ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1692/21

Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., за участю секретаря судового засідання Руденко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз»
до Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради
про стягнення 3397624,66 грн.
за участю представників:

позивача:Богдан С.В. адвокат, дов. від 30.12.2020 № Др-139-1220
відповідача:Пироженко А.О. представник згідно витягу з ЄДРЮОФОП та ГФ
суть спору:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (далі позивач) до Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» (далі відповідач) про стягнення 3397624,66 грн., з яких 3296684,40 грн. основний борг, 6980,65 грн. інфляційні втрати, 16021,28 грн. 3% річних, 77938,33 грн. пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), до якого відповідач приєднався шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01.01.2016 № 09420DJTFTDT016 щодо здійснення розрахунку за надані послуги з розподілу природного газу в лютому квітні 2021 року у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.06.2021 у даній справі прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження. Призначено у даній справі підготовче судове засідання та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву та інших документів, що підтверджують заперечення проти позову до 14.07.2021. Запропоновано відповідачу надати до суду у строк встановлений для подачі відзиву докази належного виконання зобов`язань за договором розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), до якого відповідач приєднався шляхом підписання заяви-приєднання від 01.01.2016 № 09420DJTFTDT016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), щодо здійснення розрахунку за надані послуги з розподілу природного газу в лютому квітні 2021 року у встановлений договором строк; контррозрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, 3% річних та пені.

У встановлений судом строк відповідач подав суду відзив від 08.07.2021 № 1531/08, в якому він просить суд задовольнити позовні вимоги в частині вимог щодо стягнення основного боргу, інфляційних втрат, 3% річних, в частині вимог щодо стягнення пені відмовити. В якості підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в частині пені відповідач посилається на п. 15 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ, відповідно до якого Тимчасово, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), звільнити від нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форми власності.

На адресу Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив від 26.07.2021 № 1810, в якій позивач, зокрема, зазначає, що посилання відповідача на п. 15 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» є безпідставним, оскільки спірний період включає надання позивачем послуг розподілу природного газу в лютому-квітні 2021 року, а не в 2020 році.

На адресу Господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив від 02.08.2021 № 1563/08, в яких відповідач просить суд зменшити розмір пені на 98% та стягнути на користь позивача пеню у розмірі 1558,76 грн.

Протокольною ухвалою Господарського суду Київської області від 31.08.2021, яка відображена в протоколі судового засідання від 31.08.2021, закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Судом у відповідності до положень ст. 216 Господарського процесуального кодексу України протокольною ухвалою Господарського суду Київської області від 31.08.2021 яка відображена в протоколі судового засідання від 31.08.2021, оголошено перерву у судовому засіданні та повідомлено учасників справи, що розгляд справи по суті буде продовжено 05.10.2021 о 11:20.

На адресу Господарського суду Київської області від відповідача надійшли письмові пояснення від 05.10.2021 № 1782/08, в яких відповідач повідомляє про зміну назви підприємства відповідача з Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» на Комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради, які (зміни) внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Присутній в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з мотивів, викладених в позові. В задоволенні клопотання про зменшення розміру пені заперечував.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог в частині вимог щодо стягнення основного боргу, інфляційних втрат, 3% річних не заперечував, заявлений до стягнення розмір пені просив зменшити на 98%.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між сторонами у справі було укладено типовий договір розподілу природного газу, шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01.01.2016 № 09420DJTFTDT016 (далі договір).

Цей Типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 1.2 договору умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем).

Відповідно до п. 1.3 договору цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

За цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (п. 2.1 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Згідно з п. 6.4 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

У відповідності з п. 6.6 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

На виконання умов договору позивач у лютому 2021 року квітні 2021 року надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 4057010 грн., що підтверджується наступними актами наданих послуг: від 28.02.2021 № ОГЯ81004566 на суму 1352336,75 грн., від 31.03.2021 № ОГЯ81009828 на суму 1352336,66 грн., від 30.04.2021 № ОГЯ81014103 на суму 1352336,59 грн. які підписані в двохсторонньому порядку повноважними представниками сторін без будь яких застережень і зауважень та скріплені печатками підприємств, завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

Разом з тим, відповідач своїх договірних зобов`язань щодо здійснення розрахунку за надані послуги з розподілу природного газу в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим за ним рахується борг в розмірі 3296684,40 грн. різниця між перерахованими грошовими коштами та загальною вартістю наданих послуг з розподілу природного газу .

У відзиві на позову заяву відповідач не заперечує проти позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості в розмірі 3296684,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частино 1 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з положеннями ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» за договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо здійснення повного розрахунку за надані послуги з розподілу природного газу в лютому квітні 2021 року у строк визначений договором, в зв`язку з чим за ним рахується заборгованість в розмірі 3296684,40 грн. Доказів протилежного відповідач суду не надав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення з відповідача 3296684,40 грн. основного боргу.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення повного розрахунку за надані послуги з розподілу природного газу у строк визначений договором, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з простроченої суми грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати з простроченої суми 1352336,75 грн. за період прострочення квітень 2021 року складають 6980,65 грн., 3% річних з прострочених сум за загальний період прострочення з 11.03.2021 по 03.06.2021 складають 16021,28 грн.

Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних є арифметично вірними, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги у вказаній частині позову є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відзиві на позову заяву відповідач не заперечує проти позовних вимог в частині стягнення нарахованих позивачем сум інфляційних втрат та 3% річних.

Також, позивач на підставі п. 8.2 договору просить суд стягнути з відповідача за порушення строків оплати наданих послуг з розподілу природного газу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, яка за його розрахунком з прострочених сум за загальний період прострочення з 11.03.2021 по 03.06.2021 складає 77938,33 грн.

Відповідно до п. 8.2 договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснений позивачем розрахунок пені є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи.

У запереченнях на відповідь на відзив від 02.08.2021 № 1563/08 міститься клопотання відповідача про зменшення розміру пред`явлених вимог про стягнення пені на 98% з посиланням на ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, яке мотивовано тим, що неустойка не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідач зазначає, що він є комунальним підприємством, яке створене з метою надійного та якісного надання послуг з опалення у м. Вишгород та Вишгородському районі, діяльність підприємства пов`язана з сезонним характером надання послуг (опалювальний період) та особливостями бюджетного фінансування. Відповідач не є фактичним та кінцевим споживачем газу, оскільки поставлений газ використовується виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями міста. Невчасна сплата відповідачем коштів за договором компенсується позивачу за рахунок інфляційних втрат та 3% річних. В діях відповідача немає прямого умислу у порушення своїх зобов`язань щодо здійснення оплати за надані позивачем послуги з розподілу газу, оскільки здійснення відповідачем оплат залежить від розрахунків з відповідачем за спожиту теплову енергію. Таким чином, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 98% та стягнути на користь позивача пеню у розмірі 1558,76 грн.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність, як загальні засади цивільного законодавства, є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зменшення неустойки (зокрема, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

При цьому, ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір неустойки (пені та штрафу), оскільки вона спрямована на відновлення майнової сфери кредитора.

В рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 вказано, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Суд враховує, що відповідач є комунальним підприємством, яке створене для надання послуг з опалення та не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, а отже надходження коштів на рахунок відповідача та можливість погашення заборгованості за розподіл природного газу в цілому залежить від сплати кінцевими споживачами на користь відповідача відповідних платежів.

Доказів наявності понесення позивачем збитків, які б перевищували чи дорівнювали б розміру заявленої до стягнення суми пені позивач суду не надав. Розмір пені, яку просить позивач стягнути з відповідача є занадто великим та не співрозмірним із можливими збитками.

Беручи до уваги викладене та враховуючи загальні засади цивільного законодавства справедливості, добросовісності, розумності, баланс інтересів сторін, активну позицію відповідача в даному спорі, ступінь виконання зобов`язання боржника, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене вищезазначене прострочення грошового зобов`язання та недопущення невиправданого збагачення позивача за рахунок стягнення з відповідача занадто великих штрафних санкцій, суд частково задовольняє клопотання відповідача в частині зменшення розміру пені та зменшує розмір пені на 50% від заявленої до стягнення суми, а саме: зменшує суму пені, що підлягає стягненню до 38969,17 грн. пені.

Заперечення відповідача в частині позовних вимог щодо стягнення пені з посиланням на п. 15 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ, не приймаються судом до уваги при вирішенні даного спору та відхиляються з огляду на таке.

Відповідно до п. 15 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ тимчасово, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), звільнити від нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форми власності.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що основним видом діяльності позивача є розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи.

Розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу (п. 35 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Пунктом 27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачальник природного газу - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач є постачальником природного газу.

Таким чином, на правовідносини сторін у даній справі не поширюється положення пункту 15 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. 1291 Конституції України, ст. 13, 74, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» до Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради про стягнення 3397624,66 грн., з яких 3296684,40 грн. основний борг, 6980,65 грн. інфляційні втрати, 16021,28 грн. 3% річних, 77938,33 грн. пеня задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради (вул. Кургузова, 3-В, м. Вишгород, Вишгородський р-н, Київська обл., 07301, ідентифікаційний код 13713569) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (вул. Шевченка, 178, м. Боярка, Києво-Святошинський р-н, Київська обл., 08150, ідентифікаційний код 20578 (три мільйони двісті дев`яносто шість тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 40 коп. основного боргу, 6980 (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн. 65 коп. інфляційних втрат, 16021 (шістнадцять тисяч двадцять одну) грн. 28 коп. 3% річних, 38969 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 17 коп. пені, 50964 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 37 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позовних вимог Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» до Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради про стягнення 38969,16 грн. пені відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України, в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 18.10.2021.

Суддя Ю.В. Подоляк