ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" жовтня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1536/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Драганова А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д)

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Текомплюс Груп" (65042, Одеська область, місто Одеса, Балтська дорога, буд. 71)

до відповідача 2: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 12 010,69 грн

за участю представників сторін:

від позивачів: не з`явився;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

Історія справи.

1. Короткий зміст позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк".

02.06.2021 Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Текомплюс Груп" та ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.11.2018 у сумі 12 010,69 грн, з яких заборгованість за кредитом у розмірі 2 250 грн, заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії у розмірі 9 000 грн та пеня у сумі 760,69 грн.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.06.2021 за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/1536/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

19.07.2021 до суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив про погашення кредиту в повному обсязі, закриття банком рахунків та припинення дії кредитного договору (а.с.78-81).

03.08.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.88-92) разом з клопотанням про продовження строку на подання відповіді на відзив.

Враховуючи надані сторонами пояснення у заявах по суті справи, ухвалою суду від 06.08.2021 вирішено здійснювати розгляд справи № 916/1536/21 за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01.09.2021 о 12:45.

Вказаною ухвалою також було витребувано у позивача та відповідачів довідку про стан позичкової заборгованості №190618SU14032010 та довідки про закриття рахунків, а також зобов`язано позивача надати пояснення щодо відкритих ТОВ "Текомплюс Груп" у банку рахунків.

09.08.2021 до суду від відповідача 2 надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с.102-105), в яких останній також просив суд продовжити процесуальний строк на подання до суду заперечень.

20.08.2021 до суду від ОСОБА_1 надійшли додаткові докази (а.с.122-125).

28.08.2021р. до суду від позивача надійшли письмові пояснення (а.с.132-137) разом з клопотанням про продовження строку на подання пояснень.

01.09.2021 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника (а.с.143-144).

Ухвалою суду від 01.09.2021 у судовому засіданні при розгляді справи №916/1536/21 по суті оголошено перерву до 20.09.2021 о 16:30, витребувано у Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у повному обсязі "Умови та правила надання банківських послуг", які діяли на момент підписання заяви про приєднання від 19.11.2018, інформацію щодо усіх рахунків, які відкривалися Товариству з обмеженою відповідальністю "А.Стен" (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Текомплюс Груп") та, відповідно, інформацію щодо їх закриття із наданням усіх доказів, зокрема, заяв на відкриття та закриття рахунків, тощо, а також пояснення щодо рахунку, на який було перераховано кредит, викликано Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", Товариство з обмеженою відповідальністю "Текомплюс Груп" та ОСОБА_1 в судове засідання, яке призначене на 20.09.2021 о 16:30, із визнанням явки сторін в судове засідання обов`язковою.

В судове засідання 20.09.2021 з`явився представник позивача. Відповідачі до суду не з`явились, про причин неявки суд не сповістили. Представник позивача просив суд надати додатковий час для виконання ухвали суду про витребування доказів.

Враховуючи усне клопотання позивача, сум було оголошено перерву при розгляді справи по суті до 27.09.2021 о 17:00, про що відповідачів було повідомлено ухвалою суду в порядку ст. 120 ГПК України.

27.09.2021 до суду, на виконання вимог ухвали суду від 01.09.2021, від позивача надійшли письмові пояснення із додатковими доказами (а.с.172-174).

У судовому засіданні, з огляду на необхідність ознайомлення з поданими позивачем поясненнями, судом було оголошено перерву при розгляді справи по суті до 11.10.2021 о 14:30, про що відповідачів повідомлено ухвалою суду в порядку ст. 120 ГПК України.

У судове засідання 11.10.2021 представник позивача не з`явився .

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Текомплюс Груп", про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання вищевказаних ухвал суду на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.51-54), у судові засідання не з`являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву не надав.

Як вбачається з матеріалів справи, надіслані судом відповідачу рекомендованим листом з позначкою "Судова повістка" ухвали були повернуті поштовою установою з відбитком календарного штемпелю на конверті та відмітками: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Суд зауважує, що згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

Отже, оскільки ухвали суду направлені судом за належною адресою відповідача-1 і повернуті поштою, суд доходить висновку, що відповідач-1 повідомлений про розгляд судом справи №916/1536/21.

Крім того, суд також зазначає, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідач, ОСОБА_1 , у судове засіданні 11.10.2021 також не з`явився, про причини відсутності не повідомив, про розгляд справи судом обізнаний.

3. Позиція учасників справи.

3.1. Доводи Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк".

20.11.2018 відповідачем-1 через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису анкету-заявку про приєднання до Умов та правил надання послуги "Куб" від 19.11.2018. Відповідно до цієї заявки позичальник приєднався до розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ "Приватбанк".

Фактично 20.11.2018 між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, який за своєю правовою природою є договором приєднання, та складається із анкети-заявки та Умов.

20.11.2018 на підставі укладеного договору позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 125 000 грн, про що свідчить відповідна виписка.

Під час розгляду справи, на запитання суду, представник позивача пояснив, що кредитні кошти були перераховані на поточний рахунок НОМЕР_1 , доказів закриття якого відповідачем суду не надано.

В порушення прийнятих на себе за договором зобов`язань, а також положень ст.ст.1048, 1049 ЦК України відповідач-1 не повернув кредитні кошти у передбачений договором термін та не сплатив в повному обсязі проценти у вигляді щомісячної комісії.

Розрахунок заборгованості проведений автоматизованою системою банку станом на 11.05.2021 і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також проведені боржником платежі. Докази погашення заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Вимоги до відповідача-2 ґрунтуються на положеннях ст.ст.543, 553 ЦК України та договору поруки №РOR471, що укладений 20.11.2018 між АТ КБ "Приватбанк" та відповідачем-2, предметом якого є надання поруки ОСОБА_1 за виконання зобов`язань відповідача 1, які випливають з угод-приєднань.

Підстави для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, а отже позовні вимогі підлягають задоволенню у повному обсязі.

3.2. Доводи ОСОБА_1 .

Між позивачем та ТОВ "А.Стен", правонаступником якого на день подання позову є відповідач-1, був укладений кредитний договір шляхом підписання 20.11.2018 заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуги "КУБ", відповідно до умов якого останньому було встановлено кредитний ліміт у розмірі 125 000 грн на поточний рахунок НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлений засіб електронного зв`язку банку і клієнта.

На час укладання кредитного договору від 20.11.2018, відповідно до статуту підприємства, єдиним учасником ТОВ "А.Стен" був відповіда- 2.

20.11.2018 між позивачем та відповідачем-2 було укладено договір поруки №РOR471, предметом якого є надання поруки ОСОБА_1 за виконання зобов`язань відповідача-1, які випливають з угод-приєднань.-

У червні 2019 року відповідачем 2 було прийнято рішення щодо продажу 100% частки в статутному капіталі ТОВ "А.Стен", у зв`язку з чим виникла необхідність закриття всіх поточних рахунків товариства та дострокового погашення кредиту.

18.06.2019 позивачем була надана ТОВ "А.Стен" довідка про стан позичкової заборгованості №190618SU14032010, відповідно до якої позичкова заборгованість по кредитному договору від 20.11.2018 складала 62 499,98 грн.

Платіжним дорученням №194 від 20.06.2019 ТОВ "А.Стен" було перераховано позивачу суму кредиту у розмірі 12 666,67 грн.

Платіжним дорученням №247 від 03.07.2019 ТОВ "А.Стен" було перераховано позивачу суму у розмірі 52 083,31 грн, з яких сума 49 833,31 грн - залишок по кредиту та 2 250 грн - проценти за користування.

Станом на 03.07.2019 ТОВ "А.Стен" в повному обсязі погашено заборгованість за кредитним договором від 20.11.2018.

Враховуючи виконання ТОВ "А.Стен" кредитних зобов`язань, 04.07.2019 та 05.07.2019 позивач закрив підприємству рахунки №5028, 6486, що підтверджується відповідними довідками позивача.

Враховуючи положення пункту 1.1.7.43 договору, відповідно до якого дія договору припиняється у момент закриття останнього рахунку/вкладу клієнта, відкритого у рамках договору, що підпадає під дію, а також при закінченні використання послуг банку, передбачених договором, а також те, що позивач закрив ТОВ "А.Стен", правонаступником якого є ТОВ "Текомплюс Груп", рахунки №№ НОМЕР_2 , 6486, кредитній договір та, відповідно, договір поруки припинили свою дію.

На умовах та Правилах надання послуги "КУБ" відсутній підпис позичальника, що свідчить про їх неприйняття відповідачем 1.

Строк пред`явлення вимоги про стягнення пені закінчився 03.12.2020 в силу приписів п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

Згідно наданих позивачем довідок (а.с.176, 180) відповідачу-1 у ПАТ КБ "Привабанк" 17.04.2014 було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 та 23.09.2018 рахунок для соціальних виплат № НОМЕР_3 .

20.11.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "А.Стен" (нова назва Товариство з обмеженою відповідальністю "Текомплюс Груп") через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги "Куб" (а.с.16) від 19.11.2018. Відповідно до цієї заявки позичальник приєднався до розділу 3.2.8. Умов та правила надання послуги "КУБ", що розміщені на сайті АТ КБ "Приватбанк".

Згідно вказаної заяви остання та Умови разом складають кредитний договір між банком та клієнтом.

Станом на момент укладання кредитного договору, згідно відомостей з ЄДР, засновником ТОВ "А.Стен" виступав ОСОБА_1 , який є відповідачем-2 у даній справ.

Підписання сторонами вказаної заявки підтверджується витягом електронного документу pdf: "Об`єкт перевірки: pdf", який свідчить про накладення АТ КБ "Приватбанк" () електронного цифрового підпису установи та накладення ТОВ "А.Стен" (КОД ЄДРПОУ установи 34182491) електронної печатки, та електронного цифрового підпису керівника ТОВ "А.Стен" (час накладення ЕЦП 20.11.2018 12:38:43). За результатами перевірки підтверджено вірність ЕЦП відповідача, виданого АЦСК ПАТ КБ "Приватбанк".

До матеріалів справи позивачем залучено витяг з "Умов та правил надання банківських послуг", затверджений на засіданні Правління АТ КБ "Приватбанк" від 09.02.2017, протокол №10 (а.с.18-23), дослідивши який суд зазначає, що останній не містить підпису відповідача-1.

Надаючи оцінку наданому позивачем доказу, а саме витягу з "Умов та правил надання банківських послуг", суд спирається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17, які в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України, мають бути враховані господарським судом при виборі та застосуванні норм права.

Так, у вказаній постанові Верховний Суд зазначив наступне.

"Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.".

Враховуючи наведені висновки Верховного Суду, з огляду на те, що наявний в матеріалах справи витяг з "Умов та правил надання банківських послуг", які протягом певного часу неодноразово змінювались, не містить підпису відповідача, наданий позивачем витяг з "Умов та правил надання банківських послуг", затверджених на засіданні Правління АТ КБ "Приватбанк" від 09.02.2017, протокол №10, не може бути розцінений як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 20.11.2018 шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ".

Поряд з цим суд зазначає, що підписана відповідачем-1 за допомогою електронного цифрового підпису заява про приєднання до Умов та правил надання послуги "КУБ" (а.с.16) містить істотні умови кредитного договору, а саме:

- вид кредиту: строковий (п.1.1. заяви),

- розмір кредиту: 125 000 грн (п.1.2. заяви),

- строк кредиту: 12 місяців з моменту видачі коштів Клієнту (п.1.3. заяви),

- проценти (комісія) за користування кредитом: 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту, (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту) (п.1.4. заяви),

- порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів Клієнту до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; погашення процентів щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів Клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом (п. 1.5. заяви),

- положення про відповідальність, згідно з якими у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п.1.5. цієї заяви, клієнт зобов`язаний додатково до процентів, вказаних в п. 1.4., сплатити банку проценти в розмірі 4% в місяць від суми простроченої заборгованості та неустойку в розмірі і згідно розділу 3.2.8. Умов та Правил надання банківських послуг (п.1.6. заяви).

На підставі укладеного договору, позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача-1 кредитні кошти у розмірі 125 000 грн, що підтверджується випискою по рахунку позичальника (а.с.26). Обставина надання кредитних коштів, відповідачем-2 визнається та не заперечується.

При цьому у відповіді на відзив позивачем було зазначено, що кредитні кошти було перераховано на поточний рахунок 2600.

В той же час під час розгляду справи представник позивача пояснив, що кредитні кошти були перераховані на поточний рахунок НОМЕР_1 .

Згідно довідки позивача від 18.06.2019 №190618SU14032010 (а.с.106) станом на 18.06.2019 за ТОВ "А.Стен" рахувалась поточна заборгованість у сумі 62 499,98 грн.

З пояснень представника відповідача-2, а також з виписки по рахунку НОМЕР_4 (а.с.37) судом встановлено, що 20.06.2019 ТОВ "А.Стен" було перераховано позивачу 12 666,67 грн, які АТ КБ "Приватбанк" було зараховано на погашення кредиту у сумі 10416,67 грн та на погашення процентів у сумі 2 250 грн.

В подальшому, 03.07.2019 ТОВ "А.Стен" було сплачено 52 083,31 грн, які позивачем 20.07.2019 було частково віднесено в рахунок погашення тіла кредиту суму у розмірі 49 833,31 грн та в рахунок погашення процентів суму у розмірі 2250 грн.

05.07.2019 ТОВ "А.Стен" було видано довідку про закриття рахунку № НОМЕР_5 (а.с.107), згідно якої відповідачу-1 05.07.2019 закрито поточний рахунок № НОМЕР_2 , 04.07.2019 закрито рахунок для соціальних виплат № НОМЕР_3 . Крім того у довідці зазначено також про закриття корпоративних карток.

Крім того, з матеріалів справи судом встановлено, що між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використанням електронних цифрових підписів (19.11.2018 та 20.11.2018) (а.с.39) договір поруки №РOR471 від 16.11.2018 (а.с.38), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання відповідачем-1 зобов`язань за договорами приєднання до:

- розділу 3.2.8. "Кредит КУБ" Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода 1, по сплаті: а) процентної ставки за користування кредитом: за період користування кредитом згідно Угоди 1 - 1,8 % відсотка від суми кредиту щомісяця; за період користування кредитом згідно з пунктом 3.2.8.5.3. Угоди 1 - 4,0 % відсотки від суми кредиту щомісяця; б) кредиту в розмірі, що вказаний в Угоді 1

Відповідно до пункту 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за угодою 1 в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

Згідно із пунктом 1.5 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за угодою 1, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

За умовами п.2.1.2 договору у випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п.1.1. цього договору, кредитор має право направити поручителю вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання. Не направлення кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права кредитора звернутися до суду з вимогою виконати взяті на себе поручителем зобов`язання або вимагати від поручителя виконання взятих на себе зобов`язань іншими способами. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у випадку невиконання боржником зобов`язань за Угодою 1, незалежно від факту направлення чи не направлення кредитором поручителю передбаченої даним пунктом вимоги.

Сторони взаємно домовились, що порука за цим договором припиняється через 15 років після укладання цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов`язань за Угодою 1 цей договір припиняє свою дію (п.4.1. договору поруки).

5. Позиція суду.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Враховуючи наведені положення законодавства, укладений між банком та відповідачем договір, який за своєю суттю відноситься до кредитних договорів, є підставою для виникнення у сторін за цим договором кредитних правовідносин відповідно до ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що згідно вимог ст.204 Цивільного кодексу України укладений між сторонами кредитний договір б/н від 20.11.2018, як правочин, є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, і його недійсність не була визнана судом, а тому зазначений договір в силу вимог ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами, і зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Обставина перерахування відповідачу-1 кредитних коштів сторонами по справі не заперечується.

Вимогами ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вказує позивач, в порушення прийнятих на себе зобов`язань, ТОВ "Текомплюс Груп" („А.Стен") не здійснило повернення кредитних коштів у сумі 2 250 грн.

Відповідач-2 в свою чергу, заперечуючи проти позову, зазначає, що ТОВ "Текомплюс Груп" було достроково в повному обсязі здійснено розрахунок за кредитним договором від 20.11.2018.

Надаючи оцінку таким доводам сторін, а також з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає за необхідне надати оцінку обставині віднесення позивачем сплачених відповідачем-1 грошових коштів на погашення тіла кредиту та відсотків.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 та у постанові від 07.10.2020 у справі № 450/2286/16-ц зазначив, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Як встановлено судом, згідно до правовідносин сторін, з урахуванням надання банком кредиту 20.11.2018, нарахування відсотків за користування кредитом мало місце кожного 20 числа місяця.

При цьому, станом на 03.07.2019, тобто на дату здійснення відповідачем-1 оплати у сумі 52 083,31 грн, відсотки за липень 2019 банком нараховані ще не були, що також вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості.

В той же час, незважаючи на сплату 03.07.2019 означеної суми та закриття відповідчу-1 рахунків (в тому числі і поточного рахунку, на який фактично було отримано кредитні кошти), позивачем сплачені відповідачем-1 грошові коти були розподілені лише 20.07.2019, фактично в момент нарахування відсотків.

За переконанням суду, сплачена відповідачем-1 сума мала бути віднесена на погашення тіла кредиту, сума якого станом на 03.07.2019 якраз і становила 52 083,31 грн, оскільки на той час обов`язок зі сплати процентів у відповідача-1 не виник.

З огляду на правовідносини сторін, з`ясування відповідачем-1 суми основної заборгованості та надання банком відомостей саме про основну заборгованість у довідці від 18.06.2019 №190618SU14032010 (а.с.106), а також сплата відповідачем-1 заборгованості саме у такій сумі, свідчить, що оплата була здійснена з метою погашення тіла кредиту.

Дії позивача щодо віднесення сплачених сум на погашення відсотків і тіла кредиту у строк значно пізніше дострокового погашення відповідачем-1 кредитної заборгованості призвели до штучного створення заборгованості по тілу кредиту у сумі 2 250 грн, яка арифметично дорівнює саме сумі процентів, обов`язок зі сплати якої прийняв на себе відповідач-1.

Суд також враховує що банком у довідці про наявність заборгованості жодним чином не було підкреслено про необхідність сплати процентів, в той же час це не позбавляє обов`язку відповідача-1 сплатити такі проценти також при достроковому погашенні тіла кредиту, як то передбачено п. 1.4. заяви про приєднання до умов та правил надання послуги "КУБ".

Такі дії позивача у сукупності суперечать принципам справедливості, добросовісності та заборони суперечливої поведінки, оскільки призвели до штучного створення заборгованості по тілу кредиту та безпідставного нарахування після липня 2019 процентів на підставі п.1.4. заяви.

При цьому, суд погоджується з твердженнями позивача стосовно того, що дострокове погашення кредиту не скасовує обов`язку кредитора сплатити проценти за липень 2019, з огляду на що суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми процентів (комісії) у розмірі 2 250 грн та, водночас, доходить висновку про відсутність у відповідача-1 заборгованості за тілом кредиту.

При цьому, враховуючи факт встановлення судом відсутності заборгованості по тілу кредиту, вимоги позивача щодо стягнення процентів в іншій частині є необґрунтованими.

Враховуючи встановлення судом обставини наявності у відповідача заборгованості по процентам, а також обставини не підписання відповідачем-1 умов та правил, про що також наголошує відповідач-2 у своїх запереченнях, доводи ОСОБА_1 щодо припинення дії договору на підставі п.1.1.7.43 правил судом не враховуються.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 1.6. заяви про приєднання сторонами погоджено сплату неустойки у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом в розмірі і згідно розділу 3.2.8. Умов та Правил надання банківських послуг.

Водночас, враховуючи висновки суду щодо відсутності правових підстав вважати наданий позивачем витяг з "Умов та правил надання банківських послуг" частиною кредитного договору, у суду відсутні також підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що є обов`язковим при застосуванні судами норм чинного законодавства щодо стягнення штрафної відповідальності, яка настає тільки у випадку письмової домовленості сторін щодо її застосування.

З огляду на викладене, суд зазначає про необґрунтованість вимоги позивача в частині заявленої до стягнення суми пені, а отже підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення суми пені у розмірі 760,69 грн відсутні.

Згідно зі ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Як вже було зазначено судом, в забезпечення виконання відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №РOR471.

Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частинами першою, другою статті 543 ЦК України в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

З аналізу вимог частини першої статті 554 ЦК України у поєднанні з вимогами, передбаченими частиною першою статті 542 та статтею 543 цього Кодексу, слідує, що між боржником та поручителем існує солідарний обов`язок, установлений законом, якщо інше не встановлено договором.

З огляду на вказане, враховуючи положення договору поруки, суд зазначає про наявність у відповідача-2 обов`язку щодо виконання зобов`язання ТОВ "Текомплюс Груп" за кредитним договором щодо сплати процентів у сумі 2 250 грн.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Між тим, в порушення вимог ст.73-74 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем-2 не надано доказів погашення заборгованості по процентам за кредитним договором, з огляду на що суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості по процентам у сумі 2 250 грн.

При цьому, оскільки судом встановлено необґрунтованість вимог про сплату пені, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності по таким вимогам відсутні.

Враховуючи висновки, наведені у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.201. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", щодо розподілення судового збору у разі заявлення солідарних вимог, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд, з урахуванням положень ст. 129 ГПК України, покладає витрати по сплаті судового збору у сумі 212,62 грн на ТОВ "Текомплюс Груп" та у сумі 212,62 грн на ОСОБА_1 , а в іншій частині на позивача.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Текомплюс Груп" (65042, Одеська область, місто Одеса, Балтська дорога, буд. 71, ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії у розмірі 2 250 /дві тисячі двісті п`ятдесят/ грн.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Текомплюс Груп" (65042, Одеська область, місто Одеса, Балтська дорога, буд. 71, ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) судовий збір у сумі 212 /двісті дванадцять/ грн 62 коп.

5. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) судовий збір у сумі 212 /двісті дванадцять/ грн 62 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 18 жовтня 2021 р.

Суддя Ю.М. Щавинська