ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/592/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонтой"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вей Дистрибюшн"

про стягнення заборгованості в сумі 146 875, 56 грн.

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

Представники сторін:

Від позивача: Адіян Н.М.

Від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бонтой" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вей Дистрибюшн" про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 146 875,56 грн., з яких: 122 130,44 грн. основна заборгованість, 6 045,67 грн. пені, 1 262,03 грн. 3 відсотки річних, 5 322,87 грн. інфляційних втрат, 12 114,55 грн. 24 відсотки річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем Договору поставки №01/05 від 01.05.2019, яким сторони погодили, що постачальник прийняв на себе зобов`язання в порядку та у строки, встановлені Договором, передати у власність покупця товари для дітей (далі - товар), а покупець - прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Позивач зазначає, що у період з 01.05.2019 до дати подання даної позовної заяви позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на суму 5 109 004,49 грн.

Проте, відповідач неналежно виконав взяті на себе зобов`язання у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість в розмірі 122 130,44 грн.

Також, у зв`язку з порушенням порядку та строків оплати поставленого товару, позивач нарахував відповідачу три проценти річних від суми боргу в розмірі 1 262,03 грн., інфляційні втрати в розмірі 5 322,87 грн., на підставі п. 6.1. Договору пеню в розмірі 6 045,67 грн. та 24 % річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 12 114,55 грн.

Ухвалою суду (суддя Качур А.М.) від 21.07.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви - подання доказів направлення відповідачу копії позовної заяви та додатних до неї документів.

05.08.2021 на адресу суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонтой" на виконання вимог ухвали від 21.07.2021, про усунення недоліків позовної заяви.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Рівненської області №01-04/31/2021 від 10.08.2021 у зв`язку з перебуванням судді Качура А.М. у відпустці, у відповідності до п. 6.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Рівненської області, затверджених рішенням зборів суддів від 06.02.2020 №1, з метою недопущення порушення строків розгляду судової справи, відповідно до пунктів 2.3.47, 2.3.49-2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/592/21.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2021 справу передано судді Горплюку А.М.

Ухвалою суду від 13.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.09.2021.

07.09.2021, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, від представника відповідача - адвоката Волошина Л.С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому вказано, що на адресу ТОВ "Вей Дистрибюшн" не надійшла позовна заява з додатками, у зв`язку з чим виникла необхідність в ознайомленні з матеріалами справи.

Також, 07.09.2021, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, від представника відповідача - адвоката Волошина Л.С. надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою суду від 07.09.2021 розгляд справи відкладено на 23.09.2021.

22.09.2021, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, від представника відповідача - адвоката Волошина Л.С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому вказано, що у зв`язку з ненадходженням копії позовної заяви з додатками відповідачу, лише 09.09.2021 представник мав можливість ознайомитись з матеріалами справи, відтак вважає, що строк для подачі відзиву закінчується 24.09.2021, у зв`язку з чим просив відкласти розгляд справи.

Ухвалою суду від 23.09.2021 розгляд справи відкладено на 12.10.2021.

В судовому засіданні 12.10.2021 представник позивача заявлені вимоги підтримала повністю з підстав, що вказані у позовній заяві, просила задоволити повністю.

У судове засідання 12.10.2021 представник відповідача не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте на адресу суду повернулась ухвала суду від 23.09.2021 з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Щодо можливості розгляду справи по суті без участі представника відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

З метою повідомлення боржника про призначення судового засідання, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвали суду від 13.08.2021 та від 23.09.2021 направлялись судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу відповідача, проте не отримані ним з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" та "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 114-117, 159-161),

Крім того, з метою належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, ухвали суду від 13.08.2021 та від 07.09.2021 направлялись на адресу, що вказана в Договорі поставки №01/05 від 01.05.2019, та отримана останнім, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 119, 143).

При цьому, факт обізнаності відповідача про наявну справу підтверджують також два клопотання про відкладення розгляду справи, що подавались уповноваженим представником ТОВ "Вей Дистрибюшн" (а.с. 134 - 135, 145).

Пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 роз`яснено, що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце проведення судового засідання, відповідно до ст. 202 ГПК, відсутні підстави для відкладення судового засідання, а неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи в судовому засіданні.

Судом зазначається, що у даній справі не визнавалася необхідність обов`язкової участі учасників справи.

Крім того, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного розгляду справи та вирішення спору по суті, внаслідок чого вона може бути розглянута за наявними документами.

Враховуючи вищевикладене, а також належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи та можливість ознайомлення з інформацією по справі на сторінці суду в мережі інтернет, беручи до уваги обмежені ГПК України строки розгляду справи та право на розгляд справи впродовж розумного строку в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі представника відповідача.

Суд, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується подана позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для їх розгляду і вирішення, прийшов до наступних висновків.

01 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бонтой" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вей Дистрибюшн" (надалі - покупець) укладено Договір поставки № 01/05 (надалі - Договір, а.с. 5 - 6).

Згідно п. 1.1. Договору, за цим договором постачальник зобов`язаний у порядку та у строки, встановлені Договором, передати у власність покупця товари для дітей (далі за текстом - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору поставка здійснюється на підставі Заявок, направлених покупцем постачальнику електронною поштою та/або за допомогою факсимільного зв`язку. Заявка повинна містити в собі дані щодо асортименту та кількості товару, номер телефону, графік роботи ТТ або складу.

Заявки, на підставі яких здійснюється поставка товару, не підлягають обов`язковому оформленню у вигляді офіційного листа та заміні оригіналами. Сторони вважають заявки, направлені за допомогою факсимільного зв`язку або електронної пошти, невід`ємною частиною даного Договору. Всі заявки, листи та інші повідомлення, направлені сторонами одна одній за вищевказаними адресами електронної пошти та/або телефонними номерами, визнаються сторонами офіційним листуванням в рамках даного Договору (п. 2.2. Договору).

За приписами п. 3.2. Договору, приймання - передача товару за кількістю та якістю здійснюється на складі покупця в присутності представників обох сторін. Приймання за кількістю відбувається у відповідності до видаткових накладних, за якістю - у відповідності до супровідних документів, які надаються разом із товаром та засвідчують його якість.

Як свідчать матеріали справи, свої зобов`язання за Договором позивач виконав належним чином та поставив відповідачеві обумовлений товар на загальну суму 5 109 004,49 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними та Актами звірки взаємних розрахунків.

Товар відповідачем було прийнято покупцем без застережень. Звернень від покупця стосовно некомплектності супровідних документів, а відповідно, необхідності передання додаткових документів, що стосуються товару, або претензій щодо якості чи кількості товару у визначений положеннями Договору, або нормативними актами строк на адресу позивача не надходило та відповідачем не надано.

Згідно п. 5.1. Договору ціна на товар встановлюється в гривнях та зазначаються у прайс - листах постачальника, на підставі яких покупець складає заявки на поставку товару. Перегляд цін на товари у прайс - листі, які пропонуються постачальником до поставки за договором, здійснюється постачальником шляхом видання прайс - листа зі зміненими цінами, і який доводиться до покупця за 3 (три) календарних днів до дати вступу в дію нових цін, що автоматично зі спливом часу попередження припиняє дію попереднього прайс - листа.

У відповідності до п. 5.3. Договору, оплата здійснюється покупцем у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 5.4. Договору сторони встановили, що покупець зобов`язується 4 рази на місяць (щотижнево) надавати постачальникові звіт про реалізацію отриманого товару, а у разі якщо такий день є неробочим (вихідним, святковим) згідно чинного законодавства України, - не пізніше наступного за ним робочого дня.

Покупець оплачує товар по факту його реалізації не пізніше ніж через 7 (сім) календарних днів після звітної дати. Для цілей розрахунку граничних термінів оплати, звітною датою є дата, у яку має бути поданий звіт про реалізацію відповідно до умов цього Договору, незалежно від дати фактичного надання цього звіту.

Проте, позивач вказує, що узгоджені сторонами строки оплати були порушені відповідачем та оплата за отриманий товар проведена не повністю та не у встановлені Договором строки.

Крім основної заборгованості за поставлений товар, позивач просить стягнути з відповідача 6 045,67 грн. пені, 1 262,03 грн. 3 відсотки річних, 5 322,87 грн. інфляційних втрат, 12 114,55 грн. 24 відсотки річних.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Укладений між сторонами Договір за своєю суттю є Договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 122 130,44 грн. на підставі Договору за поставлений товар.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ "Бонтой" про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 122 130,44 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 045,67 грн. пені, 1 262,03 грн. 3 відсотки річних, 5 322,87 грн. інфляційних втрат та 12 114,55 грн. 24 відсотки річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

При цьому, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Крім того, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимог.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За розрахунком позивача, сума збільшення боргу відповідача перед позивачем з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення з врахуванням строків оплат становить 5 322,87 грн; сума трьох процентів річних, нарахованих відповідно до положень статті 625 ЦК України, за весь період прострочення на суму невиконаних зобов`язань становить 1 262,03 грн.

Перевіривши правильність нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних, арифметично вірним суд визнає інфляційні втрати в розмірі 4 574,73 грн. при заявлених 5 322,87 грн., та 3% річних в розмірі 1 257,84 грн при заявлених 1 262,03 грн. (розрахунок, здійснений судом долучений до матеріалів справи).

На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню частково.

Також, позивачем заявлено до стягнення 24 % річних за користування чужими грошовими коштами та пеню у відповідності до п. 6.1. Договору.

Крім того, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Приписами статті 536 ЦК України, що кореспондуються положення ч. 3. ст. 692 ЦК України, встановлено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

При цьому, судом враховується, що п. 6.2, 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" містять роз`яснення про те, що проценти річних, про які йдеться у ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст. 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у ст. 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, або збереженими грішми (ст. 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, ст.ст. 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (ст. 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 2.7 вказаної Постанови також наголосив, що застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), оскільки стягнення відповідних процентів не є ані видом забезпечення виконання зобов`язань, ані штрафною санкцією.

Пунктом 6.1. Договору сторони погодили, що у випадку порушення строку оплати за товар, що поставляється, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожен день порушення строку. У випадку прострочення оплати товару більш, ніж на 3 (три) календарних днів, покупець додатково зобов`язаний оплатити постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 24 відсотків річних від вартості неоплаченого в установлений термін товару (партії товару) з дня настання терміну оплати товару (партії товару) до дня його фактичної оплати.

З огляду на викладене, позивачем проведено окремо розрахунок трьох процентів річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, та процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі ст. 536 ЦК України і п. 6.1. Договору.

При цьому, нарахування 24% річних за користування чужими грошовими коштами здійснено позивачем з першого дня прострочення кожного платежу, за яким відповідач допустив прострочення більш ніж на 3 календарних днів.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено: якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Отже, за розрахунком позивача, на підставі ст. 536 ЦК України, ст. 624 ЦК України та пункту 6.1. Договору підлягає стягненню сума процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 12 114,55 грн. та пеня в розмірі 6 045,67 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок вважає арифметично вірним пеню в розмірі 6 032,94 грн. при заявленій в розмірі 6 045,67 грн. та 24 % річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 10 062,72 грн. при заявлених 12 114,55 грн. (розрахунок, здійснений судом долучений до матеріалів справи).

При цьому, судом враховується, що від відповідача відзиву не надходило, контррозрахунку матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ст.ст. 73, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що норми ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, були створені належні умови та здійснені всі необхідні дії для надання сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонтой" обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню частково, а саме: основна заборгованість в розмірі 122 130,44 грн., інфляційне збільшення боргу в розмірі 4 574,73 грн.; 3% річних у розмірі 1 257,84 грн., 24 процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 10 062,72 грн., пеня в розмірі 6 032,94 грн., відтак в частині стягнення 12,73 грн. пені, 4,19 грн. 3 % річних, 748,14 грн. інфляційних втрат та 2 051,83 грн. 24 % річних слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вей Дистрибюшн" (м. Рівне, вул. Транспортна, 12, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонтой" (м. Дніпро, вул. Володимира Моссаковського, буд. 1 А, ) 122 130,44 (сто двадцять дві тисячі сто тридцять грн. 44 коп.) грн. - основного боргу, 6 032,94 (шість тисяч тридцять дві грн. 94 коп.) грн. - пені, 1 257,84 (одна тисячі двісті п`ятдесят сім грн. 84 коп.) грн. 3 % річних, 4 574,73 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят чотири грн. 73 коп.) грн. інфляційних втрат, 10 062,72 (десять тисяч шістдесят дві грн. 72 коп.) грн. 24 відсотків річних та 2 203,13 (дві тисячі двісті три грн. 13 коп.) грн. судового збору.

3. В частині стягнення 12,73 грн. пені, 4,19 грн. 3 % річних, 748,14 грн. інфляційних втрат та 2 051,83 грн. 24 % річних - відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено та підписано 18.10.2021

Суддя А.М.Горплюк