ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2021м. ДніпроСправа № 904/4885/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "СРТ" (51900, м. Кам`янське Дніпропетровської області, вул. Матросова, 19, офіс 105; ідентифікаційний код 43457890)

до Приватного підприємства "Будмаркет" (51900, м. Кам`янське Дніпропетровської області, проспект Василя Стуса, б.15, прим.82; ідентифікаційний код 32130441)

про стягнення 73 920 грн. 00 коп.

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ПРОЦЕДУРА

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "СРТ" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№4668/21 від 18.05.2021) про стягнення з відповідача - Приватного підприємства "Будмаркет" 73 920 грн. 00 коп. - подвійного розміру набутих безпідставно в результаті обману коштів.

Також просить стягнути з відповідача 2 270 грн. 00 коп. - судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2021 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, запропоновано відповідачу відповідно до частини 4 статті 176 Господарського процесуального кодексу України надати заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, протягом 5-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі була надіслана учасникам процесу завчасно на їх юридичні адреси, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013р. №958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідного судового процесуального документу. За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та про необхідність подання витребуваних судом документів.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі було отримано відповідачем 28.05.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач у відзиві (вх.№27226 від 01.06.2021) на позовну заяву визнає укладення договору поставки у спрощений спосіб, підтверджує, що між позивачем та відповідачем продовжують існувати договірні правовідносини внаслідок укладення договору поставки у спрощений спосіб та заперечує проти задоволення позовної заяви.

Позивач у заяві (вх.№32179/21 від 30.06.2021) про зменшення розміру позовних вимог та зміни підстави позову просить стягнути з відповідача попередню оплату в сумі 36 960 грн. 00 коп. та судові витрати.

Відповідач у відзиві (вх.№35436/21 від 19.07.2021) на заяву про зменшення розміру позовних вимог та зміни підстави позову просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає про те, що: - позивач одночасно змінив і предмет і підставу позову, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог; - відповідач не визнав сплату позивачем грошової суми та тривання між сторонами договірних відносин, строк поставки товару не настав; - відповідач заперечує те, що після отримання грошей перестав відповідати позивачу та уникати з ним контактів; - відповідач заперечує проти повернення позивачу отримані без поставки грошові кошти; - відповідач не відмовляється поставити товар; - сторони не досягли згоди щодо строку поставки товару відповідачем позивачу; також, відповідачем поставлено в письмовій формі 9 запитань до відповідача.

Позивач у відповіді (вх.№36961/21 27.07.2021) на відзив щодо зменшення розміру позовних вимог та зміни підстави позову зазначає про те, що: - позивач, подавши заяву про зменшення розміру позовних вимог та зміни підстави позову, позивач, змінивши підстави позову, предмет позову: матеріально-правову вимогу щодо відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди не міняв; - подання позову про стягнення сплачених коштів без отримання товару само по собі свідчить про відмову позивачем від договору поставки; - договором сторони не досягли згоди щодо строку поставки товару та враховуючи частину 2 статті 530 Цивільного кодексу України позивач вважає, що такий строк починається з дати звернення позивача до суду з позовом.

Відповідач у запереченнях (вх.№43136/21 від 06.09.2021) просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає про те, що: - заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та зміни підстави позову можна вважати новим позовом; - оскільки відповідач апріорі не міг порушити дату поставки (яка є невизначеною), то він не може бути притягнутий до юридичної відповідальності.

Відповідач у поясненнях (вх.№45759/21 від 21.09.2021) зазначає про те, що позивач не подав клопотання про поновлення строку на подання заяви про зменшення розміру позовних вимог та зміни підстави позову, у зв`язку з чим розгляду підлягають первісні позовні вимоги.

У зв`язку із вжитими в Україні карантинними заходами суд вважає, що позивачем не були пропущені процесуальні строки.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів.

Частиною 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Справа згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розглядалася протягом розумного строку у зв`язку із вжитими в Україні карантинними заходами.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, набув від позивача грошові кошти за металопрокат, не оформив документів на поставку, сплачені грошові кошти не повернув.

Позиція відповідача

Відповідач заперечує проти задоволення позовної заяви, вважає, що не порушив свої зобов`язання, оскільки строк поставки металопрокату не настав.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

13.04.2021 відповідачем - Приватним підприємством "Будмаркет", як постачальником, було виставлено позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "СРТ", як покупцю, рахунок №27 на оплату зазначеного у рахунку товару (мкталопрокат) на суму 36 960 грн. 00 коп.

В подальшому позивачем було сплачено вказаний рахунок у повній сумі 36 960 грн. 00 коп., про що свідчить банківська виписка АТ «Перший Український міжнародний банк» за 13.04.2021 (а.с.9).

За твердженням позивача, на день звернення з позовною заявою відповідач позивачу металопрокат не поставив, перераховані позивачем кошти не повернув.

Наведені обставини стали причиною звернення позивача з позовом до суду.

Відповідач проти позову заперечує, що і є причиною спору.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

При цьому, згідно зі статтею 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. (частини 1, 2 статті 639 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 1 статті 640 та частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За приписами частини 2 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Судом встановлено, що шляхом складання та надання відповідачем Рахунку, а також оплати вказаного Рахунку позивачем, між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено у позовній заяві, на виконання укладеного сторонами у спрощений спосіб договору позивачем сплачено на користь відповідача грошові кошти в якості передоплати за Металопрокат, однак Металопрокат від відповідача позивач не отримав.

При цьому, судом визначено правову природу сплаченої позивачем суми коштів саме як попередня оплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх зобов`язань.

Правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором не змінюється і залишається такою до моменту, коли сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.

Питання щодо повернення попередньої оплати у випадку непоставки товару врегульовано статтею 693 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Водночас статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З аналізу вищевказаних положень чинного законодавства вбачається, що умовою застосування положень статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, тобто в установлений строк. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Проте, звертаючись до суду з даним позовом, позивачем не було надано жодних доказів, які містять відомості щодо конкретних дат чи строків поставки товару, зазначеного у рахунку.

Відтак, матеріали справи свідчать про те, що сторонами не узгоджено строк поставки товару (металопрокату), в зв`язку з чим суд вважає, що така поставка мала бути здійснена відповідачем після спливу семиденного строку від дня пред`явлення позивачем вимоги про поставку Металопрокату в порядку частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України. Доказів протилежного сторонами суду не подано.

Проте позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження направлення відповідачу вимоги про поставку Металопрокату.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем обов`язку передати металопрокат на момент звернення позивача до суду з даним позовом не настав.

Крім того, статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статті 662 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до статті 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться, зокрема, за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі статтею 197 Господарського кодексу України господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов`язання. У разі якщо місце виконання зобов`язання не визначено, зобов`язання повинно бути виконано: за іншими зобов`язаннями - за місцезнаходженням (місцем проживання) зобов`язаної сторони, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 689 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок покупця щодо прийняття товару, зокрема, покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Тобто договір купівлі-продажу є взаємно зобов`язуючим, де кожна із сторін договору наділена взаємними правами та обов`язками.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження погодження сторонами обов`язку відповідача доставити товар (металопрокат) позивачеві.

Відтак, позивачем не було доведено факту порушення відповідачем зобов`язань з поставки металопрокату в установлений строк, що свідчило б про наявність у позивача права вимагати повернення спірної суми грошових коштів у порядку статті 693 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що мало місце порушення відповідачем обов`язку щодо своєчасної передачі металопрокату, який був попередньо оплачений, відмови відповідача від здійснення своїх обов`язків; не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем належним чином всіх дій, регламентованих законодавством, для уникнення неналежного виконання зобов`язань, що склалися між сторонами.

За таких обставин, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів прострочення продавця виконання його обов`язку щодо передачі товару (металопрокату) (зокрема доказів, які підтверджують конкретну дату виникнення такого прострочення), зважаючи на те, що доказів відмови відповідача в передачі металопрокату позивачу на його вимогу матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про повернення грошових коштів є передчасними та не доведеними належним чином.

Згідно із частинами 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачем свого зобов`язання зі своєчасної поставки товару (металопрокату) позивачу, що є умовою для застосування положень статті 693 Цивільного кодексу України в частині повернення сплачених грошових коштів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви про стягнення з відповідача грошових коштів у зв`язку з її передчасністю.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, витрати зі сплати судового збору слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "СРТ" (51900, м. Кам`янське Дніпропетровської області, вул. Матросова, 19, офіс 105; ідентифікаційний код 43457890) до Приватного підприємства "Будмаркет" (51900, м. Кам`янське Дніпропетровської області, проспект Василя Стуса, б.15, прим.82; ідентифікаційний код 32130441) про стягнення 73 920 грн. 00 коп.

2. Витрати зі сплати судового збору віднести за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "СРТ" (51900, м. Кам`янське Дніпропетровської області, вул. Матросова, 19, офіс 105; ідентифікаційний код 43457890).

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

" 18" жовтня 2021 року