РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2021Справа № 910/13326/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг"

до Міністерства оборони України

про стягнення 1 004 202, 05 грн.

Представники:
від позивача: Горболис О.А.;

від відповідача: Ніколова В.М.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 1 004 202, 05 грн, з яких: 903 312, 00 грн - основний борг, 86 400, 00 грн - авансовий внесок та 14 490, 05 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 286/1/20/74 про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) (моторні оливи), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 29.09.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.09.2021.

10.09.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Міністерства оборони України надійшов відзив на позов, в якому відповідач, зокрема, зазначає, що позивачем порушено порядок надання (належним чином оформлення) документів, які є підставою для оплати. Крім цього, відповідач зазначає, що надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України на оплату продукції були передбачені у бюджеті на 2020 рік, а тому реалізувати таку оплату можливо було лише у 2020 бюджетному році, а не у 2021 році.

15.09.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, зокрема, зазначає, що ним своєчасно було виконано свої зобов`язання з поставки продукції, що підтверджується належним чином оформленими документами. Крім цього, позивач зазначає, що документи, які підтверджували факт поставки продукції були повернуті замовником зі значним запізненням, а відтак позивач не міг направити відповідний комплект документів відповідачу до закінчення бюджетного року для отримання оплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/13326/21 призначено на 07.10.2021.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 07.10.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.09.2020 року між Міністерством оборони України (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" (далі - постачальник) укладено договір № 286/1/20/74 про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) (моторні оливи), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити у 2020 році мастильні засоби (09210000-4) (моторні оливи) (лот.5: (09211100-2) моторні оливи (олива моторна для автотракторних дизелів М-10Г2к (вищий сорт)), а саме: олива моторна для автотракторних дизелів М-10Г2к (вищий сорт) (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно специфікації, а саме: Олива моторна для автотракторних дизелів М-10Г2к (вищий сорт) (61-000-7035), ГОСТ 8581-78; строк постачання - 45 календарних днів з дати підписання договору, в термін до 13.11.2020 включно; загальна кількість - 80,0 т, ціна за одиницю, без ПДВ - 18 000, 00 грн, загальна сума вартості продукції, без ПДВ - 1 440 000, 00 грн; Крім того, ПДВ (20 %) - 288 000, 00 грн. Загальна вартість продукції з ПДВ - 1 728 000, 00 грн.

Відповідно до п. 2.2. договору, одержувачами продукції є військові частини, склади (бази) пального, Центри забезпечення пальним (далі - одержувачі замовника) згідно з рознарядками Міністерства оборони України, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 4.1. договору, розрахунок за фактично постачену продукцію здійснюється протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України належним чином оформлених документів передбачених цим договором, але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року.

За умовами п. 4.2. договору, постачальник зобов`язаний надати замовнику після постачання продукції комплект наступних документів:

4.2.1. Рахунок-фактуру на відвантажену продукцію, яка підписана керівником та головним бухгалтером постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі).

4.2.2. Акт приймання-передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440).

4.2.3. Видаткову накладну постачальника, яка містить обов`язкові реквізити та підписана Сторонами із зазначенням одержувачем замовника фактичної дати надходження продукції.

4.2.4. Повідомлення-підтвердження (додаток 12.4. договору), яке оформлюється одержувачем замовника (відповідно до Порядку розподілу та доведення до військ виділених асигнувань, здійснення централізованої оплати товарів, робіт і послуг у Міністерстві оборони України, затвердженого наказом Міноборони України від 31.12.2016 № 757).

4.2.5. Акт прийому-передачі продукції (додаток № 12.3. договору).

Без вищезазначених документів або відсутності у них встановленої інформації, оплата постаченої продукції не здійснюється та такі документи повертаються постачальнику (п. 4.3. договору).

Пунктом 4.4. договору визначено, що відповідно до статей 43, 46, 48, 51, 112, 116-118 Бюджетного кодексу України та Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 № 309, постачальник зобов`язаний надавати документи, які є підставою для оплати продукції протягом 5 банківських днів з часу отримання продукції від замовника.

Згідно п. 5.5. договору, договір вважається виконаним при умові постачання 99 % продукції.

За умовами п. 6.1.1 договору, замовник зобов`язаний, своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість постаченої продукції протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів передбачених договором.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 10.1. договору).

Відповідно до п. 11.1. договору, постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 5 % у грошовому вираженні від суми договору (платіжне доручення від 25.09.2020 № 603 на суму 86 400, 00 грн).

Згідно п. 11.1.1. договору, за письмовим зверненням постачальника, замовник повертає постачальнику забезпечення виконання договору не пізніше 5-ти банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов`язань, крім випадків передбачених пунктом 11.1.3. договору.

Підставою для повернення забезпечення виконання цього договору є виконання постачальником всіх умов договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та відповідності технічним вимогам продукції у визначені строки (терміни) і виключно за ціною згідно положень цього договору (п. 11.1.2. договору).

Додатком № 12.1. до договору № 286/1/20/74 від 29.09.2020 сторони погодили порядок приймання продукції, відповідно до якого прийняття продукції за кількістю та якістю (за встановленими документами) здійснюється одержувачем замовника в присутності представника постачальника та оформлюється актом, який складає одержувач замовника у термін до 3 діб після прибуття продукції до місця поставки. Належним чином оформлені документи, зазначені у п. 4.2. договору, є підтвердженням прийняття продукції (п. 1 додатку № 12.1).

Прийняття продукції за кількістю та якістю оформлюється актом приймання-передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України), який повинен бути складений в останній день приймання продукції. Належним чином оформлений і підписаний акт приймання-передачі є підтвердженням приймання продукції (п. 3 додатку № 12.1).

Додатком № 12.2. до договору № 286/1/20/74 від 29.09.2020 сторони погодили Рознарядку на постачання Товариством з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" оливи моторної для автотракторних дизелів М-10Г2к (вищий сорт) (61-000-7035), ГОСТ 8581-78, а саме:

- Військова частина А 2678, станція призначення: Куликів, Львівська залізниця (код станції 372209), у кількості 40 т до 13.11.2020;

- Військова частина А 2363, станція призначення: Дубно Львівська залізниця (код станції 350303), у кількості 40 т, до 13.11.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві продукцію, а саме оливу моторну для автотракторних дизелів М-10Г2к (вищий сорт) (61-000-7035), ГОСТ 8581-78 у кількості 20, 521 т вартістю 442 253, 60 грн та у кількості 21, 389 т вартістю 462 000, 00 грн, що підтверджується актами прийому-передачі продукції № 991 від 28.12.2020 та № 998 від 28.12.2020, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

За вказану продукцію відповідач розрахувався у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 286/1/1315 від 28.12.2020 на суму 443 253, 60 грн (проведено банком 30.12.2020) та № 286/1/1314 від 28.12.2020 на суму 462 002, 40 грн (проведено банком 30.12.2020).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було поставлено відповідачу наступну продукцію на загальну суму 903 312, 00 грн, а саме:

- 02.11.2020 - 21, 32 т оливи моторної для автотракторних дизелів М-10Г2к (вищий сорт) (61-000-7035), ГОСТ 8581-78 вартістю 460 512, 00 грн згідно видаткової накладної № 192 від 02.11.2020, з урахуванням коригування № 1 від 15.12.2020 на - 0, 08 т, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств;

- 05.11.2020 - 20, 5 т оливи моторної для автотракторних дизелів М-10Г2к (вищий сорт) (61-000-7035), ГОСТ 8581-78 вартістю 442 800, 00 грн згідно видаткової накладної № 199 від 05.11.2020, з урахуванням коригування № 2 від 15.12.2020 на - 0, 04 т, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств;

Крім того, факт поставки вказаної продукції відповідачу підтверджується актом приймання-передачі № 51/51 від 27.11.2020 на суму 442 800, 00 грн - 20,5 т; повідомленням-підтвердженням № 3504 від 27.11.2020 на суму 442 800, 00 грн - 20,5 т; актом приймання-передачі № 50/50 від 27.11.2020 на суму 460 512, 00 грн - 21,32 т; повідомленням-підтвердженням № 3502 від 27.11.2020 на суму 460 512, 00 грн - 21,32 т, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств, а також паспортами якості № 2182, № 2175 та виставленими рахунками на оплату № 85 від 13.01.2021 та № 86 від 13.01.2021.

Проте, відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого за Міністерством оборони України утворилась заборгованість у розмірі 903 312, 00 грн за поставлену продукцію за видатковими накладними № 192 від 02.11.2020 та № 199 від 05.11.2020.

Крім того, відповідач не підписав акти прийому-передачі продукції на суму 442 800, 00 грн , кількість продукції - 20,5 т та на суму 460 512, 00 грн, кількість продукції - 21, 32 т.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем листом від 07.05.2021 № 286/9/2326 було повернуто без опрацювання документи надіслані позивачем на оплату за поставлену продукцію - оливу моторну для автотракторних дизелів М-10Г2к згідно договору від 29.09.2020 № 286/1/20/74, у зв`язку з закінченням терміну дії договору та закінченням бюджетного року.

Так, позивачем на адресу відповідача направлялася вимога б/н від 27.07.2021, в якій позивач просив відповідача впродовж 5-ти банківських днів з дня отримання даної вимоги сплатити залишок заборгованості за поставлену за договором № 286/1/20/74 від 29.09.2020 продукцію у розмірі 903 312, 00 грн, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 27.07.2020.

Відповідач на вищезазначену вимогу відповіді не надав.

Також, позивачем на адресу відповідача направлялась вимога № б/н від 27.07.2021, в якій з урахуванням того, що ним повністю документально підтверджено виконання власних зобов`язань за договором № 286/1/20/74 від 29.09.2020 позивач відповідно до п. 11.1.1. договору просив відповідача повернути гарантійний платіж у розмірі 86 400, 00 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 27.07.2020.

Відповідач на вищезазначену вимогу відповіді не надав.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 903 312, 00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 86 400, 00 грн - гарантійного платежу відповідно до п.11.1.1. договору та 14 490, 05 грн - інфляційних втрат за період з 15.05.2021 по 12.08.2021.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.664 Цивільного кодексу України унормовано, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачеві продукцію, а саме оливу моторну для автотракторних дизелів М-10Г2к (вищий сорт) (61-000-7035), ГОСТ 8581-78 на загальну суму 903 312, 00 грн, а саме: у кількості 21, 32 т вартістю 460 512, 00 грн згідно видаткової накладної № 192 від 02.11.2020 (з урахуванням коригування № 1 від 15.12.2020 на - 0, 08 т) та у кількості 20, 5 т вартістю 442 800, 00 грн згідно видаткової накладної № 199 від 05.11.2020 (з урахуванням коригування № 2 від 15.12.2020 на - 0, 04 т) які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Однак, відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого за Міністерством оборони України утворилась заборгованість у розмірі 903 312, 00 грн за поставлену продукцію за видатковими накладними № 192 від 02.11.2020 та № 199 від 05.11.2020.

Крім того, відповідач не підписав акти прийому-передачі продукції на суму 442 800, 00 грн, кількість продукції - 20,5 т та на суму 460 512, 00 грн, кількість продукції - 21, 32 т.

При цьому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивач свої зобов`язання щодо поставки продукції у визначені договором строки не виконав, копії підтверджуючих документів про поставку товару надав у квітні 2021, у зв`язку з чим відповідач не вбачає підстав для здійснення оплати поставленої продукції.

Крім того, відповідач вказує про закінчення строку дії договору та закінчення бюджетного року.

Проте, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, з огляду на наступне.

Так, умовами укладеного між сторонами договору № 286/1/20/74 від 29.09.2020 передбачено, що позивач зобов`язується поставити у 2020 році мастильні засоби (09210000-4) (моторні оливи) (лот.5: (09211100-2) моторні оливи (олива моторна для автотракторних дизелів М-10Г2к (вищий сорт)), а саме: олива моторна для автотракторних дизелів М-10Г2к (вищий сорт) (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно специфікації, а саме: Олива моторна для автотракторних дизелів М-10Г2к (вищий сорт) (61-000-7035), ГОСТ 8581-78; строк постачання - 45 календарних днів з дати підписання договору, в термін до 13.11.2020 включно; загальна кількість - 80,0 т, ціна за одиницю, без ПДВ - 18 000, 00 грн, загальна сума вартості продукції, без ПДВ - 1 440 000, 00 грн; Крім того, ПДВ (20 %) - 288 000, 00 грн. Загальна вартість продукції з ПДВ - 1 728 000, 00 грн.

Додатком № 12.2. до договору № 286/1/20/74 від 29.09.2020 сторони погодили Рознарядку на постачання Товариством з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" оливи моторної для автотракторних дизелів М-10Г2к (вищий сорт) (61-000-7035), ГОСТ 8581-78, а саме:

- Військова частина А 2678, станція призначення: Куликів, Львівська залізниця (код станції 372209), у кількості 40 т до 13.11.2020;

- Військова частина НОМЕР_1 , станція призначення: Дубно Львівська залізниця (код станції 350303), у кількості 40 т, до 13.11.2020.

З матеріалів справи вбачається, що до Військової частини НОМЕР_1 позивачем 02.11.2020 було поставлено 21, 32 т продукції вартістю 460 512, 00 грн згідно видаткової накладної № 192 від 02.11.2020 (з урахуванням коригування № 1 від 15.12.2020 на - 0, 08 т) та 05.11.2020 поставлено 20, 5 т продукції вартістю 442 800, 00 грн згідно видаткової накладної № 199 від 05.11.2020 (з урахуванням коригування № 2 від 15.12.2020 на - 0, 04 т) які підписані представниками сторін та скріплені печатками.

Тобто, згідно видаткових накладних № 192 та № № 199 позивачем поставлено відповідачу продукцію 02.11.2020 та 05.11.2020, відповідно, в той час як договором визначено строк поставки 13.11.2020.

При цьому, як вбачається з акту приймання-передачі № 51/51 від 27.11.2020 на суму 442 800, 00 грн у кількості 20,5 т, дата початку приймання продукції - 06.11.2020 та відповідно до акту приймання-передачі № 50/50 від 27.11.2020 на суму 460 512, 00 грн у кількості 21,32 т, дата початку приймання продукції - 04.11.2020.

Суд зазначає, що вказані акти приймання-передачі № 51/51 та № 50/50 підписані представником відповідача без зауважень та заперечень, при цьому відповідно до вказаних актів дата закінчення приймання продукції - 27.11.2020, у зв`язку з чим останні датовані 27.11.2020.

Таким чином, враховуючи що продукція була поставлена позивачем у строки визначені договором, тобто до 13.11.2020, в свою чергу остаточне прийняття такої продукції відбулося відповідачем 27.11.2020, відповідно повідомлення-підтвердження № 3504 на суму 442 800, 00 грн та № 3502 на суму 460 512, 00 грн також складені та підписані сторонами 27.11.2020.

При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які листи/претензії надіслані відповідачем на адресу позивача щодо порушення ним строків поставки товару.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, видаткові накладні № 192 та № № 199 є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарських операцій та факт встановлення договірних відносин.

Тож, відповідач підписавши такі видаткові накладні та акти приймання-передачі № 51/51 та № 50/50, в яких зазначено дату початку приймання продукції, без зауважень та заперечень підтвердив факт поставки товару у визначені договором строки, що є підставою для оплати поставленої продукції.

При цьому, надання позивачем повного комплектну документів визначеного 4.2. договору, після 13.11.2020 не є підставою для несплати вартості поставленої продукції, оскільки як зазначено судом вище товар було поставлено відповідачу 02.11.2020 та 05.11.2020, при цьому п. 4.2. договору визначено що такі документи надаються позивачем після постачання продукції.

Додатком № 12.1. до договору № 286/1/20/74 від 29.09.2020 сторони погодили порядок приймання продукції, відповідно до якого прийняття продукції за кількістю та якістю (за встановленими документами) здійснюється одержувачем замовника в присутності представника постачальника та оформлюється актом, який складає одержувач замовника у термін до 3 діб після прибуття продукції до місця поставки. Належним чином оформлені документи, зазначені у п. 4.2. договору, є підтвердженням прийняття продукції (п. 1 додатку № 12.1).

Прийняття продукції за кількістю та якістю оформлюється актом приймання-передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України), який повинен бути складений в останній день приймання продукції. Належним чином оформлений і підписаний акт приймання-передачі є підтвердженням приймання продукції (п. 3 додатку № 12.1).

Суд зазначає, що поставлена до Військової частини А 2363 продукція на загальну суму 903 312, 00 грн була прийнята відповідачем без зауважень та заперечень щодо кількості, якості та строків поставки, що підтверджується актами приймання-передачі № 51/51 та № 50/50, затвердженого Командиром військової частини НОМЕР_1 , вказані акти скріплені печаткою відповідача.

Крім того, як зазначено судом вище, в матеріалах справи наявне повідомлення-підтвердження № 3502 та № 3504 про отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України у централізованому порядку до Військової частини НОМЕР_1 у розмірі 903 312, 00 грн.

При цьому, суд вважає безпідставними твердження відповідача стосовно закінчення строку дії договору, як підставу для несплати вартості поставленого товару, оскільки п. 10.1. договору № № 286/1/20/74 від 29.09.2020 сторони чітко передбачили, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 року, в частині проведення розрахунків до повного їх виконання.
Згідно зі статтями 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 Цивільного кодексу України та частиною сьомою статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною першою статті 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, враховуючи що продукція була поставлена позивачем до Військової частини НОМЕР_1 у строк визначений договором та прийнята відповідачем без зауважень та заперечень, при цьому, у матеріалах справи відсутні докази відмови відповідача від прийняття поставленої позивачем продукції до Військової частини НОМЕР_1 , приймаючи до уваги що позивачем відповідно до умов договору було надано передбачені договором документи на оплату, суд дійшов висновку що відповідач зобов`язаний здійснити оплату поставленого товару у розмірі 903 312, 00 грн.

За умовами п. 6.1.1 договору, замовник зобов`язаний, своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість постаченої продукції протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів передбачених договором.

Суд зазначає, що як встановлено ч.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я; середньострокових зобов`язань за договорами на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

У відповідності до ч. 3 вказаної статті, розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов`язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Суд звертає увагу на приписи ст.1 Бюджетного кодексу України, згідно яких бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.

Тобто, норми бюджетного законодавства не регулюють зобов`язальних правовідносин сторін, які виникли з договорів поставки товару та ніяким чином не можуть спростовувати права постачальника на отримання плати за поставлений товар.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення; у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності; не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналогічні норми містить ст. 617 Цивільного кодексу України, згідно якої, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах також викладені в постановах Верховного Суду у справі №910/4377/18 від 01.07.2019, №910/2144/18 від 01.07.2019, №910/4375/18 від 08.07.2019р.

Тож, надання позивачем документів на оплату після 13.11.2020 не звільняє відповідача від обов`язку оплатити такий товар.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем листом від 07.05.2021 № 286/9/2326 було повернуто без опрацювання документи надіслані позивачем на оплату за поставлену продукцію - оливу моторну для автотракторних дизелів М-10Г2к згідно договору від 29.09.2020 № 286/1/20/74, у зв`язку з закінченням терміну дії договору та закінченням бюджетного року.

Відповідно до вказаного листа документи на оплату надійшли до відповідача 23.04.2021 за вхідними номерами № 5048 та 5044.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням п. 6.1.1. договору, положень ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до беззаперечного висновку, що починаючи з 25.05.2021 боржник вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару у розмірі 903 312, 00 грн., оскільки строк оплати настав 24.05.2021.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поставки № 286/1/20/74 від 29.09.2020 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 903 312, 00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 86 400, 00 грн - гарантійного платежу відповідно до п.11.1.1. договору.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем було забезпечено виконання своїх зобов`язань за договором № 286/1/20/74 від 29.09.2020 у розмірі 5 % від суми договору та перераховано на користь відповідача 86 400, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 25.09.2020 № 603.

Позивачем на адресу відповідача направлялась вимога № б/н від 27.07.2021, в якій з урахуванням того, що ним повністю документально підтверджено виконання власних зобов`язань за договором № 286/1/20/74 від 29.09.2020 позивач відповідно до п. 11.1.1. договору просив відповідача повернути гарантійний платіж у розмірі 86 400, 00 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 27.07.2020.

Згідно п. 11.1.1. договору, за письмовим зверненням постачальника, замовник повертає постачальнику забезпечення виконання договору не пізніше 5-ти банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов`язань, крім випадків передбачених пунктом 11.1.3. договору.

Підставою для повернення забезпечення виконання цього договору є виконання постачальником всіх умов договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та відповідності технічним вимогам продукції у визначені строки (терміни) і виключно за ціною згідно положень цього договору (п. 11.1.2. договору).

Як зазначено судом вище, продукція була поставлена позивачем до Військової частини НОМЕР_1 у строк визначений договором, тобто до 13.11.2020 та прийнята відповідачем без зауважень та заперечень щодо кількості, якості та строків поставки, що підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними та актами приймання-передачі, а також повідомленнями-підтвердженнями № 3502 та № 3504 про отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України у централізованому порядку до Військової частини НОМЕР_1 у розмірі 903 312, 00 грн.

При цьому, надання позивачем повного комплектну документів визначено 4.2. договору після 13.11.2020 не свідчить про неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, оскільки п. 4.2. договору визначено що такі документи надаються позивачем після постачання продукції.

Таким чином, враховуючи що позивач виконав свої зобов`язання щодо поставки визначеної договором продукції належним чином, відповідач зобов`язаний повернути позивачу забезпечення виконання договору, у зв`язку з чим суд вважає обгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача гарантійного платежу у розмірі 86 400, 00 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 14 490, 05 грн - інфляційних втрат за період з 15.05.2021 по 12.08.2021, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат і встановив, що в останньому допущені помилки у визначенні періоду нарахування інфляційних втрат та, відповідно у розмірі нарахування, оскільки, як зазначено судом вище, прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару у розмірі 903 312, 00 грн. відбулося починаючи з 25.05.2021.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума інфляційних втрат у розмірі 2 711, 74 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 25.05.2021 по 12.08.2021 нарахована на суму 903 312, 00 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тож, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" задовольнити частково.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, ідентифікаційний код - 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" (вул. М. Грушевського, буд. 9-Б, м. Київ, 01021, ідентифікаційний код - 39798690) 903 312 (дев`ятсот три тисячі триста дванадцять) грн 00 коп. - заборгованості, 86 400 (вісімдесят шість тисяч чотириста) грн 00 коп. - гарантійного платежу, 2 711 (дві тисячі сімсот одинадцять) грн. 74 коп. - інфляційних втрат та 14 886 (чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн 37 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 18.10.2021.

Суддя С. О. Щербаков