ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 рокуСправа № 912/2368/21
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г., за участі секретаря судового засідання Лупенко А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу № 912/2368/21

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Ружина Григорія Сергійовича", вул. Гагаріна, буд. 10, м. Мала Виска, Маловисківський район, Кіровоградська область, 26200

до відповідача Маловисківської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, вул. Спортивна, буд. 6, м. Мала Виска, Маловисківський район, Кіровоградська область, 26200

про визнання права постійного користування земельною ділянкою

Представники:

від позивача - Коротченко О.О. адвокат, ордер серії ВА № 1019639 від 16.09.2021, посвідчення № 701 від 04.03.2021;

від відповідача - участі не брали;

У судовому засідання проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Селянського (фермерського) господарства "Ружина Григорія Сергійовича" до Маловисківської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області з вимогами про визнання права постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0176, загальною площею 18,9 га, цільове призначення для ведення фермерського господарства, місце розташування Кіровоградська область, Маловисківський район, Лозуватська сільська рада, яка була надана ОСОБА_1 в постійне користування згідно Державного акта на право постійного користування землею серії КРМВ 239 від 2 вересня 1998 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №311, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з моменту реєстрації селянського (фермерського) господарства як юридичної особи обов`язки землекористувача земельної ділянки несе створене фермерське господарство, а не фізична особа-засновник, на ім`я якої видано державний акт на право постійного користування землею. Позивач звертався до відповідача з клопотанням про переоформлення права постійного користування наведеною земельною ділянкою за фермерським господарством, однак згідно рішення міськради №817 від 30.07.2021 відмовлено в переоформленні права постійного користування за господарством.

Ухвалою від 16.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/2368/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.09.2021 о 10:00. Встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

25.08.2021 на адресу суду від Маловисківської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області надійшло клопотання від 19.08.2021 вих. № 2577 із вимогами:

- продовжити строк на подачу відзиву на позовну заяву, пропущений з поважних причин;

- зобов`язати позивача, представника позивача надіслати відповідачу на адресу додатки до позовної заяви;

- відкласти підготовче судове засідання у справі для можливості підготовки відповідача до участі в справі після отримання ним додатків до позовної заяви.

Ухвалою від 06.09.2021 клопотання Маловисківської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 19.08.2021 вих. № 2577 задоволено частково. Продовжено відповідачу встановлений судом процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву до 14.09.2021. Звернуто увагу сторін на встановлені ухвалою про відкриття провадження у справі від 16.08.2021 строки для подання заяв по суті справи.

16.09.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що позовні вимоги не визнаються повністю та заперечуються із підстав наведених у відзиві на позов.

Маловисківська міська рада звертає увагу суду, що право постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0176 було зареєстроване за гр. ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право постійного користування КРМВ 239 виданий 02.09.1998. Тобто, оскільки гр. ОСОБА_2 помер у 2011 році, а реєстрацію права постійного користування за ним проведено у 2020 році, в даному випадку має місце незаконна державна реєстрація.

Чинним законодавством України не передбачено автоматичного переходу права постійного користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, після смерті землекористувача до будь-якої фізичної чи юридичної особи, оскільки зазначене вище право особи припиняється з її смертю.

Після смерті гр. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) право постійного користування за СФГ " Ружина Григорія Сергійовича " не було визнано, не вчинено державну реєстрацію права постійного користування в Державному реєстрі речових прав тощо.

Також наголошено на тому, що у Статуті СФГ " Ружина Григорія Сергійовича " 1998 року так само як і Статуті 2012 року відсутні будь-які відомості, які б підтверджували наявність права користування земельною ділянкою кадастровий номер :02:001:0176 загальною площею 18,9 га саме безпосередньо за СФГ. Не зрозуміло з яких саме підстав у "новому" Статуті СФГ з`явилася земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0176, коли у двох попередніх Статутах СФГ, будь-які відомості про цю ділянку були відсутніми.

Земельний кодекс так і чинне законодавство України в цілому, не передбачає права постійного користування за СФГ, а тому в ст. 141 ЗК України і не передбачає підстав припинення права користування у зв`язку зі смертю особи на ім`я якої видано Акт.

Окрім того, фактична заміна права постійного користування земельною ділянкою від громадянина (на ім`я якого було видано акт) до СФГ не передбачена ні Земельним кодексом України, ні іншим чинним законодавством України.

Протокольною ухвалою від 16.09.2021, на підставі ст. 183 ГПК України, оголошено перерву в підготовчому засіданні по розгляду справи № 912/2368/21 до 28.09.2021 о 12:00 год.

22.09.2021 до суду подано відповідь на відзив у якій зазначено про помилковість, необґрунтованість та суперечливість позиції відповідача.

Так, із посиланням на позицію зроблену Великою Палатою Верховного Суду у справі №922/989/18 постанова від 23.06.2020 та Великою Палатою Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначено, що помилкове розуміння інституту права постійного користування є тільки у відповідача.

Посилання відповідача на відсутність спірної земельної ділянки у редакції статуту позивача минулих років не заслуговує уваги, оскільки дана земельна ділянка не була сформована і це не означає не користування цією земельною ділянкою, оскільки у матеріалах справи наявні докази, що спірна земельна ділянка обліковувалась саме за господарством і саме воно сплачує усі платежі за користування земельною ділянкою, подає звіти до контролюючих органів.

Ухвалою від 28.09.2021 закрито підготовче провадження у справі №912/2368/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.10.2021 о 15:30 год.

У судовому засіданні 12.10.2021 був присутній представник позивача.

Відповідач участі повноважного представника не забезпечив, повідомлений належним чином про призначене засідання суду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Крім того згідно раніше поданого клопотання від 24.09.2021 відповідач просив проводити судові засідання без його участі з урахуванням поданого відзиву.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене та враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, господарський суд розглядає справу по суті в судовому засіданні 12.10.2021 за відсутності представників сторін.

В судовому засіданні 12.10.2021 досліджено докази у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Маловисківської районної Ради народних депутатів Маловисківського району Кіровоградської області від 15 травня 1998 року № 9 було вирішено надати ОСОБА_1 у постійне користування земельну ділянку площею 18,9 гектарів в межах згідно з планом на території Лозуватської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства. (а.с. 38)

02.09.1998 ОСОБА_1 було видано Державний акт на право постійного користування землею серія КРМВ № 239, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 311. (а.с. 14 - 17)

Розпорядженням Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 30.09.1998 року № 99-р "Про реєстрацію селянського/фермерського/ господарства ОСОБА_1 " створене селянське (фермерське) господарство "Ружина Григорія Сергійовича" та зареєстровано його статут відповідно п. 1.4 якого керівником господарства є ОСОБА_1 . (а.с. 39)

Відповідно до технічного звіту по перенесенню в натуру проекту відведення земельної ділянки в постійне користування від 1998 р земельну ділянку площею 18,9 га відведену в постійне користування громадянину ОСОБА_1 для ведення селянського/фермерського/ господарства згідно договору № 10 від 12.02.1998 року Кіровоградського відділення Українського фонду підтримки селянських /фермерських/ господарств відведено за рахунок земель запасу на території Лозуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. (а.с. 49 - 61)

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 помирає, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 187 та видано Cвідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . (а.с. 40)

Після смерті ОСОБА_1 відкрилась спадщина і корпоративні права щодо селянського (фермерського) господарства були отримані дружиною ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .

На підтвердження змін у складі засновника надана Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія ААБ № 156988 від 03.12.2012 року. (а.с. 44)

Рішенням єдиного засновника СФГ " Ружина Григорія Сергійовича " від 22.11.2012 року вирішено створити статутний капітал господарства у сумі 1000,00 гривень для задоволення господарських потреб. (а.с. 37)

Також 22.11.2012 затверджено статут СФГ " Ружина Григорія Сергійовича " у новій редакції за яким засновником господарства є ОСОБА_3 . (а.с. 21 - 26)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, про що було складено актовий запис № 1581 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 15 червня 2018 року. (а.с. 41)

31.05.2021 року доньками ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в порядку спадкування були отримані корпоративні права Селянського (фермерського) господарства "Ружина Григорія Сергійовича" в рівних частках, про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за законом. (а.с. 63 - 68)

Протоколом № 1 загальних зборів засновників (членів) Селянського (фермерського) господарства " ОСОБА_1 " від 31.05.2021 вирішено, зокрема передати права засновника Селянського (фермерського) господарства " Ружина Григорія Сергійовича " спадкоємцям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . (а.с. 42 - 43)

Окрім того, була затверджена нова редакція статуту Селянського (фермерського) господарства "Ружина Григорія Сергійовича" відповідно до змісту п. 4.1 якого визначено, що матеріальною основою і головним основним засобом виробництва С(Ф)Г є земельна ділянка площею 18.9 га з кадастровим номером: :02:001:0176, цільове призначення: для ведення фермерського господарства, місце розташування: Кіровоградська область, Маловисківський район, Лозуватська сільська рада, яка була надана ОСОБА_1 для створення та ведення селянського (фермерського) господарства відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії КРМВ 239 від 2 вересня 1998 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 311. (а.с. 27 - 36)

На підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності, земельній ділянці, яка була надана ОСОБА_1 на праві постійного користування, було присвоєно кадастровий номер :02:001:0176 та зареєстроване право ОСОБА_1 (номер запису про право (в державному реєстрі прав) 35701671), про що вбачається із відповіді Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 11.03.2021 року № 29-11-0.2-1717/2-21. (а.с. 48)

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області "Про передачу землеьних ділянок державної власності у комунальну власність" № 4-ОТГ від 26.11.2020 розпорядником спірної земельної ділянки є Маловисківська міська рада, а предметом спору є земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0176, загальною площею 18,9 га, цільове призначення для ведення фермерського господарства, що розташована на території Лозуватської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. (а.с. 45)

Селянським (фермерським) господарством " Ружина Григорія Сергійовича " до Маловисківської міської ради було направлено заяву (клопотання) б/н від 02.06.2021 року в якій позивач висловив прохання до Маловисківської міської ради прийняти рішення про переоформлення права постійного користування за Селянським (фермерським) господарством "Ружина Григорія Сергійовича" на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:001:0176, загальною площею 18,9 га, цільове призначення для ведення фермерського господарства, що розташована на території Лозуватської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (наразі Маловисківська об`єднана територіальна громада), яка була надана ОСОБА_1 в постійне користування згідно Державного акту на право постійного користування землею серії КРМВ 239 від 2 вересня 1998 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 311.

Рішенням десятої сесії восьмого скликання № 817 від 30 липня 2021 року Маловисківська міська рада вирішила відмовити в переоформленні права постійного користування за селянським фермерським господарством "Ружин Григорій Сергійович" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0176 загальною площею 18,9 га з цільовим призначенням: А.01.02 Для ведення фермерського господарства у зв`язку з тим, що чинне законодавство не передбачає право постійного користування на земельні ділянки сільськогосподарського призначення для селянських фермерських господарств. (а.с. 91)

Наведені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом та є предметом спору у даній справі.

Розглядаючи подану позовну заяву, господарський суд враховує наступні законодавчі положення.

В силу вимог до ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням селянських (фермерських) господарств регулюються, Земельним кодексом України, Законом України "Про селянське (фермерське) господарство", Законом України "Про фермерське господарство" та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно частини 1 статті 51 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент реєстрації Державного акта на право постійного користування від 1998 року) громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

Статтею 7 Земельного кодексу України, в редакції, яка діяла на момент видачі Державного акта на право користування землею гр. ОСОБА_1 , визначено, що користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

За приписами частини 1 статті 23 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент реєстрації Державного акта на право постійного користування від 1998 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

З наведеного нормативного регулювання вбачається, що на момент надання земельної ділянки ОСОБА_1 , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення СФГ надавалася не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2009-ХІІ "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції, чинній на момент реєстрації Державного акта на право постійного користування від 1998 року) після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.

Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.

Отже, законодавством, чинним на момент створення СФГ ОСОБА_1 , було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто, Закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.

19.06.2003 прийнято новий Закон України № 937-ІV "Про фермерське господарство", яким Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" № 2009-ХІІ визнано таким, що втратив чинність.

У статті 1 Закону "Про фермерське господарство" вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (ст. 8 Закону України "Про фермерське господарство").

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

З аналізу приписів статей 1, 5, 7, 8 Закону України "Про фермерське господарство" можна дійти висновку, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Відповідно до положень частини 1 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації (частини 2 статті 92 цього Кодексу).

Пунктом 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, який діяв з 01.01.2002 року (момент набрання чинності названим Земельним кодексом України) до 22.09.2005, встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві повинні до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Проте, Конституційний Суд України рішенням № 5-рп/2005 від 22.09.2005 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Тому, громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

З моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 23.06.2020 у справі № 922/989/18.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 615/2197/15-ц (провадження № 14-533цс18).

Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.

Так, за приписами статті 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: 1) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; 2) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; 3) припинення діяльності релігійних, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; 4) використання земельної ділянки способами, які суперечать економічним вимогам; 5) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; 6) систематична несплата земельного податку або орендної плати; 7) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; 8) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; 9) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Відповідно до приписів частини 1 статті 27 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 22.06.1993), яка діяла до 01.01.2002, право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і двох років - для несільськогосподарського виробництва; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство.

Таким чином, одержання громадянином - засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення СФГ є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття СФГ правосуб`єктності як юридичної особи. Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення СФГ і подальшої державної реєстрації СФГ як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства.

Станом на день вирішення спору позивач Селянське (фермерське) господарство "Ружина Григорія Сергійовича", продовжує здійснювати фермерську діяльність та використовувати земельну ділянку на праві постійного користування, що підтверджується податковими деклараціями за період із 2018- 2020 роки, звітами про посівні площі за 2019 - 2020 роки, квитанціями про сплату єдиного податку з сільськогосподарських товаровиробників за період 2019 - 2021 років наявними у матеріалах справи. (а.с. 70 - 90)

28.04.2021 прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" (набрав чинності 27.05.2021) яким доповнено Розділ Х "перехідних положень" Земельного кодексу України пунктом 24 наступного змісту: "З дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними."

Як вбачається із наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" № 4-ОТГ від 26.11.2020 розпорядником спірної земельної ділянки є Маловисківська міська рада. (а.с. 45)

Крім того, судом враховано, що станом на момент розгляду справи, розпорядником земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0176, загальною площею 18,9 га, цільове призначення, для ведення фермерського господарства, є Маловисківська міська рада, оскільки остання належать до комунальної форми власності та її місцем розташування є Кіровоградська область, Лозуватська сільська рада, що підтверджується Інформацією із Публічної кадастрової карти, розташованої на офіційному веб-сайті Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, яка є загальнодоступною.

Заперечення Маловисківської міської ради викладені у відзиві на позов спростовуються наведеними вище положеннями законодавства.

Крім того, господарський суд зауважує, що згідно положень ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аргументи відповідача щодо не врахування висновків викладених у постановах Верховного Суду викладених у постанові від 23.11.2016 у справі № 657/731/14-ц, від 05.10.2016 у справі № 6-2329цс16 та в постановах від 17.10.2018 у справі № 376/2038/14-ц, від 11.06.2019 у справі № 912/3219/17, від 16.05.2019 у справі № 922/2448/18 є безпідставними, оскільки в силу правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/10947/17, слід враховувати останню позицію суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим суд застосовує до спірних правовідносин, які виникли у справі, що переглядається, правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23.06.2020 у справі № 922/989/18, яка є останньою у часі.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 18.08.2021 у справі № 905/1505/20.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, господарський суд вважає право позивача порушеним та дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, доведення останнім наявності у Селянського (фермерського) господарства "Ружина Григорія Сергійовича" (вул. Гагаріна, буд. 10, м. Мала Виска, Маловисківський район, Кіровоградська область, 26200, ) права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 18,9 га з кадастровим номером :02:001:0176, цільове призначення для ведення фермерського господарства, місце розташування Кіровоградська область, Лозуватська сільська рада, яка була надана на ім`я ОСОБА_1 згідно Державного акту на право постійного користування землею серії КРМВ 239 від 2 вересня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 311.

А отже, позовні вимоги Селянського (фермерського) господарства "Ружина Григорія Сергійовича" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір за заявою позивача покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за Селянським (фермерським) господарством "Ружина Григорія Сергійовича" (вул. Гагаріна, буд. 10, м. Мала Виска, Маловисківський район, Кіровоградська область, 26200, ) право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 18,9 га з кадастровим номером :02:001:0176, цільове призначення для ведення фермерського господарства, місце розташування Кіровоградська область, Лозуватська сільська рада, яка була надана на ім`я ОСОБА_1 згідно Державного акту на право постійного користування землею серії КРМВ 239 від 2 вересня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 311.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати позивачу електронною поштою ІНФОРМАЦІЯ_4, відповідачу на поштову адресу.

Повне рішення складено 13.10.2021.

Суддя В.Г. Кабакова