ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року м. Херсон Справа № 923/1106/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М., розглянувши справу

за позовом: Бериславської міської ради Бериславського району Херсонської області (74300, Херсонська обл., м. Берислав, вул. 1 Травня, 244, )

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТЕМ І Д" (53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 224, )

про стягнення 263822 грн. 32 коп.

без виклику представників сторін

Бериславська міська рада (надалі - позивач) 16.08.2021 звернулась до Господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТЕМ І Д" (надалі - відповідач), яким просить стягнути 263822 грн. 32 коп. безпідставно збережених коштів.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 20.08.2021 постановлено: відкрити провадження у справі; визначити розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строк для подачі до суду відзиву на позов не пізніше 13 вересня 2021 року.

Представником позивача 08.09.2021 подано до суду заяву про залучення додаткових доказів.

08.09.2021 до суду повернулась ухвала суду від 20.08.2021 про відкриття провадження у справі без вручення відповідачу з довідкою поштового зв`язку та відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Судом зроблено безкоштовний запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходження відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТЕМ І Д" зареєстровано - 53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 224. Ця адреса вказана позивачем у позовній заяві, на яку судом направлялася ухвала про відкриття провадження.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ГПК України.

За змістом норми Господарського процесуального кодексу України витікає, що, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що судом було ретельно дотримано вимоги закону щодо надсилання судової кореспонденції, суд вважає, що відповідач повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

Згідно із відомостями, що містяться в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 02.03.2020 року до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесений запис № 06 відповідно до Протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАМАДА», серія та номер: 01/2020 виданий 03.02.2020 року, Акт оцінки вартості та приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного (складеного) капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТЕМ І Д», зареєстровано в реєстрі за № 472, 473, виданий 08.02.2020 року приватним нотаріусом Нікопольського нотаріального округу Дніпропетровської області Іопель С.О. згідно з яким власником цеху по виготовленню безалкогольних напоїв, нежитлової будівлі літ. «А» загальною площею 1330,9 кв. м., склад літ. «Б» загальною площею 199,4 кв. м., туалет літ. «В», охорона літ. «Г», огорожа 1-4, мощения І, що знаходиться за адресою: вул. Херсонська, будинок 173, м. Берислава, є ТОВ «АРТЕМ ІД» .

Площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,5345 га.

На земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна, який належить ТОВ «АРТЕМ І Д» (), на правах власності, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.07.2021 року № 264833509.

Відповідно до рішення 21 сесії 7 скликання міської ради від 23.06.2017 року № 222 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Берислава» затверджено нову технічну документацію з нормативної грошової оцінки землі міста Берислава.

Рішенням 34 сесії 7 скликання міської ради від 14.06.2018 року № 354 «Про встановлення місцевих податків і зборів» затверджено нові місцеві податки та збори на території Бериславської міської ради, Додаток 5 рішення, регламентує відсоткові орендні ставки в залежності до категорії земель. А саме: Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі 10 % від нормативної грошової оцінки.

Рішенням 44 сесії 7 скликання міської ради від 11.06.2019 року № 487 «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2020 рік» затверджено нові місцеві податки та збори на території Бериславської міської ради, Додаток 5 рішення, регламентує відсоткові орендні ставки в залежності до категорії земель. А саме: Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі 10 % від нормативної грошової оцінки.

Бериславська міська рада дізнавшись про зміну власника зверталася до керівника ТОВ «АРТЕМ І Д» щодо належного оформлення права користування земельною ділянкою з метою недопущення втрат до міського бюджету, використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів:

- Лист від 18.05.2021 року № 02-22/560/21 про те, що з метою недопущення втрат до міського бюджету просимо укласти договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а саме:

- нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2020 рік складає - 1 978 682,39 грн.

- нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2021 рік складає - 1 978 682,39 грн.

Відповідно до розрахунку начальника відділу земельних відносин, комунальної власності, містобудування та архітектури виконавчого комітету Бериславської міської ради втрати до міського бюджету складають:

№Місцезнаходження земельної ділянкиПлоща кв. м.нго земельної ділянки, грн.Ставка орендної плати, %Розмір суми щорічного платежу, грн..Розмір суми щомісячного платежу, грн.Втрати до міського бюджету, грн.
01.03.2020 р. - 31.12.2020 р.
1м. Берислав, вул. Херсонська, 8 682,3910%197 868,2416 489,02164 890,20
01.01.2021 р. - 30.06.2021 р.
1м. Берислав, вул. Херсонська, 8 682,3910%197 868,2416 489,0298 932,12
Всього втрат до бюджету263 82232

Позивач стверджує, що ТОВ «АРТЕМ І Д» з 01.03.2020 року по теперішній час використовує земельну ділянку площею 0,5345 га по вул. Херсонській, 173 в м. Бериславі без виникнення права власності на земельну ділянку, права постійного користування або права оренди земельної ділянки та без державної реєстрації цих прав. Разом з тим, з огляду на відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням ст.ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України, земельна ділянка площею 0,5345 га. по вул. Херсонській, 173 в м. Бериславі перебуває у комунальній власності міської територіальної громади м. Берислава.

Отже, позивач вважає, що відповідач у період з 01.03.2020 року по 30.06.2021 року використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав і не сплачував за користування плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Бериславської міської ради, як власника земельної ділянки по вул. Херсонській, 173 у м. Бериславі, майно - грошові кошти у розмірі орендної плати, позивач здійснив розрахунок та звернувся до Господарського суду Херсонської області з даним позовом, в якому на підставі статей 1212-1214 Цивільного кодексу України просить стягнути з ТОВ «АРТЕМ І Д» безпідставно збережені кошти в загальному розмірі 263 822,32 грн.

Суд зазначає, що стаття 80 Земельного кодексу України визначає, що суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

За статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним; об`єктом плати за землю є земельна ділянка; плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Частина друга статті 152 ЗК України встановлює право власника земельної ділянки вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 цього Кодексу власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У пункті 18 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.02.2019 у справі № 923/921/17 Суд вказав, що за названими приписами Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Частини1 та 2 статті 1166 ЦК України урегульовують, що шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини.

У пункті 19 тієї ж постанови Верховного суду наданий правовий висновок стосовно застосування положень наведеної статті. Так, Суд вказав, що:

- підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина,

- за відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відносини, які виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна регулюються главою 83 ЦК України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала; положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У пунктах 22-25, 34 тієї ж постанови Верховного суду наданий правовий висновок стосовно застосування положень наведеної статті. Так, Суд вказав, що:

- кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (пункт 22),

- у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (пункт 23),

- за змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав; вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях; натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (пункт 24),

- обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна (пункт 25),

- збитки за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та безпідставно набуте майно мають різну правову природу і підпадають під різне нормативно-правове регулювання,

- на відміну від збитків, для стягнення яких підлягає доведенню наявність складу правопорушення для висновків про наявність підстав для повернення безпідставно набутих коштів є встановлення обставин набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого) та те, що набуття або збереження цього майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (пункт 34).

Таким чином, правовідносини із завдання збитків та кондикційні зобов`язання мають різний зміст та правове регулювання.

Частина 1 статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується ЗК України.

Так, за частиною 2 статті 120 ЗК України якщо будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Водночас згідно з пунктом «е» частини 1 статті 141 ЗК України набуття іншою особою права власності на будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача.

У пункті 29 тієї ж постанови Верховний суд надав правовий висновок стосовно застосування положень статті 120 ЗК України та вказав, що:

- виникнення права власності на будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику,

- право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права,

- не вважається правопорушенням відсутність у власника будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Отже, суд висновує про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства про відшкодування шкоди (збитків) за користування Відповідачем земельною ділянкою, оскільки в час неоформлення ним відносин з фактичного користування земельною ділянкою (тобто без укладеного договору оренди та недоотримання Позивачем доходів у вигляді орендної плати) правовідносини між сторонами за своїм змістом є кондиційними. У зв`язку з цим посилання Позивача на положення статей 22 та 1166 ЦК України є помилковими.

Визначення земельної ділянки наведене в частині 1 статті 79 ЗК України, відповідно до положень якої земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Як встановлено приписами частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

За частиною 1 статті 21 того ж Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди.

У спорі суд встановив, що земельна ділянка, на якій розміщене нерухоме майно Відповідача є сформованим об`єктом цивільних прав, оскільки має кадастровий номер, у тому числі площу та адресу місцезнаходження.

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У пункті 47 тієї ж постанови Верховний суд надав правовий висновок стосовно застосування положень вказаних статей та вказав, що:

- основою для визначення розміру орендної плати для земель комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель,

- зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Відтак, належним доказом правомірності визначення як орендної плати, так і безпідставно збережених коштів є витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а також рішення власника про визначення ставки орендної плати.

У спорі суд установив, що Позивач надав відповідний Витяг а також рішення про визначення ставки орендної плати, чим фактично підтвердив як нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, яка використовувалася Відповідачем без оформлення договірних відносин, так і розмір ставки.

На підставі викладеного суд приходить до загального висновку, що Відповідач у спірний період користувався земельною ділянкою без укладення договору оренди, вартість такого користування складає 263 822,32 грн, а тому у відповідності до частини 1 статті 1212 ЦК України повинен повернути ці кошти Позивачу, оскільки фактично він їх зберіг у себе без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст.129 ГПК України, суд покладає на відповідача судові витрати.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТЕМ І Д" (53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 224, ) на користь Бериславської міської ради Бериславського району Херсонської області (74300, Херсонська обл., м. Берислав, вул. 1 Травня, 244, ) безпідставно збережені кошти в сумі 263 822,32 грн. (двісті шістдесят три тисячі вісімсот двадцять дві гривні 32 копійок) та судовий збір у розмірі 3 957,33 грн. (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім гривень 33 копійки).

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів ч.4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Л.М. Немченко