РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.10.2021Справа № 910/7969/21
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Анвітрейд»

про стягнення 33104082,38 грн та зобов`язання вчинити дії

Представники сторін:

від позивача: Стеценко О.В., Попович Р.А.;

від відповідача: Пегза К.К.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.05.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Анвітрейд» про стягнення 33104082,38 грн та зобов`язання вчинити дії.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 не поставив позивачу у встановлений строк товар, у зв`язку з чим позивачем нарахованого та заявлено до стягнення з відповідача 3009462,03 грн пені та 30094620,35 грн штрафу. Також, позивач просить суд зобов`язати відповідача поставити дизельне паливо в кількості 8279,000 тон на суму 200630802,30 грн на адреси кінцевих вантажоодержувачів, зазначених у рознарядці від 13.04.2021 №ЦЗВ-20/1222.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 відкрито провадження у справі №910/7969/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.06.2021, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

14.06.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зауважив, що Додаткова угода №1 набула чинності 19.04.2021, а тому отримавши 13.04.2021 від позивача рознарядку з цінами, визначеними у Додатковій угоді №1, відповідач не мав підстав здійснювати відвантаження, так як вказані ціни не були погоджені.

Крім того, відповідач зазначив, що з урахуванням того, що Додаткова угода №1 з новими цінами набрала чинності 19.04.2021, відповідач фізично не міг у строки встановлені позивачем у рознарядці (до 17.04.2021) здійснити поставку вантажу та ще й заднім числом.

Також, за твердженням відповідача, станом на 19.04.2021 ціна товару вже становила 24540,42 грн/тона (з ПДВ), у зв`язку з чим сторони повинні були укласти нову додаткову угоду.

Що ж до поданої позивачем рознарядки №ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021, відповідач вказує на те, що вказаний лист позивача не є рознарядкою, так як, зокрема, не містить інформації про станцію, на якій позивач повинен був завантажувати товар, хоча, відповідно до умов Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021, така інформація обов`язково вказується замовником у рознарядці та це випливає з умов поставки Франко-перевізник (Інкотермс 2010).

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд у випадку задоволення позову - зменшити розмір пеня та штрафу до 1 грн.

Крім того, відповідачем долучено до відзиву додаток (письмове опитування) в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу України.

23.06.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 23.06.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 14.07.2021.

05.07.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які суд долучив до матеріалів справи.

14.07.2021 від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому відповідач просив суд витребувати у позивача оригінали всіх (без виключення) доданих доказів разом з позовною заявою та відповіддю на відзив для огляду у суді.

Крім того, відповідачем подано клопотання про зобов`язання позивача надати відповідь на запитання, поставлені в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу України, у належній процесуальній формі.

У підготовчому засіданні 14.07.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 31.08.2021.

30.08.2021 від позивача надійшли відповіді на питання, поставлені відповідачем в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу України.

У підготовчому засіданні 31.08.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.09.2021.

22.09.2021 відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

У судовому засіданні 22.09.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання на 05.10.2021.

Представники позивача у судовому засіданні 05.10.2021 надали усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.10.2021 надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 05.10.2021 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

05.03.2021 між позивачем (замовник) та відповідачем (постачальник) укладено Договір поставки №ЦЗВ-14-00321-01, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а замовник прийняти та оплатити нафту і дистиляти (дизельне паливо), найменування, марка та кількість якого вказується в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 ціна на товар, який продається за цим договором, встановлюється в національній валюті України - гривні на умовах FCA (франко-перевізник) станція відправлення в межах України з подальшим направленням за реквізитами вантажоодержувача, який вказується в рознарядках замовника і включає: вартість товару, всі податки та збори, що встановлені українським законодавством, у тому числі ПДВ, і вказується в специфікаціях до даного договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 постачальник гарантує незмінність ціни у бік збільшення на поставлений товар з моменту відвантаження його за місцем призначення до моменту відправлення коштів замовником на поточний рахунок постачальника.

У п. 2.3 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 сторонами погоджено, що вони планують за цим договором поставити товар на суму 195466693,26 грн.

Ціна товару, обсяги закупівлі зазначаються у специфікаціях до даного договору (п. 2.4 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021).

Відповідно до п. 3.1 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 постачальник здійснює поставку товару залізничним транспортом загального користування на умовах FCA, станція відправлення в межах України, пункт призначення за реквізитами вантажоодержувача, які вказуються в рознарядках замовника.

Згідно з п. 3.9 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 датою поставки товару вважається дата відправлення цього товару, що підтверджується штампом станції відправлення в межах України на накладній (залізничній), на адресу вантажоодержувача - кінцевого одержувача, яка вказується в рознарядці замовника.

Згідно з п. 3.5 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 постачальник здійснює відвантаження товару протягом 5-ти календарних днів з дня подання рознарядки.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 кількість товару, який планується до поставки за цим договором, вказується в специфікації до цього договору.

Обсяг партії товару, який підлягає поставці, вказується в рознарядці замовника (п. 4.2 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021).

Термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2021. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобов`язань та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника - до повного виконання.

У розділі 13 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 «Реквізити та підписи сторін» вказані електронні та поштові адреси позивача і відповідача, зокрема електронна адреса відповідача - та поштова адреса - 01021, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 9-Б.

13.04.2021 позивач направив на електронну адресу відповідача, яка вказана у Договорі поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021, рознарядку №ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021, в якій зазначено, що вона складена згідно з Специфікацією №2 до Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021, та в якій позивач просив відповідача здійснити відправку дизельного палива в обсязі 8279,000 тон за ціною 24233,70 грн/тона за вантажними реквізитами, вказаними в рознарядці; термін поставки - протягом 5-ти календарних днів з моменту надання рознарядки.

Крім того, вказані документи (копія рознарядки та додаткова угода разом з специфікацією) були направлені на адресу відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 13.04.2021, поштовою накладною та фіскальним чеком.

Як вбачається з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, вкапне поштове відправлення було отримано відповідачем 19.04.2021 (за ідентифікатором пошуку 670).

Листом вих. №15/04-А-146 від 15.04.2021 відповідач повідомив, що станом на дату надсилання позивачем рознарядки №ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021 (так само як і станом на 15.04.2021), договір діє з одним додатком - Специфікацією №1, у зв`язку з чим безпідставним є посилання на Специфікацію №2, яка не набрала чинності. Крім того, відповідач зазначив, що істотною умовою під час застосування терміну FCA є визначення сторонами названого місця поставки, в якому товар завантажується на транспортний засіб, організований покупцем, або надається у розпорядження перевізника, призначеного покупцем.

З огляду на те, що у листі позивача №ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021 відсутня інформація про станцію відправлення, відповідач не розцінює лист позивача №ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021 саме як рознарядку на поставку товару.

22.04.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію вих. №ЦЗВ-20/1348 від 22.04.2021 про термінову поставку дизельного пального відповідно до рознарядки від 13.04.2021 та сплату штрафних санкцій.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 не поставив позивачу у встановлений строк товар, у зв`язку з чим позивачем нарахованого та заявлено до стягнення з відповідача 3009462,03 грн пені та 30094620,35 грн штрафу. Також, позивач просить суд зобов`язати відповідача поставити дизельне паливо в кількості 8279,000 тон на суму 200630802,30 грн на адреси кінцевих вантажоодержувачів, зазначених у рознарядці від 13.04.2021 №ЦЗВ-20/1222.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зауважив, що Додаткова угода №1 набула чинності 19.04.2021, а тому отримавши 13.04.2021 від позивача рознарядку з цінами, визначеними у Додатковій угоді №1, відповідач не мав підстав здійснювати відвантаження, так як вказані ціни не були погоджені.

Крім того, відповідач зазначив, що з урахуванням того, що Додаткова угода №1 з новими цінами набрала чинності 19.04.2021, відповідач фізично не міг у строки встановлені позивачем у рознарядці (до 17.04.2021) здійснити поставку вантажу та ще й заднім числом.

Також, за твердженням відповідача, станом на 19.04.2021 ціна товару вже становила 24540,42 грн/тонна (з ПДВ), у зв`язку з чим сторони повинні були укласти нову додаткову угоду.

Що ж до поданої позивачем рознарядки №ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021, відповідач вказує на те, що вказаний лист позивача не є рознарядкою, так як, зокрема, не містить інформації про станцію, на якій позивач повинен був завантажувати товар, хоча, відповідно до умов Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021, така інформація обов`язково вказується замовником у рознарядці та це випливає з умов поставки Франко-перевізник (Інкотермс 2010).

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено Специфікацію №1 до Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021, відповідно до якої відповідач зобов`язувався поставити товар на суму 162888911,05 грн обсягом 8729,000 тон.

Відповідно до п. 2.6 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 сторони домовились, що ціна товару, зазначена у Специфікації, та сума договору переглядається (перераховується) у випадку зміни курсу іноземних валют, показників Platts, які застосовуються в цьому договорі, у встановленому порядку.

Ціна товару, зазначена у специфікації, визначається при кожному наданні рознарядки за наступною формулою: Ц = (Platts * Kдолар + (А + Кєвро/Гк) + М) * Кпдв, де

Ц - ціна за одиницю з ПДВ,

Platts - середнє арифметичне мінімальних значень базисних коригувань, округлене до сотих часто по 10 відомих котирувальних днях, що передують даті надання рознарядки, яке зазначається в публікації Platts European Marketscan за позиціями ULSD 10ppm під заголовком Mediterranean cargoes FOB Med (за тону в дол. США). Застосовується базис Platts відповідно до розрахунків, наданих постачальником у тендерній пропозиції;

Кдолар - офіційний курс української гривні до дол. США, що встановлений НБУ, який діє в день надання рознарядки;

А - розмір акцизного збору, визначений згідно з чинним законодавством України станом на дату надання рознарядки, становить 139,5 Євро за 1000 літрів;

Кєвро - офіційний курс української гривні до євро, що встановлений НБУ, який діє в день надання рознарядки;

Гк - середнє значення густини дизельного палива при 15 градусах С згідно з ДСТУ 7688:2015, а саме 0,8325;

Кпдв - коефіцієнт, який враховує чинну згідно з українським законодавством для постачальника ставку ПДВ, визначається на рівні 1,2;

М - маржа учасника, що є незмінною величиною після проведення аукціону, та визначена у тендерній пропозиції постачальника.

Якщо після перерахунку за вищевказаною формулою ціна товару зміниться від попередньої ціни (або ціни товару на день укладення договору, якщо перерахунок здійснюється вперше) більше ніж на 1%, сторони зобов`язані протягом 3-х робочих днів укласти додаткову угоду про зміну ціни, розрахованої за цією формулою.

У випадку не підписання однією стороною додаткової угоди про зміну ціни протягом 3-х робочих днів з дня отримання від іншої сторони її проекту, така додаткова угода вважається підписаною сторонами та набирає законної сили на наступний день, що настає після наданого для її підписання строку.

Додаткова угода вважається отриманою замовником - при направленні її постачальником на одну з адрес електронної пошти, зазначених замовником у розділі 13 договору, постачальником - при направленні її замовником на одну з адрес електронної пошти, зазначених постачальником у розділі 13 цього договору.

У п. 3.2 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 зазначено, що поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до приймання товару. Зі сторони замовника рознарядка підписується з урахуванням вимог статуту замовника щонайменше двома такими уповноваженими особами: керівник філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця», заступник керівника філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Рознарядка надається постачальнику у вигляді сканованої копії шляхом її направлення із застосування електронної пошти, адреси якої визначені сторонами у розділі 13 даного договору, та вважається отриманою з дня її відправлення у встановленому даним пунктом порядку. Оригінал рознарядки в подальшому направляється замовником засобами поштового зв`зку (АТ «Урпошта») на адресу постачальника шляхом направлення цінного листа з описом вкладення та з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Судом встановлено, що 13.04.2021 позивач направив на електронну адресу відповідача, яка вказана у Договорі поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021, Додаткову угоду №1, в якій зазначено, що у зв`язку з відсутність відвантаження по Специфікації №1 до договору поставки дану специфікацію анулювати.

Включити до Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 Специфікацію №2 на суму 200630802,30 грн.

Викласти п. 2.3 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 в наступній редакції: «сторони планують за цим договором поставити товар на суму 200630802,30 грн».

У п. 5 Додаткової угоди №1 до Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 зазначено, що вона набуває чинності з моменту її підписання, є невід`ємною частиною договору та умови, визначені у даній додатковій угоді, застосовуються до відносин, що склалися між сторонами з 13.04.2021.

У Специфікації №2 до Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 зазначено, що відповідач поставляє позивачу товар на суму 200630802,30 грн (24233,70 грн за тонну з ПДВ) обсягом 8279,000 тонн; умови поставки - FCA (франко-перевізник), станція відправлення в межах України з подальшим направленням за реквізитами вантажоодержувача - кінцевого одержувача, які вказуються у рознарядках замовника; термін поставки - протягом 5-ти календарних днів з моменту надання рознарядки.

Крім того, як встановлено судом, 13.04.2021 позивач направив на електронну адресу відповідача, яка вказана у Договорі поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021, рознарядку №ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021, в якій зазначено, що вона складена згідно з Специфікацією №2 до Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021, та в якій позивач просив відповідача здійснити відправку дизельного палива в обсязі 8279,000 тонн за ціною 24233,70 грн/тонна за вантажними реквізитами, вказаними в рознарядці; термін поставки - протягом 5-ти календарних днів з моменту надання рознарядки.

Крім того, вказані документи (копія рознарядки та додаткова угода разом з специфікацією) були направлені на адресу відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 13.04.2021, поштовою накладною та фіскальним чеком.

Таким чином, 13.04.2021 позивачем було направлено в порядку, передбаченому Договором поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 (на електронну адресу), відповідачу Додаткову угоду №1 до договору поставки, Специфікацію №2 та рознарядку №ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не підписав Додаткову угоду №1 до Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021.

Втім, оскільки сторони у договорі поставки погодили, що у випадку не підписання однією стороною додаткової угоди про зміну ціни протягом 3-х робочих днів з дня отримання від іншої сторони її проекту, така додаткова угода вважається підписаною сторонами та набирає законної сили на наступний день, що настає після наданого для її підписання строку, суд дійшов висновку, що Додаткова угода №1 вважається підписаною 17.04.2021.

При цьому, у п. 5 Додаткової угоди №1 до Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 зазначено, що вона набуває чинності з моменту її підписання, є невід`ємною частиною договору та умови, визначені у даній додатковій угоді, застосовуються до відносин, що склалися між сторонами з 13.04.2021.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як встановлено судом, відповідач повинен був поставити товар протягом п`яти календарних днів з моменту надання замовником рознарядки.

Таким чином, оскільки рознарядка №ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021 була надана відповідачу 13.04.2021, відповідач повинен був виконати обов`язок з поставки товару у строк до 19.04.2021 включно (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день).

За наведених обставини, суд вважає необгрунтованими та безпідставними доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, як стосовно того, що Додаткова угода №1 набула чинності 19.04.2021, а тому отримавши 13.04.2021 від позивача рознарядку з цінами, визначеними у Додатковій угоді №1, відповідач не мав підстав здійснювати відвантаження, так як вказані ціни не були погоджені, так і стосовно того, що з урахуванням того, що Додаткова угода №1 з новими цінами набрала чинності 19.04.2021, відповідач фізично не міг у строки встановлені позивачем у рознарядці (до 17.04.2021) здійснити поставку вантажу та ще й заднім числом.

Так само суд вважає необгрунтованими доводи відповідача про те, що станом на 19.04.2021 ціна товару вже становила 24540,42 грн/тонна (з ПДВ), у зв`язку з чим сторони повинні були укласти нову додаткову угоду, оскільки як погоджено сторонами у п. 2.6 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 ціна товару визначається при кожному наданні рознарядки, тобто станом на дату надання рознарядки.

Як зазначив позивач у заяві, наданій в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу України, ним було визначено ціну на дизельне паливо станом на 13.04.2021, тобто станом на дату складення рознарядки №ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021, що відповідає умовам Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем обов`язку з поставки товару за Додатковою угодою №1, Специфікацією №2 та рознарядкою №ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021.

Відповідач також зауважив, що лист позивача (№ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021) не є рознарядкою, так як, зокрема, не містить інформації про станцію, на якій позивач повинен був завантажувати товар, хоча, відповідно до умов Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021, така інформація обов`язково вказується замовником у рознарядці та це випливає з умов поставки Франко-перевізник (Інкотермс 2010).

Суд не погоджується з вказаними доводами відповідача, зважаючи на наступні обставини.

Відповідно до п. 3.1 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 постачальник здійснює поставку товару залізничним транспортом загального користування на умовах FCA, станція відправлення в межах України, пункт призначення за реквізитами вантажоодержувача, які вказуються в рознарядках замовника.

Згідно з п. 3.9 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 датою поставки товару вважається дата відправлення цього товару, що підтверджується штампом станції відправлення в межах України на накладній (залізничній), на адресу вантажоодержувача - кінцевого одержувача, яка вказується в рознарядці замовника.

Таким чином, умовами Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 встановлено обов`язок позивача (замовника) визначити у рознарядках реквізити вантажоодержувача та не встановлено обов`язку встановити станцію завантаження товару.

Як вказав позивач у заяві, поданій в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу України, постачальник (відповідач) мав право відвантажити товар з будь-якої станції відправлення, при цьому, подання вагонів на станцію відправлення здійснюється за попередньою заявкою відправника.

Крім того, як пояснив позивач, відповідач згідно з отриманої рознарядки міг самостійно зробити заявку на подачу порожніх вагонів для подальшого навантаження та відправки дизельного пального

При цьому, як вбачається з листів залізниці (копії долучені позивачем до відповіді на відзив), позивач у листах від 08.04.2021, від 12.04.2021 просив відповідача (у зв`язку зі складною ситуацією з залишками дизельного палива та необхідністю його закупівлі) надати можливий графік постачання дизельного палива за Договором поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 та вказати дати, обсяги, вантажовідправника та станцію відвантаження.

У відповіді на відзив позивач пояснив, що інформацією про станцію відвантаження володіє лише відправник, у якого з відповідним вантажовідправником укладено договір на перевезення.

Зважаючи на викладені обставини та беручи до уваги, що умовами Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 не встановлено обов`язку позивача визначати у рознарядці станцію відвантаження товару, суд вважає необгрунтованими доводи відповідача відносно того, що він не мав можливості здійснити відправлення товару у зв`язку з тим, що позивач не вказав у рознарядці станцію відвантаження товару.

Доводи відповідача про те, що оригінал рознарядки так і не було направлено на його адресу, не впливають на виникнення у відповідача обов`язку поставити товар, вказаний позивачем у Специфікації №2 та рознарядці №ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021, оскільки умовами Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 сторони передбачили електронне листування між ними, зокрема, погодили, що рознарядка надається постачальнику у вигляді сканованої копії шляхом її направлення із застосування електронної пошти, адреси якої визначені сторонами у розділі 13 даного договору, та вважається отриманою з дня її відправлення у встановленому даним пунктом порядку. Оригінал рознарядки в подальшому направляється замовником засобами поштового зв`язку (АТ «Укрпошта») на адресу постачальника шляхом направлення цінного листа з описом вкладення та з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, обов`язок у відповідача з поставки партії товару виникає з моменту надання позивачем сканованої копії рознарядки.

При цьому, оригінал рознарядки №ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021, надісланий засобами поштового зв`язку (АТ «Укрпошта»), відповідач міг отримати пізніше встановленого строку поставки або не отримати взагалі.

Відповідно до п. 3.4 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 замовник протягом 1 робочого дня з моменту надання постачальнику рознарядки забезпечує оформлення наказів або телефонограм, розпоряджень Акціонерного товариства «Українська залізниця» на станцію відправлення, відповідно до умов поставки і вказаних у рознарядці замовника реквізитів вантажоодержувачів.

Відповідач зауважив, що у нього відсутня будь-яка інформація з приводу того, на яку станцію відправлення позивач планував направити власні вагони для отримання товару та з якої станції відправлення необхідно здійснювати відвантаження товару.

У відповіді на відзив позивач пояснив, що його листи від 08.04.2021 та від 12.04.2021 з проханням повідомити можливого вантажовідправника та станцію відправлення були проігноровані відповідачем, а позивач не має інформації, з якими вантажовідправниками відповідачем укладено договори перевезення, у зв`язку з чим позивач не мав можливості виконати умови п. 3.4 договору, так як не має можливості забезпечити оформлення наказів і телеграфних розпоряджень на станцію відправлення до того часу, поки не отримає відповідну інформацію від відповідача (про станцію відправлення).

До того ж у заяві, поданій в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу України, позивач зазначив, що накази і телеграми надаються залізницею на станції відвантаження для стягнень з одержувачів палива перевізних платежів та плати за охорону вантажу. При відсутності даних наказів здійснення оплати за перевезення та охорону вантажу покладається на замовника.

Зважаючи на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не викладено обставин та не надано доказів на підтвердження неможливості виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару за рознарядкою №ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі.

Наявність станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду обов`язку Товариства з обмеженою відповідальністю «Анвітрейд» поставити Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» товар, визначений Додатковою угодою №1 та Специфікацією №2 до Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані.

Судом встановлено, що 07.09.2021 між сторонами було укладено Додаткову угоду №2 до Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021, в якій сторони дійшли згоди анулювати Специфікацію №2 до договору та включити до договору Специфікацію №3 на суму 218613287,04 грн.

У п. 5 Додаткової угоди №2 від 07.09.2021 вказано, що вона набуває чинності з моменту її підписання і є невід`ємною частиною договору.

Специфікацією №3 до Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 сторони визначили найменування товару, що поставляється, країну виробнику, вимоги до товару, його кількість та вартість, які (в тому числі, і за кількістю та характеристикам) є ідентичними тим, що були погоджені сторонами у Специфікації №2 до договору, внаслідок невиконання якої відповідачем виник спір у справі.

Судом встановлено, що позивачем було подано відповідачу рознарядку №ЦЗВ-20/2887 від 07.09.2021 на поставку відповідно до Специфікації №3 товару.

Відповідачем було належним чином виконано зобов`язання з поставки товару за рознарядкою №ЦЗВ-20/2887 від 07.09.2021, що підтверджується актом прийому-передачі №АТ000001467 від 09.09.2021.

16.09.2021 між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021, якою сторони дійшли згоди Специфікацію №3 прийняти в другій редакції на суму 7792815,08 грн. (295,118 тонн).

Крім того, сторони домовились включити до договору Специфікацію №4 на суму 221191921,26 грн.

У п. 5 Додаткової угоди №3 від 16.09.2021 зазначено, що вона набирає чинності з моменту її підписання і є невід`ємню частиною договору.

Таким чином, під час розгляду судом даної справи сторонами було анульовано Специфікацію №2 до Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021, невиконання відповідачем якої стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 604 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, у зв`язку з досягненням між сторонами згоди про припинення зобов`язань за Специфікацією №2 до Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 під час розгляду судом даної справи, суд дійшов висновку закрити провадження у справі №910/7969/21 в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача поставити дизельне пальне на підставі п. 2 ч. 231 Господарського процесуального кодексу України (у зв`язку з відсутністю предмета спору).

Як вбачається з п. 5 Додаткової угоди №2 від 07.09.2021, вона набуває чинності з моменту її підписання і є невід`ємною частиною договору.

Отже, зобов`язання між сторонами за Додатковою угодою №1 (Специфікацією №2) припинились 07.09.2021.

Умовами вказаної додаткової угоди не встановлено, що такі умови застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до її укладення (ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій, нарахованих у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за Специфікацією №2 (Додатковою угодою №1).

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено до стягнення з відповідача штраф у сумі 30094620,35 грн, нарахований на підставі п. 9.4 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з п. 9.4 Договору поставки №ЦЗВ-14-00321-01 від 05.03.2021 за порушення строків постачання постачальник оплачує замовнику штраф у розмірі 15% від вартості непоставленого в строк товару, а за прострочення понад 15 днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1% від суми непоставленого в строк товару за кожний день прострочення.

Таким чином, оскільки відповідачем було прострочено поставку товару за рознарядкою №ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021, обгрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу, нарахованого на підставі п. 9.4 договору поставки.

Перевіривши розрахунок штрафу, викладений позивачем у позовні заяві, суд дійшов висновку в його обгрунтованості (у сумі 30094620,35 грн).

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 3009462,03 грн, нараховану за період з 03.05.2021 по 17.05.2021.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з розрахунку пені, викладеного позивачем у позовній заяві, позивач нараховує пеню, починаючи з 16-го дня прострочення (а саме з 03.05.2021, так як на думку позивача, відповідач повинен був поставити товар 17.05.2021 включно).

Однак, як встановлено судом, відповідач повинен був виконати свій обов`язок з поставки товару за рознарядкою №ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021 у строк до 19.04.2021 включно.

Таким чином, прострочення з поставки товару виникло 20.04.2021.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок пені, відповідно до якого обґрунтованим розміром пені, нарахованої на підставі п. 9.4 договору поставки, є 2608200,43 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій до 1 грн.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що позивачем не надано жодного доказу понесення будь-яких збитків, погіршення фінансового стану чи ускладнення в господарській діяльності.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, а також у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

Зважаючи на встановлені судом обставини під час розгляду даної справи, зокрема, щодо укладення між сторонами додаткової угоди, внаслідок якої було анульовано Специфікацію №2, виконання відповідачем зобов`язання з поставки дизельного пального, що було предметом Специфікації №2, також беручи до уваги виконання відповідачем обов`язку з поставки дизельного палива за іншими договорами, укладеними з позивачем (№ЦЗВ-14-02321-01 від 17.05.2021, №ЦЗВ-14-14330-01 від 04.12.2020, №ЦЗВ-14-14220-01 від 04.12.2020), суд дійшов висновку зменшити розмір штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача, на 50%.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

За таких обставин, суд дійшов висновку повернути позивачу сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 681974,25 грн. (в частині позовних вимог, щодо яких суд дійшов висновку закрити провадження у справі).

В іншій частині позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

У п. 4.3 постанови Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Анвітрейд» поставити дизельне паливо у кількості 8279 тонн на суму 200630802,30 грн на адреси кінцевих вантажоодержувачів, зазначених у рознарядці №ЦЗВ-20/1222 від 13.04.2021.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Анвітрейд» (01021, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, буд. 9-Б; ідентифікаційний код: 39898416) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 11/15; ідентифікаційний код: 40081347) штраф у розмірі 15 047 310 (п`ятнадцять мільйонів сорок сім тисяч триста десять) грн 18 коп, пеню у розмірі 1 304 100 (один мільйон триста чотири тисячі сто) грн 22 коп. та судовий збір у розмірі 111 161 (сто одинадцять тисяч сто шістдесят одна) грн 80 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Повернути з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) судовий збір у розмірі 681974 (шістсот вісімдесят одна тисяча дев`ятсот сімдесят чотири) грн 25 коп, сплачений за платіжним дорученням №36922053 від 17.05.2021.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 18.10.2021.

Суддя О.М. Спичак