ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м. Черкаси справа № 925/1174/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників сторін:

від позивача: Яковенко О.О. - адвокат за ордером;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом фізичної особи - підприємця Лаут Віталія Олександровича (м. Черкаси) до фізичної особи - підприємця Федоренка Андрія Вікторовича ( м. Черкаси) про стягнення 123 076,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 123 076,23 грн. з яких: 103 335,00 грн. основна заборгованість як сплачені за неотримані послуги кошти, 5274,33 грн. як 3 % річних та 14 466,90 грн. інфляційних втрат на підставі договору про надання послуг № 29 від 21.10.2019, укладеного між сторонами у справі.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

В засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Заяву позивача у поясненні від 11.10.2021 про стягнення зменшеної суми боргу в частині 3% річних та інфляційних втрат суд до розгляду не приймає, оскільки у відповідності до положень ст. 46 ГПК України зменшення позовних вимог позивачем допускається лише до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Дане засідання в справі вже відбулося 05.10.21.

Відповідач на розгляд справи жодного разу не з`явився, явка обов`язковою не визнавалася, ухвалу вручено поштовим зв`язком (а.с. 25).

Відзиву на позов суду не подано, що не перешкоджає суду вирішити спір за наявними у справі доказами.

Заслухавши доводи та пояснення представника позивача та дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає лише до часткового задоволення, виходячи з такого:

У відповідності до ч. 3 ст.13, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що 21.10.2019 між фізичними особами - підприємцями Лаутом Віталієм Олександровичем (Замовник, позивач у справі) та Федоренком Андрієм Вікторовичем (Виконавець, відповідач у справі) укладено договір про надання послуг № 29 (далі-договір) а.с.7).

За умовами цього договору позивач замовив, а відповідач зобов`язався за завданням Замовника надати послуги зі створення дизайн -проекту інтер`єру та фасаду нежитлового приміщення (приміщення першого поверху з № 1-1 по № 1-12, з " 2-1 по № 2-3, № 1) приміщення другого поверху за № 2-1 по № 2-8 літ А-9) що знаходиться по вул. Небесної Сотні, 5 у м. Черкаси загальною площею 308,0 кв.м. в обсязі та на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1.).

За умовами розділу 2 Договору Виконавець повинен якісно надавати послуги Замовнику, термін виконання робіт становить 40 робочих днів з моменту надання Замовником необхідної інформації Виконавцю, а саме : оформлене технічне завдання. Протягом цього строку Виконавець повинен передати Замовнику дизайн-проект інтер`єру та фасаду нежитлового приміщення, зазначеного у п. 1.1. Договору.

У відповідності до розділу 4 даного договору сторони домовилися, що вартість послуг Виконавця становить 8300 доларів США за створення дизайн-проекту інтер`єру та фасаду (п. 4.1.)

Сторони погодили, що оплата за цим договором проводиться Замовником за середнім курсом долара США на сайті ПАТ "Приватбанк" по відношенню до гривні станом на дату підписання даного договору (а саме 1 долар США = 24,9 грн.). Дане співвідношення долару до гривні є фіксованим і не переглядається сторонами.

Згідно п. 4.2. Договору оплата здійснюється до початку виконання проектних робіт в розмірі 50% від загальної вартості послуг, зазначених у п. 4.1. Договору. Решта оплати - здійснюється після передачі Виконавцем Замовнику дизайн-проекту та підписання Акту про надані послуги, не пізніше 3 банківських днів з дня обопільного підписання акту.

За доводами позивача, 50% від вартості послуг за договором в сумі 103 335,00 грн. за вказаним договором між сторонами він вчасно оплатив платіжним дорученням № 268 від 23.10.2019 (а.с. 8) та надав суду засвідчену банком копію даного платіжного документа.

За умовами п. 7.3. Договору він діє до 31.12.2020.

За доводами позивача, відповідач не приступив до виконання своїх зобов`язань за Договором, не зробив офіційну відмову від виконання договору за умовами п. 7.5. Договору і не повернув позивачу кошти, з чого і виник спір.

Заперечень проти неотримання коштів від позивача на виконання Договору між сторонами відповідач суду не подав.

Позивачем надано в справу письмове пояснення від 05.10.2021 (а.с. 26) про те, що між сторонами було укладено лише договір про надання послуг №29 від 21.10.2019 і кошти в сумі 103 335,00 грн. за платіжним дорученням № 268 від 23.10.2019 було сплачені позивачем відповідачу саме на виконання даного договору.

Спірні правовідносини між сторонами виникли із договору про надання послуг, умови якого, на думку суду, більше відповідають положенням чинного законодавства про підряд.

Так, у відповідності до ст. 837, 839, 843, 844, 846, ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу. Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно ст. 847 ЦК України підрядник зобов`язаний своєчасно попередити замовника:

1) про недоброякісність або непридатність матеріалу, одержаного від замовника;

2) про те, що додержання вказівок замовника загрожує якості або придатності результату роботи;

3) про наявність інших обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують якості або придатності результату роботи.

За правилами ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Станом на час вирішення спору строк дії договору між сторонами завершився (31.12.2020) і з боку відповідача суд не подано доказів, що ним виконано роботи, які складають предмет договору та складено акт про надані послуги, як підставу для проведення повного розрахунку між сторонами.

Сторонами не надано суду доказів, що Договір між сторонами є нікчемним, його було розірвано за спільною згодою сторін до часу закінчення строку його дії чи визнано недійсним за рішенням суду.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилами ст. 22 ГПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Також, за правилами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Зобов`язання по поверненню безпідставно набутого майна у зобов`язаної особи виникає в силу закону (ст. 11 ЦК України), зокрема, негайно після зникнення підстави такого набуття.

З боку позивача суду не надано доказів, що до часу закінчення строку дії договору позивач в порядку ст. 849 ЦК України відмовився від договору та вимагав від відповідача відшкодування збитків.

З цих підстав, оскільки після 31.12.2020 договірні стосунки між сторонами припинилися за умовами договору, з боку відповідача договір не виконано, то у відповідача виникає зобов`язання повернути позивачу отримані за Договором кошти, на які не було виконано роботи, у повному розмірі саме на підставі ст. 1212 ЦК України.

Причини невиконання даного зобов`язання по поверненню спірних коштів відповідач суду не пояснив.

Відповідач не надав суду пояснень про підставність утримання ним спірних коштів позивача після закінчення строку дії договору між сторонами та за наслідками невиконання робіт за договором. Доказів повернення позивачу коштів в сумі 103 335,00 грн. суду також не надав.

З підстав викладеного з відповідача на користь позивача слід примусово стягнути 103 335,00 грн. коштів, на які не було виконано роботи за Договором між сторонами про надання послуг № 29 від 21.10.2019, строк дії якого закінчився 31.12.2020

У відповідності до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові від 16 липня 2019 року по справі № 910/3945/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду оприлюднив такий правовий висновок:

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з рахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Тому, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, від 01.10.2014 № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18.

За порушення зобов`язання по поверненню спірних коштів позивач також просить стягнути з відповідача 5274,33 грн. як 3% річних та 14 466,90 грн. інфляційних згідно розрахунку (а.с. 6).

Дана вимога підлягає лише до часткового задоволення, виходячи з такого:

За правилами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана норма чинного законодавства про відповідальність боржника застосовується незалежно від того, чи було таку відповідальність передбачено у договорі.

Однак суд вважає, що нарахування інфляційних та 3% річних позивач проводити вправі лише після закінчення строку дії договору, як обґрунтував суд для застосування ст. 1212 ЦК України до відносин сторін, тобто, з 01.01.2021 року, а не з січня 2019 року, як розрахував позивач.

Тому, за належним розрахунком, за період з 01.01.2021 по 31.07.2021 з відповідача на користь позивача слід стягнути 6676,97 грн. інфляційних та 2063,87 грн. як 3% річних за період з 01.01.2021 по 31.08.2021.

В решті вимог за цими стягненнями слід відмовити через безпідставність їх нарахування.

Правові підстави позову доведено зібраними у справі доказами, заперечень проти позовних вимог відповідачем не подано, доказів проведення розрахунку відповідач суду не надав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача слід стягнути 103 335,00 грн. основного боргу, 2063,87 грн. як 3 % річних, 6676,97 грн. інфляційних втрат на підставі договору про надання послуг № 29 від 21.10.2019 року.

В решті вимог у позові слід відмовити.

Згідно ч. 9 ст. 129 ГПК України, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судові витрати покладаються на відповідача повністю і з нього на користь позивача слід стягнути 2270,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 238,240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Федоренка Андрія Вікторовича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи - підприємця Лаут Віталія Олександровича (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) -- 103 335,00 грн. основного боргу, 2063,87 грн. як 3 % річних, 6676,97 грн. інфляційних втрат на підставі договору про надання послуг № 29 від 21.10.2019 року та 2270,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

В решті вимог у позові відмовити.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2021

Суддя Н.М. Спаських