ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2021 р. Справа № 907/448/18

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бонк Т.Б., Матущак О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників учасників справи:

від прокуратури Винницька Л.М.

від позивача не з`явився

від відповідача-1 (скаржника) Петрецький С.І.

від відповідача-2 не з`явився

від третьої особи не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Поп Марії Василівни, б/н від 15 березня 2021 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 25 січня 2021 року (підписане 23.02.2021), суддя Пригара Л.І.

у справі №907/448/18

за позовом Хустської місцевої прокуратури, м. Хуст, Закарпатська область в інтересах держави в особі Іршавської міської ради Закарпатської області, м. Іршава, Закарпатська область

до відповідача-1 Фізичної особи-підприємця Поп Марії Василівни, с. Ільниця, Іршавський район, Закарпатська область

до відповідача-2 Державного реєстратора Іршавської міської ради, м. Іршава, Закарпатська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області, м. Ужгород, Закарпатська область

про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування в частині та скасування рішення про державну реєстрацію права користування на земельну ділянку

в с т а н о в и в :

12 липня 2018 року Перший заступник керівника Хустської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Закарпатської області в інтересах держави в особі Ільницької сільської ради з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Поп Марії Василівни про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування серії ІІ-ЗК №001799 в частині внесення змін в землекористуванні щодо передачі земельної ділянки підприємцю Поп Марії Василівні за кадастровим номером :08:001:0100 площею 0,39 га, вартістю 862 111 грн. та скасування рішення про державну реєстрацію права користування на земельну ділянку кадастровий номер :08:001:0100 площею 0,39 га, за номером запису про інше речове право 26204167 від 14.08.2018.

Ухвалою суду від 20 серпня 2018 року до участі у справі залучено відповідача-2 Державного реєстратора Іршавської міської ради.

Ухвалою суду від 18 грудня 2018 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 25 січня 2021 року у справі №907/448/18 позов задоволено в повному обсязі. Суд вирішив визнати недійсним державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК №001799 від 02.11.1998 року в частині внесення змін в землекористуванні щодо передачі підприємцю Поп Марії Василівні земельної ділянки за кадастровим номером :08:001:0100, площею 0,39 га, а також скасувати рішення про державну реєстрацію права користування на земельну ділянку за кадастровим номером №:08:001:0100, площею 0,39 га, за номером запису про інше речове право 26204167 від 14.05.2018 року.

Рішення суду мотивоване тим, що з норм законодавства, яке діяло на момент внесення змін до оспорюваного державного акту на право постійного користування землею, вбачається, що передумовою надання земельних ділянок в користування слугувала наявність проекту відведення земельної ділянки, при цьому, за відсутності такого, заборонялось здійснення користування земельними ділянками. Судом встановлено, що актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки №207-ДК/148/АП/09/01/-18 від 06.04.2018 року, підтверджується те, що проект відведення земельної ділянки площею 0,39 га не розроблявся та, відповідно, органом місцевого самоврядування не затверджувався, при цьому, в рішенні Ільницької сільської ради від 28 грудня 1999 року відсутня вказівка про надання у користування земельної ділянки площею 0,39 га, вказаним рішенням надано лише дозвіл на додаткове відведення земельної ділянки підприємцю Поп М.В. площею 0,39 га та зобов`язано останню оформити необхідні документи в земельному відділі. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для внесення до державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ЗК №001799 від 02.11.1998 року змін щодо наявності в підприємця Поп М.В. права користування на земельну ділянку площею 0,39 га. Разом з тим, у зв`язку з визнанням недійсним державного акту на право постійного користування серії ІІ-ЗК №001799 від 02.11.1998 року в частині внесення змін в землекористуванні щодо передачі підприємцю Поп М.В. земельної ділянки за кадастровим номером :08:001:0100, площею 0,39 га, рішення про державну реєстрацію права користування на вказану земельну ділянку підлягає скасуванню.

Щодо клопотання відповідача-1 про застосування наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції зазначив, що прокурор та Ільницька сільська рада могли довідалися про відсутність підстав для користування відповідачем-1 земельною ділянкою кадастровий номер :08:001:0100, площею 0,39 га, лише після складення акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки №207-ДК/148/АП/09/01/-18 від 06.04.2018 року, відтак, дійшов висновку про задоволення позову.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Фізична особа-підприємець Поп Марія Василівна звернулась до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 25 січня 2021 року у справі №907/448/18 та прийняти нове рішення про відмову в позові. Зокрема, зазначає, що у відповідності до положень Земельного кодексу України станом на 1999 рік питання оформлення відведення земельної ділянки перебувало виключно в компетенції сільської ради. Поряд з тим, наголошує про сплив позовної давності, оскільки судом помилково визначено початок такої з дня проведення перевірки, тоді як у спірній ситуації важливим є момент коли про порушене право дізнався чи міг дізнатися саме позивач. Щодо вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права користування на земельну ділянку, апелянт вважає таку самостійною вимогою, а не похідною до вимоги про визнання недійсним державного акту, оскільки, земельна ділянка право користування на яку зареєстровано за відповідачем-1, є самостійним новим об`єктом цивільних прав, технічна документація розроблена на підставі рішення сільської ради від 27 жовтня 2016 року. Одночасно скаржник вважає, що прокурором не доведено у спірному випадку порушення інтересів держави та наявність підстав для пред`явлення прокурором цього позову.

У відзиві на апеляційну скаргу керівник Хустської окружної прокуратури проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначав що до спірного державного акту на право постійного користування землею, за відсутності підстав, внесено зміни щодо земельної ділянки площею 0,39 га, зокрема,, вказано підставу рішення Ільницької сільської ради від 28.12.1999 року, яким відповідачу-1 лише надано дозвіл на додаткове відведення земельної ділянки площею 0,39 га, яка на час прийняття рішення не була передана до земель запасу сільської ради, проект землеустрою не розроблявся, відповідно межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) не встановлювалися, рішення про надання у постійне користування земельної ділянки площею 0,39 га на підприємця Поп М.В. не приймалося, чим порушено вимоги статей 19, 22 Земельного кодексу України та Інструкцію про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі і на умовах оренди) та договорів оренди землі. Разом з тим, прокурор наголошує, що у зв`язку з визнанням недійсним державного акту на право постійного користування в частині внесення змін в землекористуванні, рішення про державну реєстрацію права користування на земельну ділянку площею 0,39 га, підлягає скасуванню. Щодо позовної давності прокурор зазначає, що у разі коли згідно з законом позивачем у справі виступає прокурор, позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор. Також зазначає, що перебіг позовної давності для позовних вимог прокурора, заявлених в інтересах держави, починається з моменту коли прокурор дізнався про необхідність захисту таких інтересів, про що прокурор у цьому випадку дізнався з акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 06 квітня 2018 року.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13 вересня 2021 року до участі у справі залучено правонаступника позивача (Ільницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області) Іршавську міську раду Закарпатської області.

01 жовтня 2021 року до суду надійшло клопотання від Іршавської міської ради про розгляд справи без участі її представника. Поряд з тим, вказана міська рада повідомила, що з матеріалів справи випливає те, що земля не вибула з власності територіальної громади, а Поп М.В. володіє земельною ділянкою на праві постійного користування; внаслідок користування землею інтереси громади не порушуються.

Представник відповідача-1 (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 25 січня 2021 року у справі №907/448/18 та прийняти нове рішення про відмову в позові. При цьому, посилався на обставини, викладені ним у апеляційній скарзі.

Прокурор в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники позивача, відповідача-2 та третьої особи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. У клопотанні від 01.10.2021 позивач просив розглядати справу без участі його представника.

Оскільки явка представників позивача, відповідача-2 та третьої особи в судове засідання не визнавалась обов`язковою, зважаючи також на клопотання позивача, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача-1, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Ільницької сільської ради від 25 грудня 1997 року «Про вилучення і надання земельних ділянок для державних і громадських потреб» вилучено від Ільницького дослідного заводу зварювального мастильного обладнання земельну ділянку площею 0,07 га та затверджено проект відводу земельної ділянки підприємцю Поп Марії Василівні, під будівництво АЗС стаціонарного типу, магазину кафе, пункту миття автотранспорту, а також надано підприємцю Поп М.В. в постійне користування земельну ділянку площею 0,07 га.

На підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування ОСОБА_1 видано державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК №001799 від 02 листопада 1998 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №10, який посвідчив право останньої на користування земельною ділянкою площею 0,07 га.

Рішенням Ільницької сільської ради «Про вилучення та додаткове відведення земельних ділянок підприємцю Поп Марії Василівні під розміщення заправочної станції» від 28 грудня 1999 року вилучено земельну ділянку площею 0,20 га від ВАТ "ІЗМЗУ" та надано дозвіл на додаткове відведення земельної ділянки підприємцю Поп М.В. за рахунок земель держземзапасу Ільницької сільської ради площею 0,39 га, у постійне користування під розширення заправочної станції. Зобов`язано підприємця Поп Марію Василівну оформити необхідні документи в земельному відділі.

На підставі рішення Ільницької сільської ради від 28 грудня 1999 року внесено відомості до державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК № 001799 від 02 листопада 1998 року, а саме: докреслено ще одну земельну ділянку та на сторінці «Зміни в землекористуванні» зроблено запис про додаткове надання земельної ділянки площею 0,39 га, які завірені печаткою та підписом начальника відділу земельних ресурсів Іршавського району Цогла В.М.

Рішенням Ільницької сільської ради №329 від 27 жовтня 2016 року «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості площею 0,39 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №129645522 від 04 липня 2018 року вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер :08:001:0101, площею 0,07 га, розташована в АДРЕСА_2 , зареєстрована за Ільницькою сільською радою та належить ОСОБА_1 на праві постійного користування на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ЗК №001799 від 02 листопада 1998 року.

Також, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 129646033 від 04.07.2018 року вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер :08:001:0100, площею 0,39 га, розташована в АДРЕСА_2 , зареєстрована за Ільницькою сільською радою та належить ОСОБА_1 на праві постійного користування на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ЗК №001799 від 02 листопада 1998 року.

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки №207-ДК/148/АП/09/01/-18 від 06 квітня 2018 року, складеного державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Батрин В.В., за результатами проведення позапланової перевірки з питань дотримання вимог земельного законодавства при наданні у постійне користування земельної ділянки площею 0,39 га підприємцю Поп М.В. у с. Ільниця, вбачається, що внесення відомостей до державного акту ІІ-ЗК №001799 про додаткове надання в постійне користування ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,39 га в АДРЕСА_1 , проведено з грубим порушенням вимог частин 7, 8, 15 та 16 статті 19 Земельного кодексу України (в редакції від 18.12.1990 року, який був чинний до 2002 року).

Листом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №10-7-0.1-1046/2-18 від 06 квітня 2018 року вказаний акт перевірки скеровано до слідчого відділу Іршавського відділення поліції Хустського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 07 червня 2018 року, яка набрала законної сили 15 червня 2018 року, у справі №301/1173/18 розглянуто кримінальне провадження 0001138 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України (внесення службовою особою до офіційного документа завідомо неправдивих відомостей), та закрито на підставі статті 49 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності, із звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності. Предметом розгляду вказаного кримінального провадження слугувало незаконне внесення обвинуваченим відомостей до державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЗК №001799 про наявність у ОСОБА_1 права на користування земельною ділянкою площею 0,39 га.

Як вбачається з довідки Відділу у Іршавському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №П-193/0-0.21-241/131-18 від 25 липня 2018 року, державний акт на право постійного користування землею серія ІІ-ЗК № 001799, виданий ОСОБА_1 та зареєстрований у Книзі реєстрації державних актів у постійне користування за №10 02 листопада 1998 року, містить інформацію про право користування земельними ділянками площею 0,07 га на підставі рішення Ільницької сільської ради від 25 грудня 1997 року та площею 0,39 га на підставі рішення Ільницької сільської ради від 28 грудня 1999 року.

У липні 2018 року Перший заступник керівника Хустської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Ільницької сільської ради з цим позовом до ФОП Поп Марії Василівни про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування серії ІІ-ЗК №001799 в частині внесення змін в землекористуванні щодо передачі земельної ділянки підприємцю Поп Марії Василівні за кадастровим номером :08:001:0100 площею 0,39 га, вартістю 862 111 грн. та скасування рішення про державну реєстрацію права користування на земельну ділянку кадастровий номер :08:001:0100 площею 0,39 га, за номером запису про інше речове право 26204167 від 14.08.2018.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

До позовної заяви прокурором долучено лист (вих.№95-3590вих-18 від 09.07.2018 року), яким повідомлено Ільницьку сільську раду про представництво останньої в суді у цій справі.

Частинами 1, 3 ст.4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Звертаючись до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Ільницької сільської ради, прокурор зазначає про необхідність захисту інтересів держави, яким суперечить факт користування земельною ділянкою ОСОБА_1 з порушенням вимог земельного законодавства. Порушення інтересів держави в цьому випадку полягають у неналежному регулюванні земельних відносин, з метою відновлення встановленого земельним законодавством порядку дотримання передачі земельних ділянок у власність, користування та забезпечення права на землю держави, раціонального використання та охорони земель.

Як зазначалось вище, судом першої інстанції задоволено позов у повному обсязі.

Відповідно до частин 7, 8, 15 та 16 статті 19 ЗК України від 18.12.1990 року, в редакції від 06.04.1999 року (чинній на момент виникнення спірних правовідносин) надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації. Відповідна місцева Рада народних депутатів розглядає клопотання (заяву) у строк не більше місяця, дає дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки і одночасно повідомляє про це Раду народних депутатів, на території якої розташована намічувана для відведення земельна ділянка. Проект відведення земельної ділянки погоджується з власником землі або землекористувачем та подається до сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк і в межах своєї компетенції приймає рішення про надання земель.

Згідно з ст.22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

У п.1.12 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999 року (в редакції від 04.05.1999 року), передбачалося, що складання державного акту на право постійного користування землею при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та товариствам громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим проектом відведення цієї ділянки.

При наданні земельної ділянки у постійне користування до технічної документації зі складання державного акту обов`язково додається затверджений проект відведення цієї земельної ділянки (п1.18 вказаної вище Інструкції).

Поряд з тим, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки №207-ДК/148/АП/09/01/-18 від 06.04.2018 року, підтверджується те, що проект відведення земельної ділянки площею 0,39 га не розроблявся та, відповідно, органом місцевого самоврядування не затверджувався.

У рішенні Ільницької сільської ради від 28 грудня 1999 року «Про вилучення та додаткове відведення земельних ділянок підприємцю Поп Марії Василівні під розміщення заправочної станції» відсутня вказівка про надання у користування земельної ділянки площею 0,39 га; натомість таким рішенням лише надано дозвіл на додаткове відведення земельної ділянки підприємцю Поп М.В. площею 0,39 га та зобов`язано останню оформити необхідні документи в земельному відділі.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для внесення до державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ЗК №001799 від 02 листопада 1998 року змін щодо наявності в підприємця Поп М.В. права користування земельною ділянкою площею 0,39 га.

Разом з цим, відповідачем-1 подано заяву про сплив позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати свої права в примусовому порядку через суд (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 6-116цс13).

При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. За змістом норми частини 1 статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14).

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі №6-75цс15, формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не лише з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Поряд з тим, якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-1852цс16 і Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц та від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №362/44/17).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п.51 рішення від 22.10.96 р. за заявами № 22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20.09.11 р. за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в ст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Слід зазначити, що позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У постановах Верховного Суду України у справах №6-267цс16 від 10.06.2016, №6-178цс 15 від 01.07.2015, №6-2469цс16 від 16.11.2016 зазначається, що у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання прокурора (зокрема і у відзиві на апеляційну скаргу) на момент, з якого слід обчислювати позовну давність момент, коли про порушене право дізнався саме прокурор (з акту перевірки), оскільки, таке тлумачення цивільного законодавства щодо правовідносин перебігу позовної давності для прокуратури суперечить, як меті забезпечення стабільності цивільного обороту, так і правопорядку в державі в цілому.

Зокрема, тлумачення прокурора повністю нівелює інститут позовної давності, як засобу захисту стабільності обороту, оскільки, якщо з ним погодитись, то прокурор має право на задоволення своїх вимог в будь-який проміжок часу, починаючи з того дня, коли прокурор побажав провести перевірку спірних правовідносин та/або провести досудове розслідування у кримінальному провадженні (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі №907/1/17).

Судом встановлено, що відомості до державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК № 001799 від 02 листопада 1998 року внесено на підставі рішення Ільницької сільської ради від 28 грудня 1999 року Відділом земельних ресурсів Іршавського району, при цьому, прокурором не доведено, що держава в особі органу місцевого самоврядування позивача у справі, який є власником спірної земельної ділянки, не знав чи не міг знати про користування відповідачем-1 такою земельною ділянкою починаючи з 28 грудня 1999 року.

Слід також зазначити, що Ільницька сільська рада в подальшому, 27 жовтня 2016 року сама ж прийняла рішення №329 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості площею 0,39 га, що знаходиться за адресою: с. Ільниця, вул. Радянська.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". За змістом принципу, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення ЄСПЛ у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які стосуються майнових інтересів ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість ("Москаль проти Польщі"). Будь-яка інша позиція була би рівнозначною, іntеraliа, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену у минулому "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються ("Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Ґаші проти Хорватії").

З огляду на наведене вище, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про початок перебігу позовної давності у цьому спорі з моменту прийняття акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 06 квітня 2018 року, на думку апеляційного суду, орган місцевого самоврядування, який є власником спірної земельної ділянки, міг довідатися про факт користування відповідачем-1 такою земельною ділянкою з моменту внесення змін до державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ЗК №001799 від 02 листопада 1998 року, а саме з 28 грудня 1999 року, у зв`язку з чим, звертаючись із цим позовом, заявленим прокурором в інтересах держави в особі Ільницької сільської ради, останніми пропущено позовну давність щодо вимоги про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК №001799 в частині внесення змін в землекористуванні щодо передачі земельної ділянки підприємцю Поп Марії Василівні за кадастровим номером :08:001:0100 площею 0,39 га.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на те, що прокурор звернувся до господарського суду після спливу позовної давності, про застосування якої відповідачем-1 заявлено до прийняття рішення у справі, прокурором не доведено, а матеріалами справи не підтверджено поважності причин пропуску позовної давності, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку зі спливом позовної давності.

Слід зазначити, що позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права користування на земельну ділянку кадастровий номер :08:001:0100 площею 0,39 га (за номером запису про інше речове право 26204167 від 14.08.2018) є похідною від первісної вимоги про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування землею в частині, оскільки, саме вказаний Державний акт зазначено як підставу виникнення іншого речового права, під час реєстрації права постійного користування земельною ділянкою. Відтак, за умови чинності вказаного Державного акту, відсутні правові підстави для скасування рішення про державну реєстрацію права користування на земельну ділянку.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права користування на земельну ділянку кадастровий номер :08:001:0100 площею 0,39 га (за номером запису про інше речове право 26204167 від 14.08.2018) по суті спору.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 275 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1 ст.277 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на що, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню. При цьому, суд апеляційної інстанції приймає нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У зв`язку з наведеним, беручи до уваги вимоги ст.129 ГПК України, з позивача на користь відповідача-1 (скаржника) слід стягнути 5 286 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Поп Марії Василівни задоволити.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 25 січня 2021 року у справі №907/448/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Стягнути з Іршавської міської ради Закарпатської області (90100, Закарпатська область, Іршавський район, м. Іршава, площа Народна, 2; ідентифікаційний код юридичної особи 35443553) на користь Фізичної особи-підприємця Поп Марії Василівни ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 5 286 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

На виконання постанови місцевому господарському суду видати наказ.

Матеріали справи №907/448/18 повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку, у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 11 жовтня 2021 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Матущак О.І.