ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2021 Справа № 917/1353/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засіданні Отюговій О.І., розглянувши справу № 917/1353/21

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Первомайський молочноконсервний комбінат", проспект Труда 12, м. Первомайськ, Миколаївська область,55204

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробнича компанія "Форвард-груп" вул. Серьогіна, буд.17, м. Полтава, Полтавська область,36000

про стягнення 28 136,04 грн. заборгованості

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області 25.08.2021 року надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Первомайський молочноконсервний комбінат" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробнича компанія "Форвард-груп" про стягнення 28 136,04 грн. заборгованості.

В обґрунтування позову позивач посилається на не здійснення відповідачем розрахунків за отриманий товар на підставі договору поставки №59/19-п від 02.01.2019 року.

Ухвалою від 26.08.2021 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/1353/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив - подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167,184 ГПК України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 26.08.2021 року, яка направлялася відповідачу на адресу місцезнаходження, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (вул. Серьогіна, буд.17, м. Полтава, Полтавська область,36000) повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою" .

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 26.08.2021 року є 01.09.2021 року.

Таким чином, суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

02.01.2019 року між Приватним акціонерним товариством "Первомайський молочноконсервний комбінат" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробнича компанія "Форвард-груп" (відповідач, покупець) укладено договір поставки №59/19-п (арк. с. 32-36).

В укладеному договорі сторони узгодили, зокрема, наступне:

- постачальник зобов`язується передавати у власність покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором зобов`язується прийняти й оплатити наступний товар: в асортименті згідно накладних (п. 1.2. договору);

- загальна кількість товару, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), одиниці виміру товару та ціна одиниці виміру товару зазначаються у накладній (п.1.3 договору);

- загальна сума договору визначається згідно з фактичною вартістю поставленого товару, підтвердженого накладними, що свідчать про прийом-передачу товару від постачальника до покупця (п. 3.3 договору);

- розрахунки за товар здійснюється покупцем протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару (п.3.5. договору);

- порядок оплати: безготівковий розрахунок - шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника або в іншому порядку та формі, що не суперечить діючому законодавству України (п. 3.6. договору);

- передача (приймання-здача) товару здійснюється у пункті поставки, що вказано в п. 5.2. даного договору та проводиться уповноваженими представниками постачальника і покупця та оформлюється шляхом підписання накладних. Датою поставки партії товару вважається дата, зазначена в накладній (п. 5.5 договору);

- перехід ризиків та права власності на товар відбувається в момент прийому-передачі товару (п. 5.8. договору);

- за несвоєчасну оплату за поставлений товар покупець, крім встановленої пені (п. 6.4.), сплачує штраф у розмірі 10% від суми отриманої та неоплаченої продукції, якщо прострочка оплати перевищує 15 днів штраф 20% від суми неоплаченої продукції (п. 6.7. договору);

- договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2020 року. У випадку, якщо жодна із сторін не заявила наміру розірвати або змінити договір за місяць до його закінчення, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний календарний рік на тих же умовах (п. 9.1 договору).

Позивач стверджує про порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №59/19-п щодо здійснення оплати за отриманий товар.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 28 136,04грн. заборгованості, за договором поставки №59/19-п від 02.01.2019 року, яка складається з: 22 780,04 грн. основного боргу та 5 356,00 грн. штрафу у розмірі 20% від суми неоплаченої продукції.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази: завірену копію Договору поставки №59/19-п від 02.01.2019 року; завірені копії видаткових накладних №ПП 300154150 від 30.11.2019 року, №ПП300154710 від 03.12.2019 року, №ПП300155253 від 05.12.2019 року, №ПП300012532 від 27.02.2020 року, №ПП30014553 від 06.03.2020 року; завірену копію акту звірки; завірені копії платіжних доручень; завірену копію претензії вих. №1632 від 09.04.2021 року з доказами її направлення; завірену копію статуту ПрАТ "Первомайський молочноконсервний комбінат"; копію виски з ЄДР; завірену копію протоколу №2019/12/16 від 16.12.2019 року; розрахунок ціни позову.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем у листопаді, грудні 2019 року та у лютому, березні 2020 року було поставлено відповідачу товар в сумі 26 780,04 грн. Дана обставина підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними №ПП 300154150 від 30.11.2019 року, №ПП300154710 від 03.12.2019 року, №ПП300155253 від 05.12.2019 року, №ПП300012532 від 27.02.2020 року, №ПП30014553 від 06.03.2020 року (арк. с. 47-51).

У відповідності до положень статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. При цьому, в силу вимог ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Із вказаними положеннями Закону кореспондуються приписи п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, відповідно до яких встановлено такі ж вимоги до первинних документів. Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.08.2018р. у справі № 814/309/17).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.09.2019р. у справі № 910/14371/18, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та посвідчення накладної печаткою товариства фіксує факт здійснення господарської операції і підтвердження договірних відносин, що є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

05.06.2020 року між позивачем та відповідачем було проведено звірку взаєморозрахунків, за результатами якої сторони визначили, що заборгованість відповідача становила 26 780,04 грн., що підтверджується підписаним між позивачем та відповідачем Актом звірки взаємних розрахунків (арк. с. 37).

Двадцять першого грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 916/499/20 досліджував питання щодо використання акту звірки взаєморозрахунків, як доказу господарської операції. Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим, а лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Він відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій (поставки, надання послуг тощо), оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018р. у справі № 905/1198/17; від 24.10.2018р. у справі № 905/3062/17; від 05.03.2019р. у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Разом із тим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, спрямовані на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатися формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, в якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати поставленого за договором товару здійснив частково, після підписання акту звірки сплатив ще 4000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень (арк. справи 41-45), внаслідок чого за ним рахується заборгованість в сумі 22 780,04 грн.

Позивачем була направлена Відповідачу претензія за вих. №1632 від 09.04.2021 року про сплату заборгованості з вимогою провести остаточний розрахунок (арк. с. 38-39). Зазначена претензія залишилась без відповіді та задоволення.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином виконував зобов`язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки товару, тоді як відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором не оплатив отриманий товар і заборгованість останнього складає 22 780,04 грн. Дана обставина відповідачем не спростована.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань з боку відповідача щодо оплати вартості поставленого товару і позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 22 780,04 грн. є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що за ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Судом встановлено, що п.6.7. Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату за поставлений товар Покупець сплачує штраф у розмірі 10% від суми отриманої та неоплаченої продукції, якщо прострочка оплати перевищує 15 днів штраф 20% від суми неоплаченої продукції.

Судом враховано, що факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з поставки товару понад 15 днів підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 5 356,00 грн. штрафу у розмірі 20% від суми неоплаченої продукції за розрахунком 22 780,04 грн. *20% = 5356,00 грн. (наведено у позовній заяві). Тобто позивач просить суд стягнути штраф виходячи із суми неоплаченої продукції у розмірі 22 780,04 грн. Суд не може виходить за межі позовних вимог.

Судом здійснено перевірку розрахунку штрафу. За розрахунками суду сума 20% штрафу від суми 22 780,04 грн. становить 4 556 грн.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 22780,04 грн. основного боргу та 4 556 грн. штрафу обґрунтовані, відповідачем не спростовані, підтверджуються наявними доказами та підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробнича компанія "Форвард-груп" ( вул. Серьогіна, буд.17, м. Полтава, Полтавська область,36000, ідентифікаційний код 39525189) на користь Приватного акціонерного товариства "Первомайський молочноконсервний комбінат" (проспект Труда 12, м. Первомайськ, Миколаївська область,55204, ідентифікаційний код 00418107) 22780,04 грн. основного боргу, 4 556 грн. штрафу, 2201,90 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити в задоволенні позовних вимог.

Видати наказ з набранням чинності цим рішенням

Повне рішення складено 21.10.2021р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.257 ГПК України).

Суддя О.М. Тимощенко