ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2021 р. Справа№ 910/3100/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційних скарг Товариства з додатковою відповідальністю «Західбуделеватор» та Міністерства юстиції України

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2021

у справі №910/3100/21 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван»

до Міністерства юстиції України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Спів»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

2. Товариство з додатковою відповідальністю «Західбуделеватор»

про визнання протиправним та скасування наказу

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван» (далі - ТОВ «Стар Інвестмент Ван», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту №311/5 від 27.01.2021 «Про задоволення скарги», посилаючись на порушення відповідачем вимог законодавства щодо розгляду та задоволення скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Західбуделеватор» на дії державного реєстратора.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 залучено до участі у справі № 910/3100/21 Товариство з додатковою відповідальністю «Західбуделеватор» (далі - ТзДВ «Західбуделеватор», третя особа-1) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та Товариство з обмеженою відповідальністю «Спів» (далі - ТОВ «Спів», третя особа-2) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 у справі №910/3100/21 позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ Мін`юсту, оформлений у формі наказу №311/5 від 27.01.2021 «Про задоволення скарги», стягнуто з Мін`юсту на користь ТОВ «Стар Інвестмент Ван» судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Ухвалюючи вказане рішення, суд виходив з доведеності позивачем допущених відповідачем під час розгляду скарги ТзДВ «Західбуделеватор» від 10.08.2020 порушень п.2 ч.8 ч.5 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV), п.п. 5, 10, 11 Порядку розгляду скарг на рішення, дії, бездіяльність, державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1128 від 25.12.2015 (далі - Порядок №1128). При цьому, судом відхилені посилання відповідача на відсутність порушеного права позивача прийняттям спірного наказу, оскільки вказаним наказом скасовано майнове право позивача, яке в подальшому він реалізував ТОВ «Спів» шляхом укладення договору купівлі-продажу.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТзДВ «Західбуделеватор» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; судом не враховано, що у відповідності до вимог п.п.3-4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстратор мав прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав; судом не надано оцінки тому, що з метою захисту свого порушеного права ТзДВ «Західбуделеватор» у визначеному порядку оскаржило дії щодо реєстрації до Міністерства юстиції України та останнім вжито всіх передбачених законодавством заходів щодо відновлення його порушеного права.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Західбуделеватор» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 у справі №910/3100/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 29.09.2021, встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3100/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 розгляд апеляційної скарги ТзДВ «Західбуделеватор» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 у справі №910/3100/21 відкладено на 20.10.2021.

Водночас, Міністерство юстиції України, не погоджуючись із рішенням суду, також звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилався на те, що за результатами розгляду скарги ТзДВ «Західбуделеватор» на рішення державного реєстратора від 24.07.2020 №53279079 колегією Мін`юсту встановлено, що державним реєстратором Федориним М.М. було порушено вимоги законодавства, оскільки ним не було перевірено належним чином відповідність поданих документів вимогам, встановленим Законом, оскільки копії вимог про усунення порушеного основного зобов`язання не були засвідчені в установленому порядку іпотекодержателем; державним реєстратором Федориним М.М. не було досліджено документи та не встановлено, що порядок звернення стягнення на предмет іпотеки не був передбачений договором іпотеки, у зв`язку з чим у відповідача були відсутні підстави для відмови у задоволенні скарги відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 37 Закону №1952-IV; висновки суду про порушення відповідачем процедури розгляду є безпідставними, оскільки під час прийняття наказу Мін`юст не здійснює повторний розгляд скарги з усіма відповідними діями щодо перевірки поданих документів та відомостей Реєстрів, а лише на основі висновку колегії Мін`юсту готує відповідний Наказ; відповідачем при розгляді скарги ТзДВ «Західбуделеватор» від 10.08.2020, зареєстрованої в Мін`юсті 13.08.2020 було дотримано вимоги статті 37 Закону 1952-IV та Порядку №1128 щодо строків розгляду скарг.

Відповідач також наголошував на недоведеності порушення прав позивача внаслідок видання оспорюваного наказу та ефективності обраного вказаною особою способу захисту, як обов`язкових складових реалізації права на судовий захист, оскільки у даному випадку скасування оспорюваного наказу ніяким чином не вплинуло б на майновий стан, а також права та обов`язки ТОВ «Стар Інвестмент Ван» як власника майна, яким фактично вже було відчужено вказані нежитлові поміщення третій особі-1.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 поновлено Міністерству юстиції України пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 у справі №910/3100/21, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, спільний розгляд апеляційних скарг призначено на 20.10.2021, учасникам справи встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу Міністерства юстиції України, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 у справі №910/3100/21.

У судове засідання позивач та треті особи повторно не з`явились, своїх уповноважених представників не направили, про місце, день та час розгляду даної справи були повідомлені належним чином.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача та третіх осіб, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, заслухавши думку представника відповідача, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги без їх участі.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційних скарг з наведених у них підстав, просив скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

20.10.2021 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, наявні у справі, врахувавши пояснення надані учасниками справи в судових засіданнях, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційні скарги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.07.2020 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 53279079 від 24.07.2020, право власності на адміністративно-виробничі та складські приміщення, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, с. Хриплин, вул. Автоливмашівська, буд. 8а (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) було зареєстровано за ТОВ «Стар Інвестмент Ван».

13.08.2020 до Мін`юсту від ТзДВ «Західбуделеватор» надійшла скарга від 10.08.2020 на реєстраційні дії, проведені державним реєстратором, про що свідчить штамп служби діловодства відповідача.

18.11.2020 Колегією Мін`юсту з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - Колегія) було прийнято Висновок, відповідно до якого Колегією встановлено, що державний реєстратор Федорин М.М. прийняв оскаржуване рішення та зареєстрував право власності на нежитлові приміщення за ТОВ «Стар Інвестмент Ван» із порушенням вимог законодавства, оскільки ним не перевірено відповідність поданих документів вимогам чинного законодавства, адже оскаржуване рішення прийняте на підставі копій вимог про усунення порушеного основного зобов`язання не засвідчених в установленому порядку. Крім того, державним реєстратором Федориним М.М. не було встановлено, що порядок звернення стягнення на предмет іпотеки не був передбачений умовами договору іпотеки.

Колегією зроблений висновок, що оскаржуване рішення, прийняте державним реєстратором Федориним М.М. з порушенням вимог статей 10, 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 61 Порядку № 1127 та підлягає скасуванню.

На підставі Висновку Колегії від 18.11.2020 Мін`юстом було прийнято Наказ № 311/5 від 27.01.2021, яким вирішено:

1. Скаргу ТзДВ «Західбуделеватор» від 10.08.2020 задовольнити частково.

2. Скасувати рішення від 24.07.2020 № 53279079, прийняте державним реєстратором Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Федориним М.М.

3. У задоволенні інших вимог відмовити.

4. Виконання пункту 2 Наказу покласти на Офіс протидії рейдерству.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що на час прийняття оскаржуваного наказу право власності за спірними об`єктами було перереєстровано за іншою особою - ТОВ «Спів», а відтак, відповідач всупереч приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» задовольнив скаргу ТзДВ «Західбуделеватор».

Посилаючись на те, що наказ Мін`юсту №311/5 від 27.01.2021 є незаконним, необґрунтованим, прийнятим із порушенням вимог п. 2 ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.4 Порядку № 1128 та підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства та межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Дія вказаного Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав (стаття 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Частина 1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах і в порядку, визначених цим Законом (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час прийняття спірних реєстраційних рішень) передбачено, що державний реєстратор, зокрема:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі.

91) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Як встановлено судом першої інстанції, Наказом Мін`юсту №311/5 від 27.01.2021 було задоволено скаргу ТзДВ «Західбуделеватор» частково; скасовано рішення № 53279079 від 24.07.2020, прийняте державним реєстратором Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Федориним Мирославом Михайловичем.

За приписами ч. 3 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Мін`юсту та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Частиною 9 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту визначається Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, відповідно до вимог частини 9 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийнято Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1128 від 25.12.2015, який визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації).

Пунктом 2 Порядку №1128 (у редакції чинній станом на час розгляду скарги) передбачено, що для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

З урахуванням наведеного, до повноважень комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації належить розгляд скарги по суті, встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з п.5 Порядку №1128 Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме: оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом; наявність інформації про судове рішення про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання відповідачем позову або затвердження мирової угоди сторін; наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави; наявність рішення Мін`юсту чи його територіального органу з такого самого питання; здійснення Мін`юстом чи його територіальним органом розгляду скарги з такого самого питання від того самого скаржника; подання скарги особою, яка не має на це повноважень; закінчення встановленого законом строку подачі скарги; розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Мін`юсту чи його територіального органу.

Відповідно до ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Мін`юст та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо:

1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті;

2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується;

3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін;

4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав;

5) є рішення цього органу з того самого питання;

6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника;

7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень;

8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги;

9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу;

10) державним реєстратором, територіальним органом Мін`юст прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Пунктом 13 Порядку №1128 за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:

1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;

2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

Згідно з п.14 Порядку №1128 за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

У відповідності до положень Порядку №1128 результати розгляду скарги у сфері державної реєстрації оформлюються висновком Мін`юсту та у подальшому на підставі відповідного висновку Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Отже, рішенням за результатом розгляду скарги є наказ Міністерства юстиції України.

Верховний Суд у своїх постановах зазначав, що висновки не є тими рішеннями, що порушують права заявника, захист права належним вважається за результатом оскарження відповідних рішень, складених на підставі відповідних висновків. У висновку відбувається лише фіксація певних обставин.

Так, відповідно до п.17 Порядку №1128 саме рішення, дії або бездіяльність Мін`юсту можуть бути оскаржені до суду.

Як встановлено судом першої інстанції, розгляд скарги Колегією відбувся 18.11.2020, а рішення Мін`юсту у формі Наказу «Про задоволення скарги» прийнято 27.01.2021.

Водночас, 25.11.2020 до моменту прийняття рішення про задоволення скарги відбулась державна реєстрація права власності за іншою особою - за ТОВ «Спів» на спірний об`єкт з реєстраційним номером 101. Наведене підтверджується наявними у матеріалах справи інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та рішенням державного реєстратора про реєстрацію права власності за ТОВ «Спів» від 25.11.2020 №55349360.

Так, право власності на спірний об`єкт з реєстраційним номером 101 виникло у третьої особи - ТОВ «Спів» на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2020, зареєстрований в реєстрів № 2550 (т. 1 а.с. 103).

Згідно з умовами вказаного договору ТОВ «Стар Інвестмен Ван» (продавець) продало, а ТОВ «Спів» (покупець) прийняло у власність нерухоме майно: адміністративно-виробничі та складські приміщення, що розташовані за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, село Хриплин, вул. Автоливмашівська, буд. 8а, яке складається з наступних складових частин об`єкта:

- Адміністративно-виробничий корпус, А, загальна площа 712,4 кв.м. - майстерня Б загальна площа 408,3 кв.м.;

- Гараж, В, загальна площа 281,2 кв.м.; компресорна, Ж, загальна площа 17,3 кв.м.; склад М, загальна площа 7,8 кв.м.; склад Н, загальна площа 100,9 кв.м.

Таким чином, саме стосовно вищевказаного майна відповідачем прийнято спірний наказ, яким скасовано реєстрацію права власності за позивачем.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Мін`юстом не були належним чином перевірені обставини даної скарги, не були перевірені відомості Державних реєстрів, в результаті чого було неправомірно задоволено скаргу ТзДВ «Західбуделеватор» за наявності обставин, що зумовлюють обов`язкову відмову в задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що під час прийняття наказу Мін`юст не здійснює повторний розгляд скарги з усіма відповідними діями щодо перевірки поданих документів та відомостей Реєстрів, а лише на основі Висновку готує Наказ, а також посилання на те, що станом на момент розгляду Колегією скарги ТзДВ «Західбуделеватор» (18.11.2020) право власності на нерухоме майно ще не було зареєстроване за ТОВ «Спів», колегія суддів відхиляє, оскільки станом на момент прийняття Мін`юстом рішення за результатами розгляду скарги у формі оскаржуваного Наказу №311/5 від 27.01.2021 право власності на нерухоме майно було зареєстроване за ТОВ «Спів», що, виходячи з імперативних приписів п. 2 ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», було підставою для прийняття відповідачем рішення про відмову у задоволенні скарги,

Отже, при розгляді скарги ТзДВ «Західбуделеватор» від 10.08.2020 та прийнятті оскаржуваного наказу Мін`юсту № 311/5 від 27.11.2021, яким, по суті, затверджено висновок Колегії з розгляду скарг від 18.11.2020, відповідач діяв необґрунтовано, що виключає висновок про правомірність розгляду зазначеної скарги та законність прийнятого Наказу.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що відповідачем не було дотримано строків розгляду скарги ТОВ «Західбуделеватор».

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1128 розгляд скарги у сфері державної реєстрації здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян».

Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно з абз. 3 п.14 Порядку №1128 за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», засвідчені в установленому законодавством порядку відповідні копії рішень Мін`юсту чи його територіального органу, копії висновків колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) разом із супровідним листом надсилаються скаржнику.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що рішення за результатами розгляду скарги ТзДВ «Західбуделеватор» у формі наказу повинно було бути прийнятим Мін`юстом у визначений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» місячний термін з моменту реєстрації скарги (13.08.2020), а саме, до 23.11.2020, проте такий наказ було прийнято відповідачем 27.01.2021, що свідчить про порушення Мін`юстом п. 4 Порядку №1128.

Доводи відповідача про те, що керуючись пунктом 12 Положення про Міністерство юстиції України, пунктом 12 розділу ІІІ Положення про Колегію з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.01.2020 №71/5 (далі - Положення №71/5), Міністром юстиції України було доручено Колегії провести повторний розгляд скарги ТзДВ «Західбуделеватор», так як встановлені нею порушення не є суттєвими, у зв`язку з чим вказану скаргу було винесено Колегією на повторний розгляд на 18.11.2020, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до п. 12 розділу ІІІ Положення №71/5 розгляд Колегією скарги у сферах державної реєстрації здійснюється повторно виключно у разі доручення Мін`юсту щодо перегляду відповідної скарги з мотивів невідповідності висновку вимогам законодавства та/або у разі, якщо Колегією належно не було досліджено обставини відповідної скарги. За потреби повторний розгляд відбувається з повторним викликом сторін.

Пунктом 12 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №228 визначені повноваження Міністра Мін`юсту.

Разом з цим, вказаними положеннями не передбачено збільшення строку розгляду скарги у сфері державної реєстрації, встановленого пунктом 4 Порядку №1128 та Законом України «Про звернення громадян».

З огляду на наведені процедурні порушення, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією місцевого господарського суду про те, що у своїй сукупності встановлені порушення підтверджують протиправність спірного Наказу Мін`юсту в пунктах 1, 2, що є підставою для його скасування.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №807/2270/16, від 27.02.2020 у справі №826/2758/17, від 12.12.2018 у справі №826/8976/17.

При цьому, судом першої інстанції правомірно відхилені твердження відповідача про відсутність у позивача порушеного права, яке останній намагається захистити скасуванням спірного наказу у господарському суді.

Так, відповідно до змісту оскаржуваного Наказу, відповідач скасував право власності саме за позивачем - ТОВ «Стар Інвестмент Ван».

Відповідні висновки щодо скасування рішення про реєстрацію права власності за позивачем, яке на думку відповідача є протиправним, викладені у Висновку Комісії Мін`юсту від 18.11.2020.

Як правильно зауважив місцевий господарський суд, в даному конкретному випадку, невиконання власного Наказу №311/5 суб`єктом владних повноважень на час розгляду даної справи не може свідчити про неможливість його подальшої реалізації.

З матеріалів справи вбачається, що ТзДВ «Західбуделеватор» звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ «Стар Інвестмен Ван» та ТОВ «Спів» про витребування спірного у даній справі майна з чужого незаконного володіння, у зв`язку з чим Господарським судом Івано-Франківської області 15.03.2021 відкрито провадження у справі № 909/171/21.

За наведених обставин, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність порушеного права позивача прийняттям спірного наказу, оскільки вказаним наказом скасовано майнове право позивача, яке в подальшому він реалізував ТОВ «Спів» шляхом укладення договору купівлі-продажу.

При цьому, третя особа-1 - ТОВ «Спів», хоча і набула права власності за спірними об`єктами нерухомості, однак в силу вимог закону не є тим суб`єктом, який наділений правом оскаржити спірний Наказ Мін`юсту, предмет розгляду якого не стосується майнового інтересу такої особи на час розгляду та вирішення скарги.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені судом обставини та наявні в матеріалах справи докази, з огляду на допущені відповідачем порушення вимог п.2 ч.8 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 4 Порядку №1128 під час розгляду скарги ТзДВ «Західбуделеватор» від 10.08.2020, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову ТОВ «Стар Інвестмен Ван» про визнання протиправним та скасування Наказу Мін`юсту №311/5 від 27.01.2021 «Про задоволення скарги».

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 у справі №910/3100/21 прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційні скарги ТзДВ «Західбуделеватор» та Мін`юсту мають бути залишені без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційних скарг, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Західбуделеватор» та Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 у справі №910/3100/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 у справі №910/3100/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 у справі №910/3100/21.

4. Матеріали справи №910/3100/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.10.2021.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз