РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.10.2021Справа № 910/10779/21
Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Фізичної особи-підприємця Зерній Валентини Дмитрівни

АДРЕСА_1

до Фізичної особи-підприємця Марченко Миколи Сафроновича

АДРЕСА_2

про стягнення 79 688,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Зерній Валентина Дмитрівна (далі-позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Марченко Миколи Сафроновича (далі-відповідач) про стягнення 79 688,68 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/10779/21. При цьому, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування, суд дійшов висновку про можливість здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

06.09.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву разом з клопотанням про поновлення пропущеного строку для подання відзиву. У відзиві останній проти задоволення позову заперечує повністю з підстав необґрунтованості та недоведеності.

Також, 06.09.2021 відповідачем подано клопотання про розгляд справи з викликом сторін та залучення третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.

Стосовно клопотання про розгляд справи з викликом сторін суд зазначає наступне.

Суд, розглянувши клопотання Фізичної особи-підприємця Марченко Миколи Сафроновича про розгляд справи в загальному позовному провадженні, приходить до висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 250 ГПК України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про залишення заяви відповідача без задоволення або про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

За змістом ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 247 ГПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Малозначні справи розглядаються тільки у порядку спрощеного позовного провадження.

Суд наголошує, що відсутність підстав для розгляду справи в порядку загального позовного провадження обґрунтовано в ухвалі Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 про відкриття провадження в даній справі.

Стосовно клопотання відповідача про залучення перевізника, що здійснював поставку - Товариство з додатковою відповідальністю «Василівське» у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, суд зазначає наступне.

Суд, розглянувши вказане клопотання відповідача приходить до висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Водночас суд зазначає, що з поданої заяви не вбачається та заявником не обґрунтовано, яким чином рішення у даній справі може вплинути на права або обов`язки Товариства з додатковою відповідальністю «Василівське», оскільки між позивачем та Товариством з додатковою відповідальністю «Василівське» відсутні будь-які договірні зобов`язання.

Отже, дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги предмет та підстави позовних вимог, ураховуючи обставини, якими заявник обґрунтовує необхідність залучення до участі у справі третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Василівське», суд дійшов висновку, що рішення, прийняте за наслідками розгляду даного спору, не вплине на права та обов`язки Товариства з додатковою відповідальністю «Василівське».

Позивач у визначені судом строки не надав до суду відповіді на відзив зі доказами в спростування доводів відповідача, вказаних у відзиві.

Позивач своїм правом на направлення відповіді на відзив не скористався, у зв`язку із чим за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між фізичною особою-підприємцем Марченко Миколою Сафроновичем (надалі - ФОП Марченко М.С., Виробник) та фізичною особою-підприємцем Зерній Валентиною Дмитрівною (надалі - ФОП Зерній В.Д., Дилер) було укладено дилерський контракт б/н, предметом якого є співпраця в сфері реалізації продукції виробника (зернові культури картопля, овочі та фрукти).

Згідно даного контракту ФОП Зерній В.Д. набуває повноважень офіційного торгового представника (не виключно) на території України, країн Євросоюзу та країн СНД.

Відповідно до умов даного контракту, Виробник ФОП Марченко М.С. зобов`язаний на підставі письмових заявок ФОП Зерній В.Д. здійснити поставку продукції за визначеними якістю та асортиментом (п.2.1 контракту).

Оплата. Поставка продукції здійснюється на підставі здійснення попередньої оплати у розмірі 70% від суми вказаної в рахунку виробника на відповідне замовлення (п.2.1 контракту). Решту 30% - протягом двох банківських днів з моменту поставка продукції виробником.

Поставка продукції здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту отримання

виробником попередньої оплати (п.2.5 контракту).

Пунктом 2.4 контракту визначено Сторонами що право власності на продукцію та ризик випадкової загибелі чи пошкодження продукції переходить від: виробника до дилера в момент фактичної передачі продукції дилеру чи вказаному і ним в заявці отримувачу продукції. Виробник вважається таким, що поставив продукцію та виконав заявку в момент фактичної передачі продукції дилеру/отримувачу продукції. Факт поставки продукції засвідчується накладною, підписаною виробником та отримувачем продукції. У разу відсутності в заявці даних про отримувача продукції - таким отримувачем виступає дилер.

За твердженням позивача, ФОП Зерній В.Д. 28.09.2020 було сплачено на рахунок ФОП Марченко М.С. 119 680,00 грн. згідно наданого ФОП Марченко М.С., рахунку-фактури №СФ-28/09 від 28.09.20 за поставку картоплі у кількості 22 тони. Оплата підтверджується платіжним дорученням №614 від 28.09.2020.

Обґрунтовуючи власні позовні вимоги позивач вказує, що у визначений договором строк ФОП Марченко М.С. поставку картоплі взагалі не було здійснено.

ФОП Зерній В.Д. на адресу ФОП Марченко М.С. було направлено лист за вих.№ 014 щодо повернення сплачених грошових коштів у зв`язку з невиконанням умов контракту щодо поставки продукції.

ФОП Марченко М.С. на рахунок ФОП Зерній В.Д. було частково повернено кошти в розмірі 20 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №191 від 29.10.2020.

ФОП Зерній В.Д. на адресу ФОП Марченко М.С. було направлено вимогу за вих.№ 7/в щодо повернення сплачених грошових коштів в сумі 99 680,00 грн..

ФОП Марченко М.С. на рахунок ФОП Зерній В.Д. було частково повернено кошти в розмірі 20 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №195 від 15.12.2020.

Таким чином, звертаючись до суду із позовом позивач вказує, що станом на 30.06.2021 заборгованість ФОП Марченко С.М. перед ФОП Зерній В.Д. щодо розміру не повернутих грошових коштів складає 79 680,00 гривень.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач замовив відповідачу здійснити поставку картоплі об`ємом 22 тони в м. Харків. Відповідач виставив рахунок-фактуру №СФ-28/09 від 28.09.2020, яку позивач в той же день оплатив на рахунок відповідача в сумі 119680,00 грн. за поставку картоплі у кількості 22 тони.

Згідно п.2.5 контракту, поставка продукції здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту отримання виробником попередньої оплати.

Умовами п. 2.1 - 2.4 контракту від 01.09.2020 визначено, що Виробник поставляє Продукцію на основі письмових Заявок Дилера, сканкопію якої Дилер надсилає на електронну адресу Виробника, з наступною передачею оригіналу Заявки Виробнику. Дилер, протягом двох банківських днів оплачує 70% від суми, вказаної у рахунку-фактурі на відповідне замовлення. Решту 30% - протягом двох банківських днів з моменту поставки Продукції Виробником. Доставка (транспортування, завантаження/розвантаження) Продукції до призначення, зазначеного в Заявці, здійснюється силами Дилера на умовах EXW згідно правил ІНКОТЕРМС-2010. За згодою Сторін доставка Продукції до місця призначення може відбуватися за рахунок Виробника. В такому разі, вартість Продукції, вказана у рахунку-фактурі збільшується на фактичні транспортні витрати Виробника. Право власності на Продукцію та ризик випадкової загибелі чи пошкодження Продукції переходить від Виробника до Дилера в момент фактичної передачі Продукції Дилеру чи вказаному ним в Заявці отримувачу продукції. Факт поставки продукції засвідчується накладною, пописаною виробником та отримувачем продукції. У разу відсутності в заявці даних про Отримувача продукції - таким отримувачем виступає дилер (Позивач).

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що для виконання замовлення Позивача 01.10.2020 Відповідачем було укладено договір перевезення б/н з Товариством з додатковою відповідальністю «Василівське» () про перевезення вантажу (картопля в сітках 22 тони) з смт Немішаєво, Київської області в м. Харків.

Як зазначено відповідачем та не спростовано належними та допустими доказами позивачем, 03.10.2020 вантаж, а саме картопля вагою 22 тони, було завантажено в смт Немішаєво, Київської області та відправлено в м. Харків за адресою вказаною Позивачем.

З матеріалів справи судом встановлено, що 04.10.2020 перевізником вантаж було доставлено та розвантажено в м. Харкові на складі Позивача, про що свідчить Товаро-транспортна накладна від 04.10.2020. На ТТН перевізника є відмітка відповідальної особи, яка прийняла товар на складі в м. Харкові. Жодних зауважень щодо якості та кількості товару при прийомі товару не було.

Суд зазначає, що пунктами 4.1 - 4.5 укладеного між сторонами Контракту визначено, що якість та асортимент Продукції мають відповідати вимогам, заявленим Дилером в Заявці та погодженим Виробником. В решті показників Продукції, не заявлених окремо Дилером, якість Продукції має відповідати вимогам нормативних документів. Виробник зобов`язаний замінити неякісний Товар протягом 7 днів з дати отримання обґрунтованої претензії від Дилера. В разі невиконанні даного пункту Дилер вправі порушити питання про розірвання Договору. Заміна неякісного Товару виконується Виробником безкоштовно відповідно до діючого законодавства. Всі витрати, пов`язані із заміною Товару незалежної якості, несе Виробник. В разі ухилення Виробника від складання Рекламаційного акту або виникнення спору між Сторонами щодо недоліків Продукції, кожна із Сторін має право звернутися до належним чином сертифікованої експертної установи щодо здійснення експертизи спірної Продукції, вартості її ремонту чи заміни на якісну. В разі ухилення Виробника від здійснення заміни неякісної Продукції на якісну. Дилер має право здійснити заміну за власний рахунок та вимагати компенсацію Виробником здійснених Дилером витрат.

З пояснень Відповідача вбачається, що на адресу Відповідача надійшов лист від Позивача №78 від 29.10.2020. в якому Позивач вказує, що товар який йому відвантажив Відповідач був повернутий по причині невідповідності технічним, якісним характеристикам, і просить Відповідача повернути кошти у сумі 119 680, 00 грн. До листа було додано два акти приймання передачі товару від 05.10.2020 на 15 тон (м.Охтирка) та від 09.10.2020 на 7 тон (м.Харків). Згідно обох актів, комісії, які склали ці акти, вирішили, що картопля не відповідає якісним характеристикам, а тому комісіями вирішено не приймати цей товар від постачальника ФОП Зерній В.Д.

Суд погоджується із твердженнями Відповідача стосовно того, що останній поставив в обумовлений строк товар (картопля 22 т) на склад вказаний Позивачем, претензій до якості та кількості у представника Позивача до Відповідача не було, а неприйняття товару замовниками Позивача не може бути підставою невиконання умов поставки за контрактом між Позивачем та Відповідачем. Суд також зауважує, що у матеріалах справи відсутні будь які докази наявності претензій Позивача до Відповідача щодо кількості та якості поставленої продукції.

Більш того, згідно Актів прийому передачі товару від 05.10.2020 на 15 тон (м.Охтирка) та від 09.10.2020 на 7 тон (м.Харків) наданих Позивачем як доказ невиконання умов контракту Відповідачем, постачальником виступає саме ФОП Зерній В.Д. а не ФОП Марченко М.С. В цих актах є посилання на договори між ФОП Зерній В.Д. та Замовниками, в яких Відповідач не є стороною. Ці Акти були складені без участі представника постачальника - ФОП Зерній В.Д., перевізника, Відповідача або їх представників. В актах також відсутні посилання на транспортний засіб, яким було поставлено товар та інші відомості згідно яких можна було б ідентифікувати товар, тобто відсутні докази що це був саме товар який поставив Відповідач, а не іншого постачальника, оскільки товар - картопля не має індивідуальних ознак.

У даному випадку господарський суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявна копія товарно-транспортної накладної від 08.10.2020 №2, якої підтверджується факт поставки товару на адресу позивача.

За таких обставин, суд, враховуючи приписи ст. 73 - 80 ГПК України, дійшов висновку про те, що докази надані відповідачем на підтвердження факту поставки картоплі у кількості 22 т на адресу позивача є більш вірогідними, ніж посилання позивача на те, що відповідачем не здійснено постачання товару по спірному договору взагалі. А тому такі доводи позивача відхиляються судом як необґрунтовані.

Підсумовуючи викладені вище та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Зерній Валентини Дмитрівни про стягнення заборгованості у розмірі 79 688,68 грн. за непоставлений товар з Фізичної особи-підприємця Марченко Миколи Сафроновича задоволенню не підлягають, враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних вимог позивача.

Всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 ГПК України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач не довів належними та допустимими доказами свою правову позицію.

З огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та не доведеними належними доказами у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов