ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1392/21

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пілот», м. Київ

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», Київська область, Бориспільський район, с. Гора

про визнання недійсним правочину та зобов`язання вчинити дії

представники:

від позивача С.І.Опря

від відповідача В.М.Котовський

від третьої особи Я.М.Приходько

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Пілот» б/н від 12.05.2021 року (вх.№144 від 21.05.2021) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про визнання недійсним правочину та зобов`язання провести перерахунок нарахованої орендної плати за Договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №2177 від 24.10.2018.

Ухвалою суду від 14.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1490/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13.07.2021 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.07.2021 року заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання для надання часу для написання відзиву на позовну заяву.

Представник третьої особи у судовому засіданні 13.07.2021 року надав суду письмові пояснення №33-22/1-388 від 12.07.2021 (вх. №16920/21 від 13.07.2021) на виконання вимог ухвали суду від 14.06.2021.

Ухвалою суду від 13.07.2021 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено розгляд справи на 14.09.2021.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №52-04.01-3360 від 30.07.2021 року (вх. №19361 від 16.08.2021), в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

До суду від позивача надійшли письмові пояснення б/н від 16.08.2021 року (вх. №19512/21 від 17.08.2021) та відповідь на відзив на позовну заяву б/н 16.08.2021 (вх. №1951/21 від 17.08.2021).

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н б/д (вх. №21072/21 від 09.09.2021) про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 14.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі №911/1392/21 та призначено розгляд справи по суті на 05.10.2021 року.

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н, б/д (вх. №23098/21 від 04.10.2021 року) про долучення до матеріалів справи судової практики у подібних правовідносинах.

Представник позивача у судовому засіданні 05.10.2021 року позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні 05.10.2021 року проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві та поясненнях та просили суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 05.10.2021 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.10.2018 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (за договором орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пілот» (за договором орендар) укладено Договір оренди №2177 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності (далі Договір), згідно умов п. 1.1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно частину нежитлового приміщення №226 (далі майно), загальною площею 3,7 кв. м, розміщене на 3-му поверсі пасажирського терміналу «D» (інв. №47578) за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - балансоутримувач), вартість якої визначена згідно з висновком про вартість станом на 30 червня 2018 і становить за незалежного оцінкою 350900,00 грн. без врахування ПДВ.

Згідно п. 1.2. Договору, майно передається в оренду з метою розміщення каси з продажу авіаквитків та залізничних квитків.

Відповідно до п. 2.1. Договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у Договорі, але не раніше дати державної реєстрації Договору та акта приймання-передавання майна.

Згідно п. 3.1. Договору, орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку червень 2018 року 66000,00 грн.

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України.

Згідно п.п. 3.6., 3.7. Договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати, за весь період невиконання зобов`язання включно.

Пунктом 5.4. Договору встановлено, що орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює відповідач, вказується «Призначення платежу» за зразком, наведеним у розділі 11 Договору).

У п. 10.1. Договору сторони погодили, що цей Договір укладено строком на 1 (один) рік, що діє з « 24» жовтня 2018 року до « 23» жовтня 2019 року включно.

Як зазначено позивачем, строк дії Договору встановлено до 23.10.2019 року та в подальшому продовжено додатковою угодою до 24.10.2020 року (Додаткову угоду якою продовжено строк дії Договору до матеріалів справи не додано).

Як зазначено відповідачем у відзиві, згідно Акту приймання-передавання індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 24.10.2018 року, позивачу передано в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину нежитлового приміщення №226 на підставі спірного Договору.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» №211 від 11.03.2020 року в редакції постанов №215 від 16.03.2020 року, №255 від 02.04.2020 року встановлено з 12 березня 2020 року до 11 травня 2020 року на всій території України карантин та введено обмежувальні заходи, в подальшому, відповідними постановами Кабінету Міністрів України карантин та обмежувальні заходи продовжено до 31.12.2021 року.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» №611 від 15.07.2020 року врегульовано питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину.

Так, пунктом 1 постанови №611 визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1, зокрема, звільнено від орендної плати орендарів, які орендують приміщення з метою здійснення туроператорської діяльності.

Позивач зазначає, що він, як туроператор, який користується державним нерухомим майном з метою здійснення туропертаорської діяльності (реалізація, послуги перевезення пасажирів-туристів, а саме, продаж авіа та залізних квитків), звільнений від орендної плати за Договором з 12.03.2020 року до моменту скасування карантину.

Так, позивач звертався до відповідача та третьої особи листами №05-50-3890 від 29.07.2020 року, №ПТ-000092 від 16.11.2020 року з вимогою про відповідний перерахунок за Договором з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» №611 від 15.07.2020 року, зазначаючи при цьому, що в силу ч. 4 ст. 1 та ч. 2 ст. 5 Закону України «Про туризм», продаж авіа та залізничних квитків є реалізацією послуги перевезення, яка є складовою туропетароської діяльності.

Однак, листами №50-0202-4516 від 09.11.2020 року, №10-16-25419 від 11.12.2020 року відповідачем та третьою особою відмовлено позивачу у відповідному перерахунку у зв`язку із тим, що згідно Договору, нерухоме майно передано позивачу з метою розміщення каси з продажу авіаквитків та залізничних квитків, а не з метою здійснення туропертаорської діяльності, а тому, позивач не відноситься до переліку орендарів, яких може бути звільнено від орендної плати згідно постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» №611 від 15.07.2020 року.

У зв`язку із наявною у позивача станом на 01.04.2021 року заборгованістю з орендної плати, яка перевищує трьохмісячну орендну плату та складає 675420,87 грн., відповідач листом №50-0202-1512 від 05.04.2021 року відмовився від Договору оренди від 24.10.2018 року №2177 з посиланням на ч. 1 ст. 782 ЦК України та просив повернути орендоване державне нерухоме майно.

Позивач вважає, що відмова відповідача від Договору, оформлена листом №50-0202-1512 від 05.04.2021 року, є одностороннім правочином, який суперечить ч. 1 ст. 782 ЦК України та постанові Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» №611 від 15.07.2020 року, оскільки, станом па 01.04.2021 року у позивача відсутня заборгованість за Договором в силу звільнення його від сплати орендної платі, а тому, звернувся до суду з даним позовом про визнання недійсним правочину та зобов`язання вчинити дії.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що у зв`язку із неналежним виконанням позивачем умов Договору за останнім станом на 01.04.2021 року виникла заборгованість, яка перевищує трьохмісячну оренду плату та складає 675420,87 грн., внаслідок чого відповідач згідно ст. 782 ЦК України, в односторонньому порядку відмовився від Договору. Позивач не відноситься до переліку орендарів відповідно до постанови КМУ №611 від 15.07.2020 року «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» яких може бути звільнено від сплати орендної плати. Метою використання державного майна за Договором є розміщення каси продажу авіаквитків та залізничних квитків а не туроператорська та турагентська діяльность. На думку відповідача, Законом України «Про туризм» не передбачено, що до виключної діяльності туроператора відноситься продаж авіаквитків та залізничних квитків, а також така діяльність не визначена у переліку послуг які відносяться до туристичних.

У поясненнях по суті позовних вимог третьою особою зазначено, що позивачем в порушення п. 5.4 Договору не сплачено орендну плату за Договором з лютого 2020 року і по теперішній час. Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2021 року у справі №35-28/7-23 з ТОВ «Пілот» на користь ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» стягнуто заборгованість з орендної плати у розмірі 443646,05 та 92367,06 грн. штрафних санкцій. На думку третьої особи, постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» №611 від 15.07.2020 року не передбачено звільнення від орендної плати за користування майном з цільовим призначенням - розміщення каси з продажу авіаквитків та залізничних квитків, тому, орендар не підпадає під перелік орендарів, яких може бути звільнено від орендної плати на підставі положень вказаної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 283 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), яка кореспондується з ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Постановою Кабінетів Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» від 15.07.2020 року №611 (далі - постанова КМУ від 15.07.2020 №611) врегульовано деякі питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, а також, щодо нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном та визначено перелік орендарів відповідно до мети використання майна, яким здійснюється перерахунок орендної плати або які можуть бути звільнені від сплати орендної плати.

Відповідно до п. 1 постанови КМУ від 15.07.2020 №611, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: 1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; 2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. № 786 (ЗП України, 1996 р., № 2, ст. 57; Офіційний вісник України, 2011 р., № 71, ст. 2677), здійснюється у розмірі: 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2; 25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

Згідно п. 2 постанови КМУ від 15.07.2020 №611, орендодавцям державного майна постановлено забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину (карантин на усій території України згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11 березня 2020 року № 211 установлено з 12.03.2020).

Так, в Додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №611 наведено перелік орендарів, які звільняються від орендної плати за користування нерухомим державним майном, зокрема, згідно п. 3 Додатку 1 звільняються від сплати орендної плати за користування нерухомим державним майном орендарі, які орендують приміщення з метою організації концертів та іншої видовищно-розважальної діяльності; побутового обслуговування населення; здійснення туроператорської та турагентської діяльності.

Позивач, як на підставу для звільнення його від сплати орендної плати, посилається на пункт 3 Додатку 1 Постанови КМУ від 15.07.2020 року №611, яким передбачено, що від орендної плати звільняються орендарі, які орендують приміщення з метою здійснення туроператорської та турагентської діяльності.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1.2 Договору, відповідач орендує нерухоме майно частину нежитлового приміщення №226, загальною площею 3,7 кв. м, яке розміщене на 3-му поверсі пасажирського терміналу «D» за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт з метою розміщення каси з продажу авіаквитків та залізничних квитків.

Згідно Додатку №1 до Договору (Розрахунок плати за базовий місяць оренди державного нерухомого майна, що обліковується на балансі ДП «МА «Бориспіль»), орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 року (далі - Методика). Так, за використання нерухомого державного майна за Договором оренди №2177 від 24.10.2018 року до позивача застосовано орендну ставку 15%. В той час, як пунктом 6 Додатку №2 до Методики передбачено, що за використання орендарем нерухомого майна за цільовим призначенням розміщення суб`єктів господарювання, що провадять туроператорську діяльність, татурагенстську діяльність, готелів встановлено орендну ставку 22%.

Відповідно до ст. ст. 1, 5 Закону України «Про туризм», туристичний продукт - попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо); суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб`єкти туристичної діяльності), є: туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність.

Згідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України №991 від 11.11.2015 року «Про затвердження Ліцензійних умов провадження туроператорської діяльності», туроператорська діяльність - діяльність туристичних операторів з організації та забезпечення створення туристичного продукту, реалізації та надання туристичних послуг щодо виїзного, в`їзного та внутрішнього туризму.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства, продаж авіаквитків та залізничних квитків не є здійсненням туроператорскої діяльності, оскільки, туроператорська діяльність - це комплекс туристичних послуг. Так, в орендованому приміщенні позивачем розміщено касу для продажу авіа та залізничних квитків, що останнім не заперечено. Належних та допустимих доказів організації та забезпечення створення туристичного продукту, реалізації та надання туристичних послуг щодо виїзного, в`їзного та внутрішнього туризму позивачем суду не надано.

В даному випадку, при вирішення питання про наявність підстав для звільнення позивача від сплати орендної плати, судом враховується саме мета використання майна, цільове призначення, погоджені сторонами в п. 1.2 Договору, згідно умов якого, майно передано в оренду для розміщення каси з продажу авіаквитків та залізничних квитків. Суд зазначає, що Постановою КМУ від 15.07.2020 року №611 визначено чіткий перелік орендарів, яких може бути звільнено від сплати орендної плати або здійснено перерахунок орендної плати, саме відповідно до мети використання нерухомого державного майна згідно укладеного між сторонами Договору.

Так, Постановою КМУ від 15.07.2020 року №611 не передбачено звільнення орендаря від сплати орендної плати за користування майном з цільовим призначенням - розміщення каси з продажу авіаквитків та залізничних квитків, а тому, орендар не відноситься до переліку орендарів, наведених в Додатку 1 до постанови, яких може бути звільнено від орендної плати за використання нерухомого державного майна.

Відповідачем надіслано позивачу повідомлення №50-0202-1512 від 05.04.2021 року про відмову від Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 24.10.2018 року №2177. У вказаному повідомленні відповідачем зазначено, що станом на 01.04.2021 року орендар має заборгованість, яка перевищує трьохмісячну орендну плату і складає 675420,87 грн. та 13770,05 грн. пені. Таким чином, враховуючи порушення умов Договору з боку орендаря в частині сплати орендної плати, орендодавець, користуючись своїм правом, передбаченим статтею 782 ЦК України відмовився від Договору оренди та вимагав протягом 3-х робочих днів з дня отримання повідомлення повернути балансоутримувачу (ДП «МА «Бориспіль») орендоване державне нерухоме майно та підписати з балансоутримувачем акт приймання-передачі державного нерухомого майна, переданого орендарю за Договором оренди від 24.10.2018 року №2177.

Судом також встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 13.05.2021 року у справі №910/3635/21 позов ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» задоволено; стягнуто з ТОВ «Пілот» на користь ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 443646,05 грн. боргу, 14920,93 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 6442,84 грн. три проценти річних з простроченої суми, 26638,68 грн. пені, 44364,61 грн. штрафу, 8040,20 грн. витрат по оплаті судового збору.

Спір у справі виник у зв`язку із відмовою відповідача від Договору внаслідок невиконання позивачем своїх зобов`язань за Договором в частині сплати орендної плати.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України та ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендарю) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Одним з принципів цивільного права є забезпечення стабільності договору, що закріплено ст.ст. 525, 651 ЦК України, яка забороняє односторонню відмову від договору, за виключенням випадків, передбачених законом або договором.

Відповідно до ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Враховуючи наведе, договір оренди (найму) може бути розірваний у зв`язку з відмовою наймодавця від договору з підстав, передбачених ст. 782 ЦК України, або розірваний за згодою сторін шляхом укладення договору з урахуванням вимог ст.ст. 651, 654 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджується направлення відповідачем позивачу повідомлення №50-0202-1512 від 05.04.2021 року про відмову від Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 24.10.2018 року №2177 в порядку ст. 782 ЦК України, у зв`язку з чим договір є розірваним з дати отримання цього повідомлення відповідачем (отримання позивачем вказаної відмови останнім не заперечувалось).

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ЦК України, одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Стаття 782 ЦК України є спеціальною нормою, яка встановлює підстави і наслідки відмови від договору найму. Підставою для відмови є порушення договору з боку наймача у вигляді невнесення ним плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд. А наслідком - припинення договору в момент отримання повідомлення наймачем.

Отже, відмова від договору найму за своєю суттю є одностороннім правочином і, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав наймодавця, а тому не вимагає згоди другої сторони. За змістом ст. 782 ЦК України, а також виходячи з положень ст.ст. 205, 654 ЦК України, відмова від договору має вчинятися наймодавцем письмово. Додаткових вимог вказані положення ЦК України не містять.

Як встановлено судом вище, позивач вважаючи, що його звільнено від сплати орендної плати за Договором на період карантину згідно постанови КМУ від 15.07.2020 року №611, починаючи з лютого 2020 року і по теперішній час не сплачував орендну плату у визначених п.п. 3.1, 3.6 Договору порядку та розмірі, у зв`язку із чим за ним, станом на 01.04.2021 року, утворилась заборгованість у розмірі 675420,87 грн.

Згідно п.п. 3.6, 5.4 Договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює відповідач, вказується «Призначення платежу» за зразком, наведеним у розділі 11 Договору).

Пунктом 8.4 Договору встановлено, що орендодавець/балансоутримувач має право вимагати розірвання договору оренди за умови, якщо орендар, зокрема, не сплачує або несвоєчасно сплачує орендну плату.

Отже, у Договорі передбачено право на односторонню відмову орендаря/балансоутримувача від Договору у разі невиконання, неналежного виконання орендарем (позивачем) зобов`язань за даним Договором.

Частиною 3 ст. 651 ЦК України встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на момент укладення спірного Договору), орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на момент укладення спірного Договору), орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Довідкою про стан надходження орендної плати за Договором оренди від 24.10.2018 року №2177 (додано позивачем до позовної заяви) підтверджується несплата ТОВ «Пілот» в порушення умов п.п. 3.1, 3.6 Договору орендної плати своєчасно та у повному обсязі - у лютому 2020 року по теперішній час - тобто протягом 3 місяців щонайменше. Отже, позивачем порушено договірні зобов`язання за Договором в частині повної та своєчасної сплати орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на момент укладення спірного Договору), істотними умовами договору оренди, зокрема, є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, підставою для розірвання договору оренди може бути належним чином доведене невиконання орендарем хоча б одного з його зобов`язань, передбачених договором оренди.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів сплати відповідачем орендної плати за Договором своєчасно та у повному обсязі має місце істотне порушення умов договору зі сторони ТОВ «Пілот».

При цьому, порушення орендарем умов договору оренди нерухомого майна щодо несплати протягом законодавчо визначеного строку (три місяці) платежів за користування орендованим нерухомим майном, є істотним, оскільки значною мірою позбавляє орендодавця того, на що він розраховував при укладенні договору, зокрема, надходження відповідних коштів з орендної плати.

Згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача провести перерахунок нарахованої орендної плати за Договором за період з 12.03.2020 по день прийняття рішення у справі з урахуванням звільнення позивача від сплати орендної плати, суд зазначає про відсутність правових підстав у межах даного спору зобов`язувати РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівський областях забезпечити перерахунок орендної на підставі Постанови № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину».

Усі інші твердження та заперечення відповідача не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається судом на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Пілот» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про визнання недійсним правочину та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 18.10.2021 року.

Суддя Д.Г. Заєць