ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2021 справа № 914/2847/21

За позовом: Приватного підприємства «Буд Контора», с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області,

до відповідача: Державного підприємства «Львіввугілля», м. Сокаль Сокальського району Львівської області,

про: стягнення заборгованості в розмірі 157 970,00 грн,

Суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання А.П. Полянський

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: О.В. Савка- представник;

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Приватного підприємства «Буд Контора» до Державного підприємства «Львіввугілля» про стягнення заборгованості в розмірі 157 970,00 грн.

Ухвалою суду від 20.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.10.2021.

Через відділ документообігу суду, 12.10.2021 (вх. №23775/21) відповідачем надіслано відзив від 06.09.2021 №77, в якому він зазначив про визнання суми стягуваної заборгованості.

В підготовче засідання представник позивача не з`явився. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором про закупівлю товару щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару.

В підготовчому засіданні представник відповідача надав пояснення у справі, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Частиною 3 та 4 статті 185 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 4 статті 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, подана відповідачем заява про визнання позову не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, а тому суд приймає її.

У судовому засіданні 18.10.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши представника відповідача, присутнього в судовому засіданні, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.01.2021 між Приватним підприємством «Буд Контора» (Постачальник), та Державним підприємством "Львіввугілля" (Покупець) було укладено Договір № 13 про закупівлю товару за результатами проведення спрощеної закупівлі від 29.12.2020 (далі - Договір № 13 від 18.01.2021 ). Відповідно до п. 1.1. Договору № 13 від 18.01.2021 р. Постачальник зобов`язується поставити Товар в порядку та на умовах, визначених в Договорі, а саме ДК 021:2015,19520000-7 Пластмасові вироби (Корита пластикові прямокутні), а Покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього узгоджену грошову суму.

Згідно до п. 1.2. Договору найменування, одиниці виміру і загальна кількість товару, його номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в Специфікації до Договору, яка є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 3.1. Договору сума договору складає 514982,2 грн.

Положеннями п. 3.2. Договору сторони погодидили, що ціна за кожну одиницю товару встановлена у національній валюті України і зазначена в специфікації № 1 до цього Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору Покупець сплачує вартість товару за ціною зазначеною у Специфікації № 1 в національній валюті України шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок Постачальника.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що оплата за отриманий товар проводиться Покупцем шляхом перерахування коштів протягом 30 робочих днів з моменту отримання узгодженої партії товару. Умова аналогічного змісту міститься і Специфікації № 1 до Договору.

Відповідно до п. 4.3. Договору у випадку невиконання Покупцем умов оплати за Договором внаслідок відсутності цільового фінансування таких видатків, Покупець звільняється від відповідальності щодо сплати будь-яких господарських санкцій (пеня, штраф, тощо), пов`язаних з недотриманням термінів оплати.

Так, на виконання умов Договору № 13 від 18.01.2021 р. Постачальник передав Покупцю дві партії товару:

- 22.02.2021, на суму 41 072,20 грн, що підтверджується Видатковою накладною № UT-266 від 22.02.2021 та Товарно-транспортною накладною № UT -26 від 22.02.2021 ;

- 16.03.2021, на суму 116 897,80 грн, що підтверджується Видатковою накладною № UT -416 від 16.03.2021 та Товарно-транспортною накладною № UT -47 від 16.03.2021.

Вказані документи підписані представниками Покупця (відповідача).

Відповідно до п. 5.4. Договору ВП «Управління Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» є вантажоодержувачем товару. Умова аналогічного змісту міститься і Специфікації № 1 до Договору № 13 від 18.01.2021.

Згідно п. 5.7. Договору № 13 від 18.01.2021 приймання товару здійснюється Вантажоодержувачем на його складі.

Матеріалами справи підтверджено, що поставлені партії товару прийнято уповноваженим представником Покупця.

Як стверджує позивач, за поставлений товар (обидві партії товару) Покупець (відповідач) не розрахувався.

Відповідач повинен був оплатити отриману партію товару від 22.02.2021 до 06.04.2021 включно, партію товару від 16.03.2021 - до 28.04.2021 включно.

Загальна вартість поставленого і неоплаченого товару складає 157 970 грн.

Відтак, позивач звернувся з позовом до суду з матеріально - правовою вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений та неоплачений товар в розмірі 157970,00 грн.

В ході розгляду справи, відповідач подав клопотання, в якому заявлені позивачем позовні вимоги в повному обсязі визнає і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані та такі що підлягають до задоволення.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст., ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір про закупівлю, згідно умов якого постачальник зобов`язується поставити товар, а покупець прийняти і оплатити його.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Як вже зазначалося раніше, позивачем було поставлено, а відповідачем було отримано товар, що підтверджується підписом представника відповідача на видаткових накладних.

Матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача за поставлений товар у розмірі 157 970,00. Відповідач визнав існуючу заборгованість.

Згідно пункту 1 та 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві та у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, беручи до уваги визнання відповідачем позову, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами не спростовані відповідачем.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, згідно ч.1 ст.130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на положення частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір», статтей 129 та 130 Господарського процесуального кодексу України, та враховуючи те обставину, що спір до розгляду суду доведено з вини відповідача - витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у розмірі 1184,78 грн.

Згідно частини 1 пункту 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

Таким чином, позивач вправі звернутися до суду з відповідним клопотанням щодо повернення суми сплаченого судового збору в розмірі 1184,78 грн.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 130, 185, 191, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Львіввугілля» (80000, Львівська обл., Сокольський р-н, місто Сокаль, вулиця Б.Хмельницького, будинок 26; ) на користь Приватного підприємства «Буд Контора» (81130, Львівська обл., Пустомитівський р-н, село Сокільники, вилиця Стрийська, будинок 22; ) 157 970,00 грн основного боргу і 1184,78 грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.10.2021.

Суддя Н.Є. Березяк