ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2021 р. Справа № 910/20636/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021

у справі №910/20636/20 (суддя - Данилова М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олмакс Сістемс"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Олмакс Сістемс" звернулося з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості за договором поставки №16467/53-124-01-20-12163 від 22.05.2020 у загальному розмірі 117197,54 грн, з яких: 54167,88 грн - основний борг, 50518,32 грн - інфляційні втрати та 12511,34 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за договором поставки в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого у Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" утворилася спірна заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2020 відкрито провадження у справі №910/20636/20 та ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/20636/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Олмакс Сістемс" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що місцевим господарським судом не було з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права.

У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що нарахування кредитором для боржника 3% річних та інфляційних втрат може здійснюватися лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без урахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором. Відтак, на переконання скаржника, проведення таких нарахувань на суму ПДВ не відповідає змісту, призначенню та суті нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 апеляційну скаргу у справі №910/20636/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/20636/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Олмакс Сістемс" строк на подання відзиву на апеляційну скаргу 15 днів з дня отримання копії ухвали.

До суду 06.08.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Олмакс Сістемс" подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечує проти доводів скарги відповідача, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Також у поданому відзиві позивач просить стягнути з відповідача 1500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом апеляційної скарги. На підтвердження понесених витрат позивачем до відзиву додано відповідні докази.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що 22.05.2020 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча" компанія "Енергоатом" (відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція") (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олмакс Сістемс" (постачальник) було укладено договір поставки №16467/53-124-01-20-12163, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити мережеве обладнання (товар). Найменування товару, асортимент, виробник, кількість, ціна та код товару згідно з УКТ ЗЕД зазначаються у специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору.

Сторонами погоджено, підписано та скріплено печатками специфікацію №1 до договору.

Відповідно до п. п. 3.1 та 3.2 договору строк поставки товару протягом 140 календарних днів з дати укладення сторонами договору. Поставка товару здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DPP згідно з Інкотермс 2020 на складі вантажоотримувача за адресою: 30100, вул. Енергетиків, 36, м. Нетішин, Хмельницька обл., Хмельницьке відділення ВП "Складське господарство".

Згідно з п. 5.1 договору оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо кількості та якості.

Пунктами 6.2 та 6.4 договору сторони погодили, що перехід права власності на товар за договором відбувається в момент поставки товару на склад вантажоотримувача за умови відповідності поставленого товару вимогам договору та інструкції П-6. Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної.

Строк дії договору сторонами погоджено у п. 12.1, який встановлено з дати його реєстрації відповідачем за умови підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і до повного виконання зобов`язань сторонами.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар загальною вартістю 2219999,88 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних №№1263 від 25.08.2020 на суму 2165832,00 грн та 1533 від 23.09.2020 на суму 54167,88 грн, які підписані з боку вантажоотримувача 28.08.2020 та 25.09.2020 відповідно.

Натомість, у матеріалах справи відсутні докази оплати за поставлений товар з боку відповідача у строк, вставлений п. 5.1 договору поставки.

Також, апеляційний суд зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 у справі №910/15189/20, що набрало законної сили та не оскаржено у встановленому процесуальному порядку, стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Олмакс Сістемс" 2165832,00 грн основного боргу та 1242,69 грн 3% річних за договором поставки №16467/53-124-01-20-12163 від 22.05.2020.

В межах розгляду вказаної справи встановлено, що на виконання умов договору №16467/53-124-01-20-12163 від 22.05.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Олмакс Сістемс" поставлено товар згідно видаткової накладної №1263 від 25.08.2020 на суму 2165832,00 грн, у якій вказано про отримання товару вантажоотримувачем 28.08.2020. Проте, відповідач не здійснив оплату за поставлений товар у визначений договором строк. Окрім цього, суд також дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача 3% річних за період з 29.09.2020 по 05.10.2020 у сумі 1242,69 грн, нарахованих на суму заборгованості 2165832,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

З огляду на викладене, факти, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 у справі №910/15189/20, яке набрало законної сили, щодо порушення Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" зобов`язань з оплати товару, поставленого згідно видаткової накладної №1263 від 25.08.2020 на суму 2165832,00 грн, є преюдиціальними для розгляду справи №910/20636/20, а тому не доказуються при її розгляді і мають обов`язкову силу.

Таким чином, предметом спору справі №910/20636/20 є заборгованість за поставлений товар лише на підставі видаткової накладної №1533 від 23.09.2020 на суму 54167,88 грн. При цьому, позивачем також здійснено нарахування 3% річних як за прострочення оплати товару по видатковій накладній №1263 від 25.08.2020 за період з 06.10.2020 по 13.12.2020, який не охоплюється періодом, заявленим у справі №910/15189/20, так і по видатковій накладній №1533 від 23.09.2020. Окрім цього, позивачем нараховано інфляційні втрати у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати товару, поставленого згідно видаткової накладної №1263 від 25.08.2020, оскільки такі вимоги не було заявлено в межах справи №910/15189/20, а також інфляційні втрати за спірною видатковою накладною №1533 від 23.09.2020.

Отже, враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №16467/53-124-01-20-12163 від 22.05.2020 по видатковій накладній №1533 від 23.09.2020, Товариство з обмеженою відповідальністю "Олмакс Сістемс" звернулося з даним позовом до суду та просило стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча" компанія "Енергоатом" суму основного боргу за договором у розмірі 54167,88 грн.

Окрім цього, у зв`язку з порушенням строків оплати за товар по видаткових накладних №№1263 від 25.08.2020 на суму 2165832,00 грн та 1533 від 23.09.2020 на суму 54167,88 грн позивач також просив на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) стягнути з відповідача 50518,32 грн інфляційних втрат та 12511,34 грн 3% річних.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначав, що позивачем не доведено належними доказами дотримання досудового порядку врегулювання спору. Окрім цього, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча" компанія "Енергоатом" також вказувало на те, що нарахування кредитором для боржника 3% річних та інфляційних втрат може здійснюватися лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без урахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором, а проведення таких нарахувань на суму ПДВ не відповідає змісту, призначенню та суті нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суд першої інстанції встановив, що сума боргу в розмірі 54167,88 грн за поставлений товар підтверджується матеріалами справи, а відповідачем існування вказаної заборгованості у заявленому розмірі належними та допустимими доказами не спростовано. Також суд вказав на обґрунтованість розрахунку позивачем сум інфляційних втрат та 3% річних.

З наведеними висновками місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" оскаржує рішення суду у даній справі лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення 50518,32 грн інфляційних втрат та 12511,34 грн 3% річних. Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як було зазначено вище, у поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що нарахування кредитором для боржника 3% річних та інфляційних втрат може здійснюватися лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без урахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором. Відтак, на переконання скаржника, проведення таких нарахувань на суму ПДВ не відповідає змісту, призначенню та суті нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України.

Апеляційний суд зауважує на тому, що згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 5.1 договору оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо кількості та якості.

Проте, як вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідач не здійснив оплату за товар, поставлений за видатковою накладною №1533 від 23.09.2020 на суму 54167,88 грн, яка підписана 25.09.2020.

Також, як встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 у справі №910/15189/20, відповідач не виконав зобов`язання з оплати товару, поставленого згідно видаткової накладної №1263 від 25.08.2020 на суму 2165832,00 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена ч. 1 ст. 193 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання, у нього в силу ч. 2 ст. 625 ЦК України виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, а також три проценти річних.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

З огляду на вищевикладене, чинне законодавство не містить жодних винятків щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму основного зобов`язання, виконаного боржником з простроченням, зокрема, і в частині такого нарахування на суму ПДВ, включеного у вартість товару. Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є невід`ємними від основного та повність залежать від його розміру.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за визначені Товариством з обмеженою відповідальністю "Олмакс Сістемс" періоди прострочення зобов`язання відповідачем, апеляційний суд зазначає, що позивачем здійснено їх правомірно, а тому вказані вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Так, позивачем заявлено до стягнення 3% у сумі 12249,38 грн за прострочення оплати товару згідно видаткової накладної №1263 від 25.08.2020 на суму 2165832,00 грн. Оскільки виконання вказаного зобов`язання фактично здійснено 14.12.2020, що підтверджується копіями платіжних доручень (а. с. 36-37), нарахування здійснено за період з 06.10.2020 по 13.12.2020, тобто, за період, що не охоплюється періодом, заявленим у справі №910/15189/20.

Також, позивачем заявлено до стягнення 3% у сумі 261,96 грн за прострочення оплати товару згідно видаткової накладної №1533 від 23.09.2020 на суму 54167,88 грн за період з 27.10.2020 по 24.12.2020, що відповідає умовам укладеного договору.

Отже, загальний розмір 3%, що підлягає стягненню з відповідача, становить 12511,34 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Олмакс Сістемс" заявлено до стягнення інфляційні втрати у сумі 49814,14 грн за прострочення оплати товару згідно видаткової накладної №1263 від 25.08.2020 на суму 2165832,00 грн за період з 29.09.2020 по 13.12.2020. Оскільки а межах розгляду справи №910/15189/20 позивач не заявляв вимоги про стягнення інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з наведеним розрахунком та вважає його обґрунтованим.

Також, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у сумі 704,18 грн за прострочення оплати товару згідно видаткової накладної №1533 від 23.09.2020 на суму 54167,88 грн за період з 29.09.2020 по 13.12.2020, що також відповідає умовам укладеного договору.

Отже, загальний розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача, становить 50518,32 грн.

З огляду на усе вищевикладене, колегія суддів вважає правомірними висновки місцевого господарського суду про задоволення заявленого позову в частині стягнення з відповідача 50518,32 грн інфляційних втрат та 12511,34 грн 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/20636/20 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Також, як було зазначено вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Олмакс Сістемс" у поданому відзиві просить стягнути з відповідача 1500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом апеляційної скарги.

На підтвердження відповідної вимоги позивачем надано суду наступні докази:

- додаткова угода №1 від 02.08.2021 до договору про надання правової (правничої) допомоги №33/ОМ/20 від 21.12.2020, укладена між позивачем та адвокатом Омельченком О.М.;

- акт приймання-передачі наданих юридичних послуг №02/ОМ/20-33 від 05.08.2021;

- детальний опис робіт, виконаних адвокатом Омельченком О.М., та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги;

- платіжне доручення №3915 від 02.08.2021 на суму 1500,00 грн;

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, що у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Як убачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача в апеляційному суді здійснював адвокат Омельченко О.М. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги №33/ОМ/20 від 21.12.2020, додаткової угоди №1 від 02.08.2021, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №8275/10 від 08.10.2019 та ордера про надання правової допомоги серія АІ №1139743 від 05.08.2021.

На виконання умов додаткової угоди №1 від 02.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Олмакс Сістемс" та адвокатом Омельченком О.М. 05.08.2021 підписано акт приймання-передачі наданих юридичних послуг №02/ОМ/20-33. Вказаним актом сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за надану правову допомогу клієнту по договору у загальному обсязі 6 годин роботи складає 1500,00 грн. Перелік робіт, наведений в акті, відповідає наданому детальному опису робіт, виконаних адвокатом Омельченком О.М.

Також, станом на момент ухвалення рішення гонорар за договором сплачено у повному обсязі, що підтверджується наданою копією платіжного доручення №3915 від 02.08.2021.

Як було зазначено вище, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що позивачем не подано до суду жодних заперечень щодо розміру витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Олмакс Сістемс" на оплату правничої допомоги адвоката.

Оскільки апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 залишено судом без задоволення, а отже судове рішення ухвалено на користь позивача, витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Олмакс Сістемс" на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1500,00 грн відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача у повному обсязі.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/20636/20 залишити без змін.

3. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Олмакс Сістемс" (01133, місто Київ, вул. Коновальця Євгена, будинок 32-Г, ідентифікаційний код 37100998) 1500 (одна тисяча п`ятсот),00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В.Андрієнко