ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2021 р. Справа№ 910/3499/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко А.І.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 06.10.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 08.04.2021 (повний текст складно 21.04.2021)

у справі №910/3499/19 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Київської міської прокуратури в інтересах держави

до 1) Київської міської ради

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Промбуд"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент"

2) Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Комфортний дім"

про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора міста Києва (після реорганізації - Київська міська прокуратура) в інтересах держави звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Промбуд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікарго Україна" про:

- визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради №761/761 від 14.07.2016 "Про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Промбуд" договорів оренди земельних ділянок для будівництва житлового будинку з паркінгом та для організації будівельних робіт на вул. Казимира Малевича, 44, 46 у Голосїївському районі м. Києва та внесення змін до нього";

- визнання недійсним договору про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки площею 0,06 га (кадастровий номер :72:219:0036) по вул. Казимира Малевича, 44, 46 у Голосіївському районі м. Києва, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. та зареєстрований в реєстрі 23.11.2016 за №1192;

- визнання недійсним договору про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки площею 0,2665 га (кадастровий номер :72:219:0006) по вул. Казимира Малевича, 44, 46 у Голосїївському районі м. Києва, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. та зареєстрований в реєстрі 23.11.2016 за №1193.

В обґрунтування заявленого позову прокурор посилався на те, що рішення Київської міської ради №761/761 від 14.07.2016 прийнято з порушенням вимог законодавства та відповідно до ст.ст. 16, 21 Цивільного кодексу України підлягає визнанню недійсним та скасуванню, а укладені на його підставі договори - визнанню недійсними.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 позовні вимоги Київської міської прокуратури в інтересах держави до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Промбуд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікарго Україна" про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними договорів задоволено частково:

- скасовано рішення Київської міської ради №761/761 від 14.07.2016 "Про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Промбуд" договорів оренди земельних ділянок для будівництва житлового будинку з паркінгом та для організації будівельних робіт на вул. Казимира Малевича, 44, 46 у Голосіївському районі м. Києва та внесення змін до нього";

- визнано недійсним договір про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки площею 0,06 га (кадастровий номер :72:219:0036) по вул. Казимира Малевича, 44, 46 у Голосіївському районі м. Києва, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. та зареєстрований в реєстрі 23.11.2016 за №1192;

- визнано недійсним договір про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки площею 0,2665 га (кадастровий номер :72:219:0006) по вул. Казимира Малевича, 44, 46 у Голосїївському районі м. Києва, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. та зареєстрований в реєстрі 23.11.2016 за №1193;

- в іншій частині в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/3499/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи що привело до неправильного вирішення спору.

Скаржник в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що скаржник частково виконує функції замовника відповідного будівництва, здійснює компенсацію в узгодженій частині вартості оренди земельної ділянки на користь ТОВ «Юнікагро Україна», які в подальшому сплачуються на користь Київської міської ради, що підтверджує відсутність завдання шкоди інтересам держави.

Також,скаржник наголошував на тому, що:

- судом першої інстанції не були враховані судові рішення у справах № 910/16448/18 та № 640/14320/19;

- зроблено помилкові висновки стосовно недійсності оскаржуваного рішення та оспорюваних договорів, за умов відсутності заперечень Київської міської ради щодо користування земельною ділянкою Товариством з обмеженою відповідальністю "Промбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнікарго Україна";

- захист відповідних інтересів держави у спірних правовідносинах покладається на відповідний орган (у даному випадку - Київську міську раду), а не на прокурора.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/3499/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи що привело до неправильного вирішення спору.

Скаржник в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що:

- судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, визначені ст. ст. 120, 123, 124, 134 Земельного кодексу України, а також не враховано наявність на земельних ділянках нерухомого майна, належного відповідачу-2, що виключає необхідність проведення аукціону при її отриманні;

- оспорювані договори та оскаржуване рішення є формою юридичного закріплення за скаржником вже існуючого у нього права користування земельними ділянками, і таке право виникло у скаржника з моменту викупу на аукціоні об`єктів нерухомості, які розташовані за відповідних земельних ділянках;

- земельні ділянки використовуються відповідачем-2 за цільовим призначенням, орендна плата за їх користування сплачується у повному обсязі, заборгованість по сплаті орендних платежів - відсутня;

- скасування рішення Київської міської ради та визнання недійсними оспорюваних правочинів призведе до порушення прав інвесторів будівництва;

- з моменту переходу від ТОВ «Промбуд» до ТОВ «Юнікарго Україна» права власності на складські приміщення, останньому перейшло право оренди земельних ділянок, на яких воно розташовано.

Також, 30.09.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" надійшли додаткові письмові пояснення, в яких останнє вказувало на безпідставність тверджень прокурора про припинення орендних правовідносин в силу ст. 33 Закону України «Про оренду землі», неврахування статті 120 Земельного кодексу України, недоведеність і взагалі не зазначення які ж саме інтереси держави порушуються в контексті вирішення даного спору. Крім того, скаржник наголошував, що нормами чинного законодавства не встановлено заборони щодо нормалізування відносин оренди шляхом заміни орендаря земельної ділянки на нового власника нерухомості. Також, у договорах оренди земельних ділянок, які були укладені між Київською міською радою та ТОВ «Промбуд» (п. 8.4), передбачено врегулювання між сторонами договірних відносин при зміні власника нерухомості, що фактично і було зроблено на підставі оспорюваного рішення шляхом укладення оскаржуваних договорів оренди, і без проведення аукціону внаслідок належності нерухомого майна скаржнику.

Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Київської міської прокуратури надійшов відзив на апеляційні скарги, який прийнято судом до розгляду у відповідності до приписів ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і в якому прокурор просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заступник керівника Київської міської прокуратури в обґрунтування заперечень проти доводів апеляційних скарг, вказував на існування правових підстав для скасування Рішення №761/761 та визнання недійсними Договорів №1193, №1194 за поданим ним позовом, адже підтверджується наявними матеріалами порушення Київською міською радою принципу законності його дій при розпорядженні належними територіальній громаді міста Києва землями, як у формі вчинення активних дій (прийняття Рішення №761/761 та укладення Договорів №1193, №1194 з порушенням приписів Закону), зокрема, з порушенням ст. 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому, у даному випадку наявне порушення інтересів держави, внаслідок чого прокурор у відповідності до вимог Закону України «Про прокуратуру» звернувся з відповідним позовом до суду.

Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Комфортний дім" надійшов відзив на апеляційні скарги, який прийнято судом до розгляду у відповідності до приписів ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і в якому прокурор просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Комфортний дім" наголошувало на тому, що оскаржуване рішення Київської міської ради та оспорювані правочини є незаконними та підлягають скасуванню в судовому порядку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/3499/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Тищенко О.В., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/3499/19 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

21.05.2021 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого додано платіжне доручення №5145 від 21.05.2021 про сплату судового збору у розмірі 5239,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/3499/19, розгляд справи призначено на 10.06.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" для спільного розгляду з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/3499/19, розгляд справи призначено на 10.06.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 у зв`язку перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/3499/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2021 для розгляду справи №910/3499/19 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Тищенко О.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021у справі №910/3499/19 прийнято до провадження у визначеному складі суддів: головуючого судді Куксова В.В., судді: Тищенко О.В., Яковлєва М.Л., розгляд справи призначено на 22.06.2021.

17.07.2021 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Комфортний дім" через канцелярію Північного апеляційного господарського суду звернулось з клопотанням про трансляцію судового засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/3499/19 призначено на 06.07.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/3499/19 призначено на 25.08.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 у зв`язку перебуванням суддів Яковлєва М.Л. та Тищенко О.В. у відпустці, які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/3499/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2021 для розгляду справи №910/3499/19 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021у справі №910/3499/19 прийнято до провадження у визначеному складі суддів: головуючого судді Куксова В.В., судді: Тищенко А.І., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021у справі №910/3499/19 відкладено на 06.10.2021.

Законом України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справи підлягає здійсненню у розумний строк з огляду на ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11, пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України.

В судове засідання 06.10.2021 з`явились прокурор, представники скаржників - Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" (відповідача -3) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" (третя особа-1), а також представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Комфортний дім" (третьої особи-2).

Київська міська рада (відповідач-1) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" (відповідач-2) в судове засідання 06.10.2021 представників - не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за адресами свого місцезнаходження.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки відповідачі-1, 2 про дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників відповідачів-1,2.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи - відсутні.

Крім того, ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України визначено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" (відповідача-3) в судовому засіданні 06.10.2021 надав пояснення по справі та підтримав вимоги викладені у апеляційних скаргах Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" (відповідача-3) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" (третя особа-1), просив суд апеляційні скарги задовольнити, скасувати рішення повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" (третя особа-1) в судовому засіданні 06.10.2021 надав пояснення по справі та підтримав вимоги викладені у апеляційних скаргах Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" (відповідача -3) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" (третя особа-1), просив суд апеляційні скарги задовольнити, скасувати рішення повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Прокурор в судовому засіданні 06.10.2021 заперечував проти вимог викладених у апеляційних скаргах Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" (відповідача -3) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" (третя особа-1), просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Комфортний дім" (третьої особи-2) в судовому засіданні 06.10.2021 надав пояснення по суті спору та апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" (відповідача -3) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" (третя особа-1).

В судовому засіданні 06.10.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників учасників апеляційного провадження, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, Рішенням Київської міської ради від 27.12.2007 №1595/4428 "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Промбуд" земельних ділянок для будівництва житлового будинку з паркінгом (як другої черги забудови) на вул. Боженка, 44, 46 у Голосіївському районі м. Києва" вирішено передати ТОВ "Промбуд" в короткострокову оренду на 5 років земельні ділянки загальною площею 0,33 га для будівництва житлового будинку з паркінгом (як другої черги забудови) на вул. Боженка, 44, 46 у Голосіївському районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування, в тому числі: ділянку №1 площею 0,27 га для будівництва житлового будинку з паркінгом та ділянку №2 площею 0,06 га для організації будівельних робіт.

27.11.2008 між Київською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промбуд" (орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. за реєстровим №3304, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 27.12.2007 №1595/4428 за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Боженка, 44, 46 у Голосіївському районі міста Києва, площею 2665 кв.м., кадастровий номер: :72:219:0006 (зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис у книзі записів держаної реєстрації договорів за №79-6-00680).

27.11.2008 між Київською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промбуд" (орендар) було укладено Договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. за реєстровим №3303, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 27.12.2007 №1595/4428 за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Боженка, 44, 46 у Голосіївському районі міста Києва, площею 600 кв.м., кадастровий номер: :72:219:0036 (зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис у книзі записів держаної реєстрації договорів за №79-6-00681).

Відповідно до п.п. 3.1 вказаних договорів оренди строк оренди становив 5 років.

28.11.2018, на підставі вказаних договорів, орендодавець передав, а орендар прийняв у користування земельні ділянки, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Боженка, 44, 46 у Голосіївському районі міста Києва, площею 2665 кв.м., кадастровий номер: :72:219:0006 та площею 600 кв.м., кадастровий номер: :72:219:0036, про що між сторонами було складено акти приймання-передачі земельної ділянки від 28.11.2018.

Рішенням Київської міської ради від 20.09.2012 №4/8282 перейменовано вулицю Боженка у Голосіївському районі міста Києва на вулицю Казимира Малевича.

Відповідно до Свідоцтва від 13.09.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Артеменко О.А., зареєстрованого в реєстрі за №958, Товариству з обмеженою відповідальністю "Юнікарго Україна" належить на праві власності нерухоме майно, що складається з складських приміщень загальною площею 642,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича (вул. Боженка), 44, яке раніше належало Товариству з обмеженою відповідальністю "Промбуд".

19.01.2016 ТОВ "Промбуд" звернулось до Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради з клопотанням про поновлення договорів оренди земельних ділянок кадастрові номери :72:219:0006 та :72:219:0036.

Рішенням Київської міської ради від 14.07.2016 №761/761 "Про поновлення товариству з обмеженою відповідальністю "Промбуд" договорів оренди земельних ділянок для будівництва житлового будинку з паркінгом та для організації будівельних робіт на вул. Казимира Малевича, 44, 46 у Голосіївському районі м. Києва та внесення змін до нього" (надалі - "Рішення №761/761"), розглянувши звернення ТОВ "Промбуд" від 19.01.2016 №КОП-0798, вирішено, зокрема:

- поновити на 5 років договори оренди земельних ділянок від 27.11.2008 №79-6-00680 та від 27.11.2008 №79-6-00681 площами 0,2665 га (кадастровий номер :72:219:0006) та 0,0600 га (кадастровий номер :72:219:0036), укладені між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промбуд" для будівництва житлового будинку з паркінгом (як другої черги забудови) та для організації будівельних робіт на вул. Казимира Малевича, 44, 46 у Голосіївському районі міста Києва;

- внести зміни до договорів оренди земельних ділянок від 27.11.2008 №79-6-00680 та від 27.11.2008 №79-6-00681, а саме: слова "Товариство з обмеженою відповідальністю "Промбуд"" замінити словами "Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнікарго Україна" у відповідних відмінках;

- встановити, що розмір річної орендної плати, визначений в договорах оренди земельних ділянок від 27.11.2008 №79-6-00680 та від 27.11.2008 №79-6-00681, підлягає приведенюю у відповідність до норм законодавства.

23.11.2016 між Київською міською радою (орендодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "Промбуд" (первісний орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнікарго Україна" (орендар) укладено Договір про поновлення та внесення змін до Договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. 27.11.2008 за реєстровим №3303, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. за реєстровим №1192, (надалі - "Договір №1192"), відповідно до умов якого сторони домовились поновити на 5 років Договір оренди земельної ділянки, укладений між орендодавцем та первісним орендарем, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. 27.11.2008 за реєстровим №3303; внести зміни до вказаного договору оренди, а саме слова "Товариство з обмеженою відповідальністю "Промбуд" замінити словами "Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнікарго Україна" у відповідних відмінках: викласти договір оренди в новій редакції, згідно якої визначено, що орендодавець, на підставі рішень Київської міської ради від 27.12.2007 за №1595/4428 та від 14.07.2016 за №761/761, рішень Господарського суду міста Києва від 09.06.2009 у справі №32/257 та від 24.06.2010 у справі №9/156 передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича, 44, 46 у Голосіївському районі міста Києва, площею 0,0600 га, в межах червоних ліній, кадастровий номер: :72:219:0036.

23.11.2016 між Київською міською радою (орендодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "Промбуд" (первісний орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнікарго Україна" (орендар) укладено Договір про поновлення та внесення змін до Договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. 27.11.2008 за реєстровим №3304, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. за реєстровим №1193, (надалі - "Договір №1193"), відповідно до умов якого сторони домовились поновити на 5 років Договір оренди земельної ділянки, укладений між орендодавцем та первісним орендарем, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. 27.11.2008 за реєстровим №3304; внести зміни до вказаного договору оренди, а саме слова "Товариство з обмеженою відповідальністю "Промбуд" замінити словами "Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнікарго Україна" у відповідних відмінках: викласти договір оренди в новій редакції, згідно якої визначено, що орендодавець, на підставі рішень Київської міської ради від 27.12.2007 за №1595/4428 та від 14.07.2016 за №761/761, рішень Господарського суду міста Києва від 09.06.2009 у справі №32/257 та від 24.06.2010 у справі №9/156 передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича, 44, 46 у Голосіївському районі міста Києва, площею 0,2665 га, кадастровий номер: :72:219:0006.

Київська міська рада (відповідач-1) у письмовому відзиві на позов проти позову заперечував, вказував на те, що позов прокурора не містить вимог, спрямованих на захист інтересів держави; прийняття оскаржуваного рішення було здійснено в межах виключної компетенції Київської міської ради та на підставі норм діючого законодавства.

Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" вказувало про те, що позивачем не доведене не тільки невідповідність оскаржуваного рішення нормам законодавства, а й порушення, унаслідок його прийняття, прав або законних інтересів держави; жодних доказів на підтвердження існування заперечень відповідача 1 проти продовження користування ТОВ "Промбуд" спірними земельними ділянками за спливом строків договорів оренди матеріали справи не містять, що відповідає встановленому ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" порядку поновлення договору оренди; відсутність правових підстав для ініціювання прокурором даного позову.

Третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Комфортний дім" вказувало про те, що на момент прийняття оскаржуваного рішення Київською міською радою не було враховано втрату ТОВ "Промбуд" переважного права перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди) в силу припинення таких договорів із закінченням строку їх дії ще за три роки до оскаржуваного рішення та за відсутності вчинення ТОВ "Промбуд" визначених ст. 33 Закону України "Про оренду землі" дій, необхідних для продовження їх дії. Крім того, вказував на зміну площі нерухомого майна, розташованого на спірних земельних ділянках, що є підставою для зміни їх меж, а відтак, і не можливістю поновлення договору оренди.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- прокурором доведено існування правових підстав для скасування Рішення №761/761 та визнання недійсними Договорів №1193, №1194 за поданим ним позовом, адже в межах розгляду даної справи підтверджено порушення Київською міською радою принципу законності його дій при розпорядженні належними територіальній громаді міста Києва землями, як у формі вчинення активних дій (прийняття Рішення №761/761 та укладення Договорів №1193, №1194 з порушенням приписів Закону), так і шляхом фактичної бездіяльності в питанні відстоювання майнових інтересів територіальної громади міста Києва при розпорядженні її землями (визнання створених орендарем пільгових умов користування спірними земельними ділянками);

- визнання незаконним та скасування рішення за своїм змістом є фактично тотожними поняттями і має одні і ті ж наслідки у вигляді втрати юридичної сили оскаржуваним рішенням, а тому суд першої інстанції не вбачав необхідності для одночасного визнання Рішення №761/761 незаконним та його скасування, у зв`язку з чим приходить до висновку про необхідність виключно скасування такого рішення задля досягнення мети захисту порушених прав і інтересів територіальної громади міста Києва та відновлення законності, для чого прокурор і звернувся з даним позовом до суду;

- суд першої інстанції, з огляду на встановлені обставини, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову прокурора із скасування оскаржуваного рішення Київської міської ради та визнання недійсними укладених на підставі нього договорів.

Розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент", колегія суддів дійшла висновку, що вони підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями ч. 3 ст. 4, ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У визначених законом випадках, прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

З системного аналізу вказаних вище норм слідує, що на відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи, передбачені ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень.

Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені статтею 53 Господарського процесуального кодексу України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Звертаючись до господарського суду з позовною заявою в даній справі, прокурор посилався на положення статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Аналіз змісту статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадку, зокрема, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Статтею 9 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста.

Отже, спір належить до передбачених законом (ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру") випадків, коли прокурор може звертатися до суду, в інтересах держави, а у прокурора наявні підстави для представництва інтересів держави в суді, проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що вимогами процесуального закону встановлено обов`язок прокурора довести належними засобами доказування в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України свої вимоги та наявність правових підстав задоволення заявлених вимог саме внаслідок порушення інтересів держави у спірних правовідносинах, а не лише їх наявності в контексті існуючого спору.

Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про внесення до деяких законодавчих актів України щодо позачергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019, наказом Генерального прокурора від 03.09.2020 № 410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур», перейменовано без зміни ідентифікаційного коду в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань юридичну особу «Прокуратура міста Києва» в «Київську міську прокуратуру».

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

За умовами статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 9 Земельного кодексу України, до повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності в порядку, передбаченому цим Кодексом тощо.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

01.01.2013 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності".

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень до вказаного нормативно-правового акту з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

Отже, повноваження власника (у тому числі щодо розпорядження) спірних земельних ділянок, що належить до земель комунальної власності, належать Київській міській раді, що учасниками спору не заперечувалось в контексті спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Підпункт "а" частини 2 статті 83 Земельного кодексу України встановлює, що у комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (стаття 126 Земельного кодексу України).

Право власності та право користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності виникає лише за наявності рішення компетентних органів і тільки в межах вказаних в цих рішеннях, і такі повноваження в межах міста Києва є виключною компетенцією позивача. Тобто підставою набуття права власності чи права користування земельними ділянками комунальної власності вказаної адміністративної одиниці для громадян та юридичних осіб, як і визначення умов такого користування, є відповідне рішення Київської міської ради.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення про задоволення позовних вимог в частині скасування оскаржуваного рішення та визнання недійсними оспорюваних договорів оренди, дійшов висновку, що прокурором доведено існування правових підстав для скасування Рішення №761/761 та визнання недійсними Договорів №1193, №1194 за поданим ним позовом, адже в межах розгляду даної справи підтверджено порушення Київською міською радою принципу законності його дій при розпорядженні належними територіальній громаді міста Києва землями, як у формі вчинення активних дій (прийняття Рішення №761/761 та укладення Договорів №1193, №1194 з порушенням приписів Закону), так і шляхом фактичної бездіяльності в питанні відстоювання майнових інтересів територіальної громади міста Києва при розпорядженні її землями (визнання створених орендарем пільгових умов користування спірними земельними ділянками).

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції зазначив, що згідно із ст. 31 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент прийняття Рішення №761/761) договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено, а аналогічне положення знайшли своє відображення в приписах п.п. 11.3 Договорів оренди земельної ділянки від 27.11.2008, і в положеннях п.п. 3.1 Договорів оренди земельної ділянки від 27.11.2008 сторонами було погоджено, що їх укладено строком на 5 років, що в силу наведених положень, свідчить про те, що строк дії Договорів оренди земельної ділянки від 27.11.2008 сплив 27.11.2013.

Так, дійсно, за змістом ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент прийняття Рішення №761/761) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Згідно із п.п. 8.3 Договорів оренди земельної ділянки від 27.11.2008, орендар має право після закінчення строку, на який було укладено договір, при умові належного виконання обов`язків відповідно до умов цього договору, за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

Відповідно до п.п. 11.7 Договорів оренди земельної ділянки від 27.11.2008, після закінчення строку, на який було укладено договір, орендар, за умови належного виконання своїх зобов`язань, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договорів. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Проте, суд апеляційної інстанції, враховуючи предмет та підстави заявленого прокурором позову, зазначає, що по-перше, умови Договорів оренди земельної ділянки від 27.11.2008, як і дослідження питання стосовно дотримання сторонами його умов, не визначається вимогами чинного законодавства як підстава для визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради №761/761 від 14.07.2016 "Про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Промбуд" договорів оренди земельних ділянок для будівництва житлового будинку з паркінгом та для організації будівельних робіт на вул. Казимира Малевича, 44, 46 у Голосїївському районі м. Києва та внесення змін до нього", як не є і правовою підставою для визнання недійсними оспорюваних правочинів, оскільки обставини виконання Договорів оренди земельної ділянки від 27.11.2008 не спростовують обумовлену ст.204 Цивільного кодексу України презумпцію чинності оспорюваних правочинів.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що в силу приписів ст. 31 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній станом на 27.11.2013) та п.п. 11.3 Договорів оренди земельної ділянки від 27.11.2008 такі договори, відповідно до умов яких у ТОВ "Промбуд" існували права оренди земельних ділянок, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича (Боженка), 44, 46 у Голосіївському районі міста Києва, площею 2665 кв.м., кадастровий номер: :72:219:0006, та площею 600 кв.м., кадастровий номер: :72:219:0036, припили свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який їх було укладено - не є підставою для скасування оскаржуваного рішення Київської міської ради №761/761 від 14.07.2016 "Про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Промбуд" договорів оренди земельних ділянок для будівництва житлового будинку з паркінгом та для організації будівельних робіт на вул. Казимира Малевича, 44, 46 у Голосїївському районі м. Києва та внесення змін до нього", як не є і правовою підставою для визнання недійсними оспорюваних правочинів в розумінні ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Також, суд апеляційної інстанції враховує, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення та укладення оспорюваних правочинів було визначено саме набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнікарго Україна" нерухомого майна на аукціоні (свідоцтво № 958 від 30.09.2015), що підтверджується як пояснювальною запискою до рішення Київської міської ради №761/761 від 14.07.2016, так і преамбулою оспорюваних правочинів, тобто необхідність приведення правовідносин сторін у правове поле з метою забезпечення учасникам цивільних відносин належного землекористування з огляду на наявність набуття у встановленому порядку права власності на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на відповідних земельних ділянках.

При цьому, рішення Київської міської ради №761/761 від 14.07.2016 не містить будь-яких рішень стосовно припинення Товариству з обмеженою відповідальністю "Промбуд" землекористування з підстав, обумовлених Законом України «Про оренду землі», навпаки, оскаржуване рішення мотивоване саме ст. ст. 30, 33 вказаного Закону, саме як підстава для поновлення договорів оренди від 27.11.2008, а надання оцінки вказаному рішенню та правочинам на предмет їх законності в контексті виконання сторонами умов договорів оренди від 27.11.2008 - суперечить ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки недійсність правочинів не пов`язується з діями сторін стосовно виконання інших правочинів, які хоча і пов`язані з правовідносинами, які виникли в подальшому, проте, жодним чином не можуть впливати на презумпцію чинності правочинів в силу ст. 204 Цивільного кодексу України, з урахуванням ефективного способу захисту.

Також, висновки суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні про те, що звернення ТОВ "Промбуд" до Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради з клопотанням про поновлення Договорів оренди земельних ділянок від 27.11.2008, що мало місце 19.01.2016, було здійснено з порушення визначених ст. 33 Закону України "Про оренду землі", а тому у Київської міської ради були відсутні правові підстави для вирішення питання поновлення таких договорів - також визнаються судом апеляційної інстанції помилковими, оскільки порушення визначених ст. 33 Закону України "Про оренду землі", навіть якщо такі і були, передбачає належним способом захисту повернення відповідного об`єкту земельних відносин на користь особи, з володіння якої він вибув, проте, не є підставою для скасування рішення та визнання недійсними укладених на його підставі договорів.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що статтею 13 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Крім того, оцінивши наявні матеріали справи в сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що внаслідок прийняття рішення Київської міської ради №761/761 від 14.07.2016 "Про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Промбуд" договорів оренди земельних ділянок для будівництва житлового будинку з паркінгом та для організації будівельних робіт на вул. Казимира Малевича, 44, 46 у Голосїївському районі м. Києва та внесення змін до нього", та укладення оспорюваних правочинів на його виконання, у скаржників (Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент"), існують правомірні очікування щодо об`єктів як нерухомості, так і земельних ділянок, право користування якими оформлено відповідачем-3 у встановленому порядку за наслідком визначених законом дій.

При цьому, навіть у випадку недотримання обумовлених законом процедур суб`єктом владних повноважень, такі дії порушують законні очікування скаржників, порушує принципи правової визначеності, викликає у особи сумніви щодо прийняття за їх наслідками безстороннього, законного рішення.

За змістом ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

За встановлених судом першої інстанції в межах даної справи обставин зроблено висновки, що фактична передача спірних земельних ділянок у користування відповідачу-3 на підставі Договорів №1192, №1193 здійснена за наслідками порушення Київською міською радою принципу законності його дій при виконанні своїх обов`язків в сфері забезпечення регулювання земельних відносин територіальної громади міста Києва (з грубим порушенням закріпленого порядку поновлення договорів оренди землі та передачі в оренду земельних ділянок, які перебувають у комунальній власності), що згідно ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання Договорів №1192, №1193 недійсними.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано недійсним.

При цьому, судом першої інстанції враховано, що згідно наявної в матеріалах справи фотофіксації спірних земельних ділянок станом на сьогоднішній день на ній відсутня будь-яка нерухомість, в т.ч. набуті ТОВ "Юнікарго Україна" складські приміщення загальною площею 642,9 кв.м., що виключає можливість існування його майнових інтересів на отримання у користування таких земельних ділянок, а відтак, і можливість для висновку про існування охоронюваних Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року прав.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказаний висновок суду першої інстанції зроблено з порушенням ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, оскільки наявні в матеріалах справи відомості стосовно фотофіксації - не є належними доказами в обґрунтування вказаного вище висновку, оскільки фактично певні зображення, без посвідчення де саме, коли саме та ким саме (з встановленням певних повноважень особи, яка посвідчила відповідні обставини та їх фіксацію) не приймаються судом апеляційної інстанції як належний доказ по справі, адже спростовуються наявними у матеріалах справи належними доказами набуття скаржником (ТОВ "Юнікарго Україна") права власності на об`єкти нерухомого майна (витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), а також наявності у ТОВ «Промбуд» також об`єктів нерухомого майна.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в силу приписів ст. 120, 134 Земельного кодексу України у осіб, які набули право власності на відповідні об`єкти нерухомості, які розташовані на відповідних земельних ділянками, виникло право користування такою, і вимогами чинного законодавства не обмежується право особи реалізувати відповідні права визначеним законом шляхом, зокрема і шляхом укладення оспорюваних правочинів, оскільки нормами чинного законодавства не встановлено заборони щодо нормалізування відносин оренди шляхом заміни орендаря земельної ділянки на нового власника нерухомості, право власності якого не заперечується і набуто у встановленому порядку.

При цьому, рішення Київської міської ради №761/761 від 14.07.2016, як розпорядчий акт органу місцевого самоврядування підтверджує волевиявлення вказаного органу на таку заміну, а доводи прокурора в частині оскарження вказаного рішення і укладених на його підставі договорів фактично зводяться до невиконання сторонами умов договорів оренди землі 27.11.2008, проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що з огляду на ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України недійсність правочинів не пов`язується з діями сторін стосовно виконання інших правочинів, які хоча і пов`язані з правовідносинами, які виникли в подальшому, проте, жодним чином не можуть впливати на презумпцію чинності правочинів в силу ст. 204 Цивільного кодексу України, з урахуванням ефективного способу захисту та наявності презумпції чинності правочину, яка не була спростована прокурором належними засобами доказуваннями в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу країни.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність обумовлених законом підстав для визнання недійсними оспорюваних у даній справі правочинів за наведених прокурором обґрунтувань.

Також, слід ураховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як уже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Суд апеляційної інстанції стосовно заявлення прокурором позову з визначеними ним позовними вимогами, дійшов наступних висновків.

Так, дійсно, належним органом, наділеним повноваження на представництво, в т.ч. захист права та інтересів територіальній громаді міста Києва є саме Київська міська рада.

Наведені в позові прокурора доводи про відсутність органу, який мав би здійснювати захист порушених інтересів територіальної громади міста Києва, які виплавають із права власності на спірну земельну ділянку, - не відповідають дійсності, адже таким органом в межах спірних правовідносин виступає саме Київська міська рада.

При цьому, дослідивши наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції в контексті способу обраного прокурором способу захисту, вважає за необхідне врахувати і його ефективність, що також наголошується і у статті 13 Конвенції прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, Заява 28924/04) констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18).

В аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine) , заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Таким чином, ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту поновлення порушеного права позивача.

Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України, який проте є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Отже, суд повинен ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та вимоги частин 2-5 статті 13 Цивільного кодексу України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити реальне поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

При цьому слід ураховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як уже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Здійснюючи судовий розгляд даної справи, апеляційний господарський суд встановив, що обраний прокурором спосіб захисту порушеного права не призводить у спірних правовідносинах до реального захисту та відновлення порушених прав територіальної громади у обраний спосіб, оскільки скасування оспорюваного рішення та правочинів не призводять до відповідної ефективності у спірних правовідносинах. При цьому, визначення судом правової природи спірних правовідносин, як і їх кваліфікація та застосування норми права, яка регулює відповідні відносини - є повноваженнями суду, які реалізуються з метою дотримання засад господарського судочинства, закріплених у ст. 2 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що обраний прокурором спосіб захисту в контексті спірних правовідносин сторін - є неефективним, з урахуванням того, що відповідний орган не позбавлений можливості реалізувати права представника територіальної громади з метою витребування відповідних спірних земельних ділянок.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що матеріали справи не містять доказів звернення Київської міської прокуратури до Київської міської ради з метою реалізацією останньою усього комплексу обумовлених законом дій щодо захисту прав територіальної громади у випадку наявності порушень таких, і вичерпування таких засобів повністю.

Отже, підставами для визнання недійсним (незаконним) акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №914/73/18.

З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обумовлені законом підстави для скасування рішення Київської міської ради №761/761 від 14.07.2016 "Про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Промбуд" договорів оренди земельних ділянок для будівництва житлового будинку з паркінгом та для організації будівельних робіт на вул. Казимира Малевича, 44, 46 у Голосїївському районі м. Києва та внесення змін до нього" - відсутні, оскільки судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду не встановлено невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів держави.

Також, суд апеляційної інстанції, з огляду на приписи ст. ст. 203, 204, 215 Цивільного кодексу України дійшов висновку і про відсутність обумовлених законом підстав для визнання недійсними оспорюваних у даній справі правочинів за наведених прокурором обґрунтувань.

З огляду на викладене, усі інші доводи учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, визнані такими, що не впливають на висновки суду апеляційної інстанції, здійснені під час розгляду справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд надав учасникам спору вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги прокурора у позові не є законними та обґрунтованими, не були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому позов задоволенню не підлягає за наведених у дані постанові підстав, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про відмову у задоволені позову повністю.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржниками в апеляційних скаргах, найшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права (ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю за наведених у даній постанові підстав.

Ч. 9 статті 145 Господарського процесуального кодексу України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 у даній справі.

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги покладається судом апеляційної інстанції на Київську міську прокуратуру, та підлягає стягненню з останнього на користь скаржників.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікагро Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" - задовольнити .

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/3499/19 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 у справі №910/3499/19.

Стягнути з Київської міської прокуратури (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікарго Україна" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 34-б; ідентифікаційний код 32555133) 8 644 (вісім тисяч шістсот сорок чотири грн.) 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Київської міської прокуратури (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" (01032, м. Київ, вул. Льва Толстого, буд. 41, кв. 10, ) 8 644 (вісім тисяч шістсот сорок чотири грн.) 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/3499/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.10.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

А.І. Тищенко