000:0001, площею 64,8731 га кадастровий номер :02:000:0169, площею 127,9277 га кадастровий номер :02:000:0001.

Відповідно до ч.1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до п."а" ч. 2 цієї статті Кодексу права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності. Відповідно до п. "є" ч.1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані зберігати мережі зрошувальних і осушувальних систем.

До земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, водосховищами, гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них тощо ( п.п. "а", "в" ст. 58 ЗК України).

Для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж, зокрема, водосховищ, встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою ( ч.2 ст. 58 ЗК України) .

Відповідно до ч. 3 ст. 59 ЗК України землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування:

а) державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо;

б) державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури;

в) державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури.

Згідно з ч. 2 ст. 85 Водного кодексу України у постійне користування землі водного фонду надаються водогосподарським спеціалізованим організаціям, іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані.

Частина 4 ст. 59 ЗК України передбачає право органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із земель водного фонду передавати юридичним особам на умовах оренди в о д о с х о в и щ а д л я р и б о г о с п о д а р с ь к и х п о т р е б (у тому числі рибництва (аквакультури), а згідно з ч. 5 цієї статті використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.

Відповідно до правової позиції ВПВС , викладеної у постанові від 13.06.2018р. у справі № 474/100/16-ц, постійний землекористувач на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади вправі передати в оренду третій особі земельну ділянку в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом.

Однак , як визнають всі учасники цієї справи у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб не можуть надаватися водосховища комплексного призначення. Аналогічна норма передбачена в ч.2 ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Зміст наведених норм у сукупності дає підстави суду дійти висновку, що в о д о с х о в и щ а к о м п л е к с н о г о п р и з н а ч е н н я можуть використовуватися виключно водогосподарськими спеціалізованими організаціями , яким такі водні об`єкти надані на праві постійного користування . Чинним законодавством не встановлена заборона таким суб`єктам використовувати такі водні об`єкти ( їх частини) для рибогосподарських потреб (риборозведення).

У Висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 17. 05.2021р. № 277/05-2021 судовий експерт встановив, що Карабачинське водосховище з площею водного дзеркала 217,3 га, що розташоване на річці Здвиж (права притока Тетерева у межах басейну річки Дніпро) в адміністративних межах Брусилівського району Житомирської області станом на дату проведення дослідження у відповідності до наданих на дослідження матеріалів використовується за наступними цілями:

- регулювання водного режиму Здвижської осушувальної системи;

- регулювання водного режиму річки Здвиж;

- покращення екологічного стану заплави;

- закумулювання води для недопущення виникнення НС в пожежонебезпечний період;

- риборозведення, а тому у відповідності до ст. 1 Водного кодексу України , досліджуване Карабачинське водосховище є водосховищем комплексного призначення.

Як рибогосподарський водний об`єкт (його частина) місцевого значення Кабарачинське водосховище може використовуватися для рибогосподарських потреб спеціалізованими суб`єктами , однак що виключає можливість надання його в оренду з такою ж метою юридичним та фізичним особам за приписами ч.4 ст. 59 ЗК України.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, пунктом 79 рішення у справі «Дземюк проти України» (заява № 42488/02) Європейським судом з прав людини стосовно загального контексту довкілля зазначено, що немає сумнівів в тому, що сильне забруднення води та ґрунту може негативно вплинути на громадське здоров`я загалом та погіршити якість життя особи (mutatis mutandis, рішення у справі «Лєдяєва та інші проти Росії» («Ledyayeva and Others v. Russia»), заяви №№ 53157/99, 53247/99, 53695/00 та 56850/00, пункт 90).

У справі «Дубецька та інші проти України» (заява № 30499/03) Суд зазначив, що у справах, що стосуються екологічних питань, державі мають надаватися широкі межі розсуду та можливість вибору між різними способами та засобами дотримання своїх зобов`язань. Основне питання Суду полягає в тому, чи вдалось державі дотримати справедливого балансу між конкуруючими інтересами зацікавлених осіб та суспільства в цілому (див. рішення у справі «Хеттон та інші проти Сполученого Королівства» («Hatton and Others v. the United Kingdom»), [ВП], заява № 36022/97, пункти 100, 119 та 123); при здійсненні такої оцінки у контексті конкретної справи повинні аналізуватися всі фактори, включно з національними правовими питаннями (див.рішення у справі «Фадєєва проти Росії» («Fadeyeva v. Russia»), заява № 55723/00, пункти 96-97).

У зв`язку з цим, суд враховує, що відповідно до п.2 та п.12 ч.2 ст. 16 ВК України до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, в галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить розробка і в с т а н о в л е н н я р е ж и м і в р о б о т и в о д о с х о в и щ к о м п л е к с н о г о п р и з н ач е н н я, з а т в е р д ж е н н я п р а в и л їх е к с п л у а т а ц і ї, здійснення контролю за дотриманням р е ж и м і в р о б о т и в о д о с х о в и щ .

Згідно статті 76 ВК України робота водогосподарських систем (водосховищ, каналів та інших зв`язаних між собою водних об`єктів) регулюється шляхом встановлення відповідних режимів для кожного водного об`єкта системи з урахуванням прогнозу водності.

Порядок експлуатації водосховищ визначається правилами, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, для кожного водосховища окремо, а для каскаду або системи водосховищ - за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення ( ст. 77 ВК України).

На підставі встановлених обставин та норм чинного законодавства суб`єктом права використання Карабачинського водосховища як водосховища комплексного призначення може бути виключно водогосподарські спеціалізовані організації , інші підприємства, установи і організації, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані.

Доводи позову прокурора є обґрунтованими лише в частині підстав використання Карабачинського водосховища як водосховища комплексного призначення відповідачем у справі ТОВ "Донфіш". У відповідній частині позовних вимог позов підлягає задоволенню згідно з резолютивною частиною судового рішення у справі.

Щодо розподілу судового збору та визначення порядку виконання рішення

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці.

Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Водночас, у п. 57 зазначеної вище постанови Великою Палатою Верховного Суду викладено висновок, згідно з яким до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що не піддається грошовій оцінці.

Позов про повернення земельної ділянки є немайновим у разі, якщо спір не пов`язаний з підтвердженням права на земельну ділянку ( правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.12.2020 у справі № 905/105/20).

Позовні вимоги про повернення ТОВ "Донфіш" державі в особі Житомирської обласної державної адміністрації земельних ділянок державної форми власності площею 5,0649га кадастровий номер :01:002:0058, площею 70,8237га кадастровий номер :02:000:0001, площею 64,8731 га кадастровий номер :02:000:0169, площею 127,9277 га кадастровий номер :02:000:0001 обґрунтовані самовільним їх зайняттям відповідачем, тоді як спору щодо визначення суб`єкта права власності на зазначені земельні ділянки не існувало.

Згідно з ч.3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За об`єднані в одній позовній заяві п`ять немайнових вимог Прокуратурою Житомирської області сплачено судовий збір в загальному розмірі 10510,00грн ( 5х2102,00грн).

У зв`язку з відмовою суду задовольнити зазначені позовні вимоги при вирішенні питання розподілу судового збору застосовується процесуальна норма п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України.

За загальним правилом ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

У позові прокурор просить зобов`язати ТОВ "Донфіш" повернути Житомирській обласній державній адміністрації водний об`єкт - Карабачинське водосховище площею водного дзеркала 217 га, який знаходиться на земельних ділянках державної форми власності розташований на території Брусилівської селищної ради Житомирської області .

Насамперед, суд вважає обґрунтованими доводи ТОВ "Донфіш" про відсутність у позові прокурора визначеного порядку та способу повернення державі в особі Житомирської обласної державної адміністрації зазначеного водного об`єкта у спорі, що виник з речово-правових відносин , а не зобов`язально-правових ( до прикладу, стаття 34 Закону України "Про оренду землі).

В ході судового вирішення спору встановлено, що всі земельні ділянки державної форми власності площею 5,0649га кадастровий номер :01:002:0058, площею 70,8237га кадастровий номер :02:000:0001, площею 64,8731 га кадастровий номер :02:000:0169, площею 127,9277 га кадастровий номер :02:000:0001 надані на праві постійного користування з цільовим призначенням: для догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, гідротехнічними спорудами. Однак в ході судового вирішення спору судом не встановлювались обставини, в тому числі експертним шляхом, що водний об`єкт - Карабачинське водосховище площею водного дзеркала 217 га знаходиться на всіх цих земельних ділянках, та що ТОВ "Донфіш" використовує останні в той чи інший спосіб у зв`язку з наявністю діючого Режиму рибогосподарської експлуатації зазначеного водного об`єкта та Дозволу № 32/19 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) від 17.05.2019р.

У зв`язку з цим, суд поділяє доводи ТОВ "Донфіш" в тій частині, що відповідачу не зрозуміло, яким чином мають бути повернуті земельні ділянки, які йому не передавалися , на яких не встановлено будь-яких огорож, будівель, альтанок тощо, які б свідчили про самозахоплення ТОВ "Донфіш" якихось територій.

Щодо аргументів ТОВ "Донфіш" про незрозумілість порядку та способу виконання обов`язку з повернення водного об`єкту- Карабачинського водосховища державі в особі Житомирської обласної державної адміністрації при одночасному визнанні обставин його фактичного використання на підставі отриманих у законний спосіб дозвільних документів.

На думку суду, визначений у позові водний об`єкт- Карабачинське водосховище ідентифіковано невідповідно до вимог Водного кодексу України.

Відповідно до статті 1 ВК України в о д о с х о в и щ е - штучна водойма місткістю більше 1 млн. кубічних метрів, збудована для створення запасу води та регулювання її стоку; в о д о с х о в и щ е к о м п л е к с н о г о п р и з н ач е н н я - водосховище, яке відповідно до п а с п о р т а використовується для двох і більше цілей (крім рекреаційних); гідрографічне районування - поділ території України на гідрографічні одиниці, який здійснюється для розроблення та впровадження планів управління річковими басейнами. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ВК України до водного фонду України належать, зокрема, штучні водойми (водосховища).

Відповідно до п.1 ч.6 ст. 237 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині вказується про порядок і строк виконання рішення. Відповідно до ч.1 ст. 239 ГПК України cуд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначає в рішенні.

За наслідками вирішення цього спору суд ухвалює зобов`язати ТОВ "Донфіш" повернути державі в особі Житомирської обласної державної адміністрації водний об`єкт - Карабачинське водосховище з площею водного дзеркала 217,3 га, що розташоване на річці Здвиж (права притока Тетерева у межах басейну річки Дніпро) в адміністративних межах Брусилівського району Житомирської області державі в особі Житомирської обласної державної адміністрації шляхом його звільнення від належних товариству рибальських суден (плавзасобів) та дозволених для використання знарядь лову відповідно до дозволу № 32/19 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах ( їх частинах) від 17 травня 2019року зі строком дії до 17 травня 2024 року протягом одного місяця від дати набрання рішенням суду законної сили.

Щодо права власності ТОВ "Донфіш" на водні біоресурси, вселені у Карабачинське водосховище та вилов яких не здійснено.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону № 3677-VI водні біоресурси можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Згідно з ч. 3 цієї статті Закону № 3677-VI у власності суб`єктів господарювання можуть перебувати окремі види водних біоресурсів, які на законних підставах, з додержанням умов та правил добування вилучені з природного середовища або розведені у штучно створених умовах, що підтверджено документами, які засвідчують законність їх набуття.

Згідно з ч. 4 цієї статті Закону 3677-VI водні біоресурси, вилучені в порядку спеціального використання, є власністю користувачів з моменту, коли вони потрапили до знарядь вилову.

Право власності суб`єктів господарювання на водні біоресурси може припинятися відповідно до рішення суду (ст. 38 Закону 3677-VI ).

В межах предмету та підстав зазначеного позову суд не вирішував питання щодо права власності ТОВ "Донфіш" на вселені у Карабачинське водосховище водні біоресурси, а тим більше щодо припинення такого права. З врахуванням викладеного, ухвалене судом рішення щодо звільнення водного об`єкта у визначений судом спосіб не стосується такого об`єкта цивільних прав - як водні біоресурси.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов Керівника Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації задовольнити частково.

2. Товариству з обмеженою відповідальністю "ДОНФІШ (12601, Житомирська обл., Брусилівський р-н, смт Брусилів, вул. Шевченка, будинок 93 А, ) повернути водний об`єкт - Карабачинське водосховище з площею водного дзеркала 217,3 га, що розташоване на річці Здвиж (права притока Тетерева у межах басейну річки Дніпро) в адміністративних межах Брусилівського району Житомирської області державі в особі Житомирської обласної державної адміністрації (10014, м. Житомир, майдан С.П. Корольова,1, ) шляхом його звільнення від належних товариству рибальських суден (плавзасобів) та дозволених для використання знарядь лову відповідно до дозволу № 32/19 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах ( їх частинах) від 17 травня 2019року зі строком дії до 17 травня 2024 року протягом одного місяця від дати набрання рішенням суду законної сили.

Видати наказ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНФІШ (12601, Житомирська обл., Брусилівський р-н, смт Брусилів, вул. Шевченка, будинок 93 А, ) на користь Житомирської обласної прокуратури ( 10002, вулиця Святослава Ріхтера, 11, Житомир, Житомирська область, ) судовий збір в розмірі 2102,00грн. Видати наказ.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 18.10.21

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: 1 - в справу

2- прок. обл (у книзі нарочним) , 3- керівн. Коростишів. міс. прок. (рек.з пов.) , 4- позивачу Житом. ОДА ( рек. з пов.)

5- відповідачу (рек. з пов.) , 6- третій особі Радомишльському міжрайонному управлінню водного господарства (рек. з пов. )

7- Управлінню Державного агентства рибного господарства у Житомирській області (м. Житомир, пров. Гуйвинський, 6 (рек. з пов.) , 8- третій особі Брусилівській селищній раді (12601, смт Брусилів,Небесної Сотні 2) (рек. з пов.) , 9 - третій особі Брусилівській РДА (12601, смт Брусилів, вул. Небесної Сотні 2) (рек. з пов.)

10- Державному агентству меліорації та рибного господарства України ( 04053, м.Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 45-А) ( рек. з пов.)