ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2021 р. Справа№ 910/19806/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Грека Б.М.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання: Добродзій Є.В.

у присутності представників сторін згідно протоколу с/з від 07.10.2021 року

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 29.04.2021 року

у справі №910/19806/20 (суддя Пасько М.В.)

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.04.2021 року у справі №910/19806/20, серед іншого, визнано кредиторами ОСОБА_1 : АБ "Укргазбанк" на суму 2 817 150,79 грн., з яких: 2 812 610,79 грн. - як такі, що забезпечені заставою; ГУ ДПС у м. Києві на суму 8 423, 96 грн. - вимоги першої черги задоволення. Відмовлено у визнанні кредиторами боржника: АБ "Укргазбанк" на суму 10 362 037,65 грн.; ГУ ДПС у м. Києві на суму 29 354,38 грн.; АТ КБ "Приватбанк" на суму 180 127,67 грн. Затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 2 825 574,75 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, АБ "Укргазбанк" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 29.04.2021 року у справі №910/19806/20 в частині відмови у задоволенні вимог АБ "Укргазбанк" в сумі 10 362 037,65 грн. та в частині визнання вимог АБ "Укргазбанк" в сумі: 2 812 610,79 грн., як такі, що забезпечені заставою в повному розмірі та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги АБ "Укргазбанк" в розмірі 659 100,00 грн. - як такі, що забезпечені заставою, та 12 515 548,44 грн. вимоги конкурсного кредитора, не забезпечені заставою.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2021 року зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Копитова О.С.

Ухвалою суду від 07.06.2021 року апеляційну скаргу АБ "Укргазбанк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 29.04.2021 року у справі №910/19806/20 залишено без руху у зв`язку з неподанням доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі, а також документів, які підтверджують відправлення на адресу ГУ ДПС у місті Києві копії цієї скарги і доданих до неї документів та встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених в ухвалі, протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Відповідно до відомостей, які містяться на зворотньому поштовому повідомленні, уповноважена особа скаржника отримала копію вищезазначеної ухвали суду апеляційної інстанції 17.06.2021 року.

23.06.2021 року, згідно відтиску поштового штемпеля на конверті, тобто у встановлений судом строк, скаржником на виконання ухвали від 07.06.2021 надано платіжне доручення про доплату судового збору в сумі 4 540,00 грн. та докази направлення апеляційної скарги ГУ ДПС у місті Києві.

У зв`язку з перебуванням судді Копитової О.С. у відпустці протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2021 року для розгляду справи №910/19806/20 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Отрюх Б.В.

Ухвалою суду від 02.07.2021 року вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АБ "Укргазбанк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 29.04.2021 року у справі №910/19806/20, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 12.08.2021 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Судове засідання, призначене на 12.08.2021 року, не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Остапенка О.М. на лікарняному.

Після виходу головуючого судді Остапенка О.М. з лікарняного та суддів Отрюха Б.В. і Сотнікова С.В. з відпустки ухвалою суду від 30.08.2021 року призначено справу до розгляду на 23.09.2021 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

В судовому засіданні 23.09.2021 року заслухано пояснення представників учасників провадження у справі та протокольною ухвалою суду оголошено перерву у справі до 07.10.2021 року.

У зв`язку з перебуванням судді Отрюха Б.В. у відпустці протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021 року справу №910/19806/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М. судді: Грек Б.М., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 07.10.2021 року вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №910/19806/20 за апеляційною скаргою АБ "Укргазбанк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 29.04.2021 року.

Представник скаржника в судовому засіданні 07.10.2021 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 29.04.2021 року у справі №910/19806/20 в частині відмови у задоволенні вимог АБ "Укргазбанк" в сумі 10 362 037,65 грн. та в частині визнання вимог АБ "Укргазбанк" в сумі: 2 812 610,79 грн., як такі, що забезпечені заставою в повному розмірі та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги АБ "Укргазбанк" в розмірі 659 100,00 грн. - як такі, що забезпечені заставою, та 12 515 548,44 грн. вимоги конкурсного кредитора, не забезпечені заставою.

Представник боржника та керуючий реструктуризацією боргів боржника арбітражний керуючий Вегера А.А. проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечували, просили залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду в оскаржуваній частині - без змін.

07.10.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції в частині розгляду вимог АБ "Укргазбанк" - частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове визнання вимог банку, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Разом з тим, судова колегія зазначає, що 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно ч. 1 ст. 122 КУзПБ, яка регулює порядок виявлення кредиторів фізичної особи, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 45 наведеного кодексу, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Згідно ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні.

За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються:

- розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів;

- розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів;

- дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів;

- дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.

Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.

Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі.

Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 21.01.2021 року відкрито провадження у справі №910/19806/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, керуючим реструктуризацією боргів боржника призначено арбітражного керуючого Вегеру А.А.

Відповідне оголошення про відкриття щодо ОСОБА_1 провадження у справі про неплатоспроможність офіційно оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 25.01.2021 року за № 65801.

Після публікації вказаного оголошення 23.02.2021 року (згідно відтиску поштового штемпелю на конверті), тобто в межах строку, встановленого ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, від АБ "Укргазбанк" надійшла заява з грошовими вимогами до боржника на суму 13 174 648,44 грн.

На підтвердження заявлених вимог кредитором до кредиторської заяви надано наступні документи та докази: платіжне доручення про сплату судового збору; докази направлення кредиторської заяви Боржнику та арбітражному керуючому; копію кредитного договору від 25.07.2007 року №233-ф/07; копію додаткової угоди від 16.02.2009 року №4; копію договору іпотеки без оформлення заставної від 25.07.2007 року б/н, укладеного між банком та боржником, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., реєстр. №1898; виписка/особовий рахунок боржника з 25.07.2007 року по 20.01.2021 року; розрахунок заборгованості за кредитним договором; копію рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28.01.2010 року у справі №2-588/10; копію виконавчого листа від 10.03.2011 року, копію постанови про відкриття виконавчого провадження №60884720 від 16.12.2019 року, копію постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 23.11.2020 року ВП №50051635, інформацію про виконавче провадження №60884720 від 17.02.2021 року, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав на нерухоме майно, ДРІ, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №244744086 від 17.02.2021 року.

Керуючим реструктуризацією боргів боржника згідно відомостей про результати розгляду кредиторських вимог від 05.03.2021 року №02-01/724 вимоги кредитора АБ "Укргазбанк" визнано частково в розмірі 2 812 610,79 грн., які підлягають внесенню до реєстру вимог кредиторів у справі окремо, як такі, що забезпечені заставою майна боржника і підлягають задоволенню позачергово за рахунок забезпечення, а також грошові вимоги по сплаті судового збору за подання відповідної заяви у розмірі 4 540,00 грн. - до першої черги реєстру.

За наслідками розгляду заявлених кредиторських вимог ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 29.04.2021 року у даній справі, серед іншого, визнано АБ "Укргазбанк" кредитором ОСОБА_1 на суму 2 817 150,79 грн., з яких: 2 812 610,79 грн. - як такі, що забезпечені заставою, а також відмовлено АБ "Укргазбанк" у визнанні кредитором на суму 10 362 037,65 грн.

Місцевий господарський суд погодився з керуючим реструктуризацією щодо суми визнання вимог АБ "Укргазбанк" та порядку включення їх до реєстру. За висновками суду, аналіз положень укладеного між сторонами договору іпотеки дає підстави вважати, що визнані судом вимоги є повністю забезпечені заставою майна боржника.

Згідно ч. 3 ст. 47 КУзПБ ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.

Оскільки доводи та вимоги скаржника фактично зводяться до незгоди з ухвалою суду в частині наслідків розгляду заяви АБ "Укргазбанк" до боржника, то у відповідності до ст. 269 ГПК України ухвала суду першої інстанції переглядається лише в цій частині.

В іншій частині ухвала місцевого господарського суду не переглядається.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення вказаної ухвали в оскаржуваній банком частині, колегія суддів вбачає підстави для її часткового скасування з огляду на наступне.

Як вбачається з поданої заяви та встановлено судом, вимоги АТ "Укргазбанк" до ОСОБА_1 виникли на підставі Кредитного договору №233-ф/07 від 25.07.2007 року (надалі - Кредитний договір), укладеного між боржником (позичальник) та АБ "Укргазбанк", відповідно до умов яких банк надає позичальнику кредит в сумі 100 000,00 доларів США. Кредит надається на строк з 25.07.2007 року по 27.04.2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,3% річних (п.1.1. Кредитного договору).

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між кредитором та боржником був укладений договір іпотеки без оформлення заставної від 25.07.2007 року, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., реєстр. №1898, за умовами якого іпотекодавець передав, а банк прийняв в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та належить боржнику на праві приватної власності.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у тому числі відповідно до умов договору.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (стаття 193 ГК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 наведеного кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Оскільки позичальник своїх зобов`язань за Договором належним чином не виконував, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28.01.2010 року у справі №2-588 задоволено позов АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки та вирішено стягнути солідарно з вказаних осіб: 92 060,70 дол. США заборгованості за кредитним договором; 7870,99 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, 1700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

В силу приписів ч. 1 та 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, вимоги кредитора до ОСОБА_1 у загальному розмірі 92 060,70 доларів США та 9 690,99 грн., які підтверджені рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28.01.2010 року у справі №2-588, в даному випадку є обґрунтованими, безспірними та такими, що підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів боржника.

Згідно положень ст. 45 КУзПБ, склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Таким чином, загальний розмір заборгованості, визначений рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28.01.2010 у справі №2-588, якій підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів у справі №910/19806/20 становить 2 580 983,16 грн., з яких 92 060,70 доларів США заборгованості по тілу кредиту та процентам, що відповідно до курсу НБУ станом на 23.02.2021 року становить 2 571 292,17 грн.; 7 870,99 грн. пені, 1 700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

При цьому, на підставі ч. 2 ст. 133 КУзПП до реєстру вимог кредиторів боржника до задоволення вимог кредиторів, тобто позачергово, підлягають включенню 4 540,00 грн. судового збору, сплачені АБ "Укргазбанк" при поданні заяви з грошовими вимогами до боржника згідно платіжного доручення №6454-5 від 19.02.2021 року.

Окрім наведеного, враховуючи те, що боржник не виконав рішення суду та продовжує порушувати строки повернення кредиту та процентів, що встановлені Кредитним договором, банк продовжив нараховувати відсотки та пеню, а отже, за наданими суду розрахунками АБ "Укргазбанк", станом на 20.01.2021 року у боржника наявна заборгованість перед банком у розмірі 87224,00 дол. США заборгованість по кредиту прострочена; 137 234,96 дол. США - заборгованість по процентах прострочена; 2 691 490,25 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 3 676 783,89 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів; 522 914,77 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів; 7 870,99 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, стягнута за рішенням районного суду.

З цього приводу судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредит надається на строк з 25.07.2007 року по 24.07.2017 року.

Оскільки позичальник своїх зобов`язань за Договором належним чином не виконував, банк звернувся до суду з позовом про стягнення відповідної заборгованості, за наслідками розгляду якого рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28.01.2010 року у справі №2-588 позов банку було задоволено.

Отже, АБ "Укргазбанк" використало своє право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконує належним чином, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, тому строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі незадоволення вимог кредитора за рішенням суду основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Аналогічна правова позиції викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16, від 19.05.2020 року у справі №910/23028/17 та в подальшому знайшла своє відображення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.05.2021 року у справі №654/4345/19, від 11.05.2021 року у справі №1424/2649/2012, від 28.10.2020 року у справі №921/321/18, від 18.09.2020 року у справі №916/4693/15, від 02.06.2020 року у справі №911/1774/15, від 06.02.2019 року у справі №175/4753/15-ц.

При цьому, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно (в один і той же період) правомірною та неправомірною, тому регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. У зв`язку із цим за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, звертаючись до суду з відповідною заявою банк просить визнати його кредиторські вимоги, що складаються із заборгованості по процентах за користування кредитом, пені за несвоєчасне погашення кредиту та пені за несвоєчасну сплату процентів, яка утворилась станом на 20.01.2021 року.

Разом з тим, після звернення АБ "Укргазбанк" з позовом про дострокове стягнення всієї суми кредиту змінився порядок, умови і строк дії кредитного договору, тобто на момент звернення із зазначеним позовом банк визнав, що настав строк виконання договору в повному обсязі, відтак право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та неустойку припинилося, як наслідок кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Так, згідно ч. 2 ст. ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що пунктом 4.1. кредитного договору сторони погодили, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником умов цього договору (в тому числі, несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше, ніж на один робочий день), що випливають з цього Договору, а саме: несплати процентів та/або несвоєчасного повернення кредиту або його частини) або на свій розсуд Банк має право:

- припинити свої зобов`язання в односторонньому порядку щодо подальшого кредитування позичальника (для кредитних договорів, згідно яких кредит надається частинами);

- розірвати цей Договір в односторонньому порядку;

- внести зміни/доповнення до цього Договору в односторонньому порядку (внести зміни до умов зобов`язань своїх та/або позичальника, включаючи зміну позичальнику процентної ставки за користування кредитом та встановлення її на рівні 12,3% річних, а також включаючи зміні процентної ставки, що нараховується на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом, виходячи із 13,3% річних.)

Про внесення відповідних односторонніх змін (доповнень) до цього Договору, включаючи його розірвання, банк попереджає позичальника не менше, ніж за сім календарних днів, із зазначенням, які саме зміни (включаючи розірвання цього Договору) до цього Договору будуть внесені банком в односторонньому порядку. Зміни (включаючи розірвання цього Договору), внесені банком в односторонньому порядку, набиратимуть чинності в строки, визначені банком у таких письмових змінах, що будуть надіслані позичальнику, але в будь-якому разі такі письмові зміни набиратимуть чинності лише за спливом семиденного терміну з дня надіслання банком позичальнику письмового попередження про внесені банком в односторонньому порядку змін (включаючи розірвання цього Договору) до цього Договору.

Водночас, згідно п. 4.2. Договору сторони домовились, що необхідним та достатнім доказом надіслання банком позичальнику письмового попередження про внесення змін до цього Договору (включаючи розірвання цього Договору) в односторонньому порядку та самих письмових змін до цього Договору (включаючи розірвання цього Договору), що вносяться банком згідно цього розділу в односторонньому порядку, є поштова квитанція (касовий/фінансовий чек) поштового відділення про прийняття від банку поштових відправлень - рекомендованих листів з описом вкладення на адресу позичальника, зазначену в розділі "Адреси та банківські реквізити сторін" цього Договору, або наданої позичальником у випадку зміни його місцезнаходження.

Разом з тим, кредитором до заяви не додано та матеріали справи не містять доказів надіслання банком позичальнику письмового попередження про внесення банком в односторонньому порядку відповідних змін до цього Договору, зокрема в частині нарахування позичальнику процентів за підвищеною відсотковою ставкою.

Таким чином, аналіз положень укладеного між сторонами кредитного договору та наявних у матеріалах справи документів свідчить про відсутність у банку підстав нараховувати проценти в силу ч. 2 ст. 625 ЦК України за підвищеною відсотковою ставкою, визначеною умовами договору,

В даному випадку, на переконання судової колегії, банк має право на нарахування боржнику саме трьох процентів річних від простроченої суми боргу, яка визначена рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28.01.2010 у справі №2-588 та складає 92 060,70 дол. США (2 571 292,17 грн.)

При цьому, згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, колегія суддів погоджується з місцевим судом про визнання 3% річних у розмірі 231 627,63 грн., нарахованих за період з 23.02.2018 року по 23.02.2021 року.

Крім того, за змістом статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року №1282-XII індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Оскільки валюта кредитування у спірних правовідносинах виражена у доларах США, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування індексу інфляції до даних зобов`язань.

За вказаних вище обставин, судова колегія погоджується з господарським судом міста Києва щодо часткового визнання та включення до реєстру вимог кредиторів боржника вимог банку у загальному розмірі 2 817 150,79 грн., з яких 2580983,16 грн., заборгованості, стягнутої рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28.01.2010 у справі №2-588, 231 627,63 грн. 3% річних, нарахованих на суму боргу, та 4 540,00 судового збору за подання заяви з вимогами до боржника. В іншій частині кредиторських вимог судом першої інстанції правомірно відмовлено як таких, що безпідставно нараховані та заявлені до визнання.

Вирішуючи питання про те, в якому розмірі АБ "Укргазбанк" є заставним кредитором, судова колегія зазначає наступне.

Абзацом 2 частини другої статті 45 КУзПБ передбачено, що забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Законодавцем в абз. 3 ч. 2 ст. 45 КУзПБ визначено, що забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

За змістом ч.6 ст.64 КУзПБ вбачається, що погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом, позачергово.

Отже, з набранням Кодексом України з процедур банкрутства вимоги кредиторів, які виникли за зобов`язаннями, що повністю (частково) забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника, включаються до реєстру вимог кредиторів окремо, виходячи з обсягу забезпечення таких вимог, що визначається виходячи з тих доказів, які досліджуються у справі та волевиявлення заставного кредитора щодо повної або часткової відмови від забезпечення. Якщо конкурсний кредитор надає докази того, що його забезпечені вимоги охоплюються вартістю заставного майна, визначеною на момент укладення договору застави, а боржник не надає інших доказів щодо ринкової вартості такого майна на час включення предмета забезпечення до реєстру вимог кредиторів, то вимоги такого кредитора можуть бути включені до реєстру вимог кредиторів, як забезпечені, виходячи з вартості майна при укладенні договору застави, оскільки своїм волевиявленням забезпечений кредитор обмежив своє право на забезпечення за рахунок предмета застави інших своїх вимог. Вимоги конкурсного кредитора, які не охоплюються вартістю заставного майна за волевиявленням кредитора, включаються до реєстру вимог кредиторів у відповідній черговості залежно від правової природи таких кредиторських вимог (вимоги за основним боргом, штрафними санкціями, судові витрати тощо).

Така процедура включення вимог забезпеченого кредитора не заперечує застосування положень цивільного законодавства щодо визначення загального розміру вимог заставного кредитора, виходячи з розміру його зобов`язань за укладеним договором застави та розміру заборгованості за кредитним договором, однак надає заставному кредитору альтернативу вибору щодо внесення його вимог до вимог четвертої черги чи до позачергових, виходячи з наданих ним доказів на момент формування реєстру вимог кредиторів щодо вартості предмета застави та з урахуванням волевиявлення цього кредитора щодо відмови (повної або часткової) від забезпечення. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, від 24.09.2020 року у справі №905/2852/16).

Крім того, у постанові від 17.06.2020 року по справі №905/2028/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду на підставі аналізу частини другої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства дійшов висновку про те, що вартість предмета застави, в тому числі і розмір вимог заставного кредитора, вимоги якого забезпечені заставою майна боржника, визначаються у розмірі вартості предмета застави, який визначений між кредитором та боржником у договорі застави. За вказаного суд касаційної інстанції визнав правильним висновок апеляційного господарського суду про те, що вимоги кредитора є забезпеченими лише в частині вартості предмета застави, а залишок вимог вважається незабезпеченим.

У цій же постанові суд касаційної інстанції вказав, що такий висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладений в постанові від 15.05.2018 року у справі №902/492/17, оскільки з набранням чинності Кодексу України з процедур банкрутства (з 21.10.2019) порядок визначення забезпечених вимог було конкретизовано законодавцем в частині другій статті 45 Кодексу та визначено, що кредитор є забезпеченим лише в частині вартості предмета застави.

Як було зазначено вище, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між кредитором та боржником був укладений договір іпотеки без оформлення заставної від 25.07.2007 року, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., реєстр. №1898, за умовами якого іпотекодавець передав, а Банк прийняв в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та належить боржнику на праві приватної власності.

Заяви про відмову від забезпечення кредитором не подано.

Відповідно до п. 2.2 Договору іпотеки за згодою сторін предмет іпотеки оцінено в 659 100,00 грн.

Таким чином, оскільки вартість предмета іпотеки, що визначена сторонами договору іпотеки, становить 659 100,00 грн., в той час як вимоги АБ "Укргазбанк" за кредитним договором складають 2 812 610,79 грн., судова колегія вважає обґрунтованими в цій частині доводи апелянта про те, що вимоги банку є забезпеченими лише в частині вартості предмета застави на суму 659 100,00 грн., в той час як залишок вимог на суму 2 153 510,79 грн. вважається незабезпеченим (конкурсним) та підлягає включенню реєстру вимог кредиторів боржника згідно черговості.

При цьому, висновок суду про те, що вимоги банку є такими, що у повному обсязі забезпечені заставою майна боржника, є безпідставними та спростовуються наступним.

Так, у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 04.02.2021 року у справі №904/1360/19 касаційним судом зроблено висновок про те, що тлумачення абзацу 3 ч. 2 ст. 45 КУзПБ у взаємозв`язку з положеннями статей 572, 575, 589 ЦК України, статей 7, 11, 17, 18 Закону України "Про іпотеку" та статей 12, 19, 28 Закону України "Про заставу" свідчить, що вимоги забезпеченого кредитора, якщо інше не обумовлено договором застави (іпотеки) та немає заяви такого кредитора про повну чи часткову відмову від забезпечення, до майнового поручителя, який не є боржником в основному зобов`язанні, є забезпеченими в цілому незалежно від облікової оцінки заставного (іпотечного) майна визначеної сторонами в договорі застави (іпотеки). Кінцева вартість заставного (іпотечного) майна для цілей проведення розрахунків із забезпеченим кредитором формується в момент його реалізації.

Водночас, місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали здійснено помилкове тлумачення вищенаведеного висновку Верховного Суду та залишено поза увагою, що у справі, яка наразі переглядається, грошові вимоги забезпеченого кредитора - АБ "Укргазбанк" заявлені до ОСОБА_1 , який є одночасно і боржником за основним зобов`язанням і майновим поручителем за договором іпотеки, а отже в даному конкретному випадку суд має керуватись положенням ч. 2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства про те, що кредитор є забезпеченим лише в частині вартості предмета застави, який визначений між кредитором та боржником у договорі іпотеки.

Згідно ч. 4 ст. 133 КУзПБ вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Таким чином, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції про визнання грошових вимог АБ "Укргазбанк" до боржника, дослідивши заяву кредитора на підставі наявних у справі доказів, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала в частині розгляду вимог АБ "Укргазбанк" - частковому скасуванню, а вимоги вказаного кредитора - частковому визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів боржника у загальному розмірі 2817150,79 грн., з яких: 4540,00 грн. - судовий збір позачергово; 659100,00 грн. - забезпечені заставою майна боржника; 2 153 510,79 грн. - до другої черги задоволення.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 29.04.2021 року у справі №910/19806/20 задовольнити частково.

2.Ухвалу господарського суду міста Києва від 29.04.2021 року у справі №910/19806/20 в частині розгляду вимог ПАТ АБ "Укргазбанк" скасувати частково.

3.Прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати та включити до реєстру вимог кредиторів боржника вимоги ПАТ АБ "Укргазбанк" у загальному розмірі 2 817 150,79 грн., з яких: 4 540,00 грн. - судовий збір позачергово; 659 100,00 грн. - забезпечені заставою майна боржника; 2 153 510,79 грн. - до другої черги задоволення. В іншій частині кредиторських вимог відмовити.

4.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

5.Справу повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 18.10.2021 року після виходу судді Сотнікова С.В. з відпустки.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді Б.М. Грек

С.В. Сотніков