ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" жовтня 2021 р. Cправа № 902/831/21

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісно-технічний центр "Укравтозапчастина Вінниця" (вул. Лебединського, буд. 7А, м. Вінниця, 21034)

до: Приватного підприємства "Вінницька овочева компанія" (вул. Максима Шимка, буд. 16, кв. 7, м. Вінниця, 21100)

про стягнення 63984,38 грн,

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервісно-технічний центр "Укравтозапчастина Вінниця" подано позов до Приватного підприємства "Вінницька овочева компанія" про стягнення 63984,38 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки товару на умовах відстрочення оплати №6-СТЦ/21В від 06.01.2021 в частині оплати за поставлений товар, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервісно-технічний центр "Укравтозапчастина Вінниця" заявлено до стягнення з Приватного підприємства "Вінницька овочева компанія" 63 984,38 грн заборгованості, з яких: 55 000 грн - основного боргу; 3 468,52 грн - пені; 5 515,86 грн - 24% річних.

Ухвалою суду від 18.08.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/831/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема щодо подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Вказана ухвала вручена відповідачу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи. При цьому ухвала про відкриття провадження у даній справі направлена на адресу електронної пошти позивача, повідомлену останнім у позовній заяві.

06.10.2021 на адресу електронної пошти суду надійшло пояснення представника позивача щодо помилкового зазначення у видаткових накладних на підтвердження здійснення поставки дати договору 12.01.2021, оскільки протягом 2021 року між сторонами укладено лише один Договір поставки №6-СТЦ/21В від 06.01.2021.

У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

06.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервісно-технічний центр "Укравтозапчастина Вінниця" (Постачальник, позивач) та Приватним підприємством "Вінницька овочева компанія" (Покупець, відповідач) укладено Договір на поставку товару №6-СТЦ/21В на умовах відстрочення оплати (Договір), відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця Товар на умовах відстрочення оплати в асортименті, в кількості та за ціною, вказаними в видаткових накладних та/або Специфікації, а Покупець - прийняти та оплатити Товар на умовах даного Договору.

Асортимент, кількість та ціна Товару остаточно узгоджується Сторонами до моменту відвантаження Товару Покупцеві та відображається у видаткових накладних або Специфікаціях, за умови складання такої Специфікації. Необхідність складання Специфікації виникає у разі поставки Товару (партії Товару) на умовах які різняться від тих, що передбачені даним договором або потребують уточнення (п. 1.2. Договору).

Згідно з п.п. 2.1., 2.2. Договору Покупець зобов`язаний оплатити ціну Товару у строк не більше 14 (чотирнадцять) календарних днів з дати отримання замовленого Товару від Постачальника. При цьому гранична вартість поставленого, але неоплаченого Товару за кожною окремою поставкою складає не більше 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок. Зобов`язання Покупця щодо оплати Товару вважаються виконаними у момент зарахування на поточний рахунок Постачальника суми, вказаної у видаткових накладних та/або Актах приймання-передачі Товару.

Відповідно до п. 5.1. Договору сторони дійшли згоди, що у випадку порушення строків оплати Товару Покупець в першу чергу сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення оплати та, відповідно до статті 625 ЦК України, відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 24 (двадцять чотири) відсотки річних від простроченої суми боргу за весь період прострочення, а потім сплачує суму основного боргу з урахуванням умов викладених в п. 2.5. та 2.6. Договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до "31" грудня 2021 року включно, але в кожному випадку до повного виконання своїх зобов`язань . У випадку, коли жодна із сторін за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до закінчення строку дії Договору письмово не повідомить другу Сторону про припинення Договору, дія даного Договору автоматично продовжується на кожен наступний календарний рік.

Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору (п. 11.1. Договору).

За період з 29.03.2021 по 12.04.2021 позивач здійснив поставку відповідачу Товару на загальну суму 176 708, 24 грн, що підтверджується видатковими накладними:

- №322 від 29.03.2021 на суму 34 100 грн з ПДВ;

- №346 від 02.04.2021 на суму 34 100 грн з ПДВ;

- №359 від 06.04.2021 на суму 22 644 грн з ПДВ;

- №375 від 07.04.2021 на суму 49 580 грн з ПДВ;

- №399 від 09.04.2021 на суму 22 644,24 грн з ПДВ;

- №400 від 12.04.2021 на суму 13 640 грн з ПДВ.

Разом з тим відповідач за отриманий Товар розрахувався частково на загальну суму 121 708,24 грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками по рахунку позивача.

Несплата решти вартості поставленого товару в сумі 55 000 грн слугувала підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісно-технічний центр "Укравтозапчастина Вінниця" із відповідним позовом до суду. При цьому позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача, окрім суми основного боргу, 3 468,52 грн - пені та 5 515,86 грн - 24% річних внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Договором.

Окремо слід зазначити, що позивач звертався до відповідача із претензією вих. №120721/1 від 12.07.2021 про сплату заборгованості за Договором в сумі 83 680 грн. При цьому реагування Приватного підприємства "Вінницька овочева компанія" на вказану претензію матеріали справи не містять, однак після пред`явлення претензії відповідачем 14.07.2021 та 15.07.2021 в рахунок погашення заборгованості сплачено суми 13 680 грн та 15 000 грн відповідно.

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України (ЦК України), враховуючи укладений між сторонами Договір на поставку товару №6-СТЦ/21В на умовах відстрочення оплати від 06.01.2021.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідачем в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором не було здійснено оплати вартості переданого позивачем товару на суму 55 000 грн, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо суми основного боргу у вказаному розмірі.

Окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 468,52 грн - пені та 5 515,86 грн - 24% річних внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 5.1. Договору сторони узгодили, що у випадку порушення строків оплати Товару Покупець в першу чергу сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення оплати та, відповідно до статті 625 ЦК України, відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 24 (двадцять чотири) відсотки річних від простроченої суми боргу за весь період прострочення, а потім сплачує суму основного боргу з урахуванням умов викладених в п. 2.5. та 2.6. Договору.

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Матеріалами справи підтверджується факт прострочення боржника по сплаті отриманого Товару за видатковими накладними №346 від 02.04.2021 та №375 від 07.04.2021. При цьому перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" здійснений позивачем розрахунок відсотків річних та пені за відповідні періоди прострочення (з урахуванням здійснених проплат за видатковою накладною №375 від 07.04.2021), судом встановлено, що такі нарахування перебувають в межах розрахунку суду.

Отже, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення з відповідача 3 468,52 грн - пені та 5 515,86 грн - 24% річних.

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем витікає з умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду відзиву, доказів в спростування позовних вимог чи доказів погашення заборгованості.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Витрати на сплату судового збору в сумі 2 270 грн в силу приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат в частині витрат позивача на правову допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

За змістом ч.3 ст.4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як слідує з матеріалів справи, 08.06.2021 між позивачем (Клієнт) та Адвокатським бюро "Едуарда Каленяка" (Адвокатське бюро) в особі керівника - адвоката Каленяка Едуарда Анатолійовича укладено Договір про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.1. якого Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, з питань представництва інтересів клієнта щодо надання Клієнту та його структурним підрозділам, з питань підготовки договорів, правових висновків, представництва інтересів клієнта перед фізичними особами перед юридичними особами публічного та приватного права, органами державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронними органами та органами державної виконавчої служби, а також у всіх судах України.

Пунктом 5.1. Договору про надання правової допомоги сторони погодили, що за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар, розмір якого встановлюється згідно погоджених Сторонами рахунків та актів виконаних робіт підписаних сторонами.

Відповідно до виставленого Адвокатським бюро рахунку від 27.07.2021 на суму 5 000 грн за підготовку та подачу до суду позовної заяви позивачем сплачено вказану суму, що підтверджується платіжним дорученням №272 від 28.07.2021.

Оскільки в зазначеному рахунку від 27.07.2021 конкретизовано обсяг наданих послуг (платіж згідно договору про надання правової допомоги від 08.06.2021; підготовка та подача до суду позовної заяви до ПП "Вінницька овочева компанія" про стягнення коштів) з визначенням вартості в 5 000 грн, тобто документи дозволяють установити зміст наданих послуг та їхню вартість, а виставлення рахунку клієнту та його оплата свідчать про їх прийняття, то факт понесення позивачем витрат на професійну правову допомогу підтверджено належними та допустимими доказами.

Також матеріали справи містять копії Свідоцтва серії ВН №0000041 від 19.08.2015 про право Каленяка Едуарда Анатолійовича на заняття адвокатською діяльністю, ордеру серії ВН №186558 від 02.08.2021 на представництво Адвокатом Каленяком Едуардом Анатолійовичем та Адвокатським бюро "Едуарда Каленяка" інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісно-технічний центр "Укравтозапчастина Вінниця".

Суд враховує, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права (постанова Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18).

Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 126 ГПК України). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також доказів, котрі могли б підтвердити неспівмірність таких витрат, отже, у суду відсутні підстави втручатися у розмір визначеного сторонами гонорару, зміст наданих послуг та їх співмірність з предметом спору.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, враховуючи, що відповідачем в порядку, визначеному п. 5 ст. 126 ГПК України не подано суду клопотання про їх зменшення, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат в заявленій позивачем сумі (5 000 грн) на Приватне підприємство "Вінницька овочева компанія" в силу приписів ч.4 ст. 129 ГПК України, оскільки позов задоволено повністю.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Вінницька овочева компанія" (вул. Максима Шимка, буд. 16, кв. 7, м. Вінниця, 21100; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісно-технічний центр "Укравтозапчастина Вінниця" (вул. Лебединського, буд. 7А, м. Вінниця, 21034; ) 55 000 грн - основного боргу; 3 468,52 грн - пені; 5 515,86 грн - 24% річних; 2 270 грн - витрат на сплату судового збору та 5 000 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

3. Згідно з приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на адресу електронної пошти представника позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Повне рішення складено 18 жовтня 2021 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - позивачу - вул. Лебединського, буд. 7А, м. Вінниця, 21034; ІНФОРМАЦІЯ_1;

4 - відповідачу - вул. Максима Шимка, буд. 16, кв. 7, м. Вінниця, 21100.