РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.10.2021Справа № 910/20811/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Лаврова В.О. розглянувши матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо»

про стягнення 8066,36 грн

за участі представників:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Пронякін Є.В. (уповноважений представник).

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про здійснення виплати страхового відшкодування на суму в розмірі 8066,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виплатив суму страхового відшкодування на вимогу позивача у визначений законом строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/20811/20, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08.02.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому зазначив, що звертаючись із вимогою про виплату страхового відшкодування в розмірі 28230 грн позивачем не було враховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу, оскільки пошкоджений внаслідок ДТП 11.12.2018 року транспортний засіб «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 до настання вищезазначеної ДТП відновлювався внаслідок отримання попередніх пошкоджень, у зв`язку з чим сума страхового відшкодування мала б бути скорегована на відповідний коефіцієнт фізичного зносу. Відповідачем до відзиву долучено розрахунок коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , який становить 0,44, у зв`язку з чим, сума яка підлягала сплаті відповідачем позивачу складає 20163,64 грн та було сплачена ним, що не заперечується позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 постановлено розгляд справи № 910/20811/20 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 15.09.2021 о 12:00 год.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 №05-23/1572/21, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 , призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/20811/20.

За наслідками проведення повторного автоматизованого розподілу справи №910/20811/20, визначено суддю Маринченка Я.В. для подальшого її розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2021 постановлено прийняти справу №910/20811/20 до провадження. Розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем подано заяву про залучення співвідповідача в якій останній просив залучити ТОВ «Мінеральні води України» як власника транспортного засобу «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 . Окрім того, позивач просив стягнути солідарно з відповідача та ТОВ «Мінеральні води України» збитки в порядку регресу 8066,36 грн та судовий збір.

Розглянувши вищезазначену заяву позивача, суд дійшов висновку щодо залишення відповідної заяви без розгляду з огляду на наступне.

Подана заява про залучення співвідповідача від імені позивача підписана Хаєцькою О.С., тоді як на підтвердження повноважень представника надано довіреність №1748 від 05.01.2021 на ім`я Мостовик О.С. Додана копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 12.12.2020 не містить особистих паспортних даних представника позивача, з яких можливо встановити особу представника та факт зміни прізвища. Крім того, довіреність на ім`я Мостовик О.С. була видана вже після видачі свідоцтва про шлюб. Вказані обставини унеможливлюють встановлення особи підписанта заяви, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що заява підписана невстановленою особою та підлягає залишенню без розгляду.

Крім того, заява про залучення співвідповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» була подана 12.02.2021, тобто після закриття підготовчого провадження у справі, а посилання позивача про необізнаність щодо підстав для зменшення суми страхового відшкодування не є поважною причиною для поновлення пропущеного строку, оскільки позивач звертаючись із відповідною позовною заявою мав бути обізнаним із приписами ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому ігнорування положень законодавства під час звернення із відповідною позовною заявою щодо порядку визначення суми страхового відшкодування не може вважатись підставою для поновлення пропущеного строку позивачем на подання заяви про залучення співвідповідача.

Представник позивача в судове засідання 12.10.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

В судовому засіданні 12.10.2021 представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.02.2018 між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (страховик, позивач) та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №123895 відповідно до умов якого за умовами якого, зокрема, застраховано автомобіль марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Відповідно до відповіді від НПУ №977193, 11.12.2018 у м. Києві, по просп. Володимира Маяковського сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 та автомобілья марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого пошкоджено зазначені автомобілі. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Гріщиненим А.Л. п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Згідно постанови Деснянського районного суду міста Києва від 29.01.2019 у справі №754/17825/18 ОСОБА_4 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач, на виконання умов Договору №123895 від 16.02.2018 на підставі страхового акту №UA010/L01/01 від 24.12.2018, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок СТО - ФОП Стрижак Сергій Андрійович в розмірі 28230 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №24426 від 26.12.2018 на суму 28230 грн

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі Рахунку СТО №МС-0000731 від 13.12.2018 ФОП Стрижак Сергій Андрійович, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 склала 28230 грн.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Вина ОСОБА_4 у скоєнні вказаного ДТП належним чином доведена доказами, наявними у матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/5273684 у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо».

З наявного в матеріалах справи Витягу з інформаційної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України вбачається, що поліс обов`язкового страхування №АМ/5273684 був чинний на момент скоєння ДТП (11.12.2018).

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , збитки у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач.

Пунктом 36.4. ст.36 Закону передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором №123895 від 16.02.2018, перейшло право вимоги, яке ОСОБА_3 , мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із заявою №10461/р від 12.07.2019 про виплату страхового відшкодування в розмірі 28230 грн.

Пунктом 32.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Пунктом 7.39 Методики визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є, зокрема якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) та якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Так матеріалами справи підтверджується, що автомобіль марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 до моменту настанні розглядуваної ДТП неодноразово піддавався ремонту, що підтверджується доданими відповідачем до відзиву на позов доказами, зокрема копіями Актів прийому-передачі наданих послуг №117111323 від 15.11.2017 та №17041820 від 24.04.2017.

Відповідачем було здійснено власний розрахунок суми страхового відшкодування із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 0,44, відповідно до якого страхового відшкодування склала 20163,64 грн, яку відповідачем було сплачено на рахунок позивача.

Враховуючи вищезазначені обставини суд дійшов висновку, що відповідачем у встановленому законом порядку було сплачено позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 20163,64 грн, яка підлягала виплаті. Вимога позивача про стягнення суми страхового відшкодування в сумі 8066,36 грн не підлягає задоволенню, оскільки суперечить положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 22.10.2021.

Суддя Я.В. Маринченко