ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2021 р. Справа№ 910/1669/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Разіної Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2021

у справі №910/1669/21 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Топ"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 184 887,44 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова-Топ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 184 887,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ним на підставі договору на постачання товару №53-123-01-19-05890 від 06.11.2019 та згідно видаткових накладних №25 від 28.11.2019, №29 від 06.12.2019, №30 від 10.12.2019 було поставлено відповідачу товар на суму 171 659,28 грн, в той час як останнім свої зобов`язання з оплати вказаного товару не виконано. Внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 171 659,28 грн, яку позивач просив суд першої інстанції стягнути на свою користь.

Окрім того, у зв`язку з невиконання відповідачем договірних зобов`язань, позивачем було нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 5045,18 грн та інфляційні втрати у розмірі 8182,98 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Топ" суму основного боргу у розмірі 171 659,28 грн, 3% річних у розмірі 4 853,92 грн, інфляційні втрати у розмірі 8 182,98 грн та судовий збір у розмірі 2 770,44 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 у справі №910/1669/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення 3 % річних у розмірі 4853,92 грн, інфляційних втрат у розмірі 8182,98 грн, судовий збір стягнути пропорційно задоволеним вимогам.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, відповідач не погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення 3 % річних у розмірі 4853,92 грн та інфляційних втрат у розмірі 8182,98 грн, оскільки в цій частині відповідач вважає рішення місцевого господарського суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в апеляційному порядку.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що заборгованість за договором виникла не з вини покупця, а внаслідок обставин непереборної сили.

Як на обставину непереборної сили (форс-мажору), відповідач посилається на запроваджений Урядом карантин на території України, у зв`язку, з чим скаржник не мав можливості виконати свої договірні зобов`язання, зокрема, в частині оплати поставленого позивачем електронного обладнання.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято відповідно до вимог чинного законодавства.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2021 апеляційну скаргу по справі №910/1669/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 у справі №910/1669/21. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 у справі №910/1669/21 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Вирішено апеляційний перегляд оскаржуваного рішення здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 у справі №910/1669/21 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/1669/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 у справі №910/1669/21 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Тарасенко К.В., Разіної Т.І. Вирішено апеляційний перегляд оскаржуваного рішення здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

06.11.2019 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова-Топ", як постачальником, укладено договір на постачання товару №53-123-01-19-05890 (надалі - договір), згідно умов якого постачальник зобов`язався передати покупцю, а покупець зобов`язався прийняти і сплатити товар - СРV 31710000-6 по ДК 021:2015 Електронне обладнання (ЗПІ для водопідготовчого устаткування) далі - товар, у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1 (додаток до договору №1), що є невід`ємною частиною цього договору. Рік виготовлення - не раніше 2019 (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору загальна вартість товару є твердою та складає: разом - 143 049,40 грн без ПДВ. Крім того ПДВ 20% - 28 069,88 грн. Всього з ПДВ - 171 659,28 грн.

Пунктом 2.2 договору сторони погодили, що за даним договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно специфікації №1 (додаток до договору №1) та виконання постачальником умов п.п. 3.2, 5.1 договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується.

Згідно з п. 3.2 договору з товаром постачальник надає покупцю: видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно (для платників ПДВ); податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації, визначеному законодавством, з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на електронну адресу покупця протягом терміну, визначеною чинною редакцію ПКУ. Разом з податковою накладною постачальник надає покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН; документ який підтверджує якість товару (сертифікат якості, паспорт або інше).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкції П-6 "Про порядок приймання продукції по кількості" і П-7 "Про порядок приймання продукції по якості", СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС".

Відповідно до п. 7.1. договору сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором унаслідок форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили, такі, як: повені, землетруси, пожежі, інші стихійні лиха, а також війни, воєнні дії), а також дій органів законодавчої, виконавчої влади і підлеглих їм органів, що вступили в силу після укладення даного договору. Якщо будь-які з таких обставин безпосередньо вплинули на виконання зобов`язань у термін, встановлений у договорі, то цей термін відсувається відповідно до часу дії відповідної обставини.

Умовами п. 7.2. договору визначено, що форс-мажорні обставини визнаються тільки у випадку їх виникнення в період терміну дії даного договору. Про настання і припинення форс-мажорних обставин кожна сторона зобов`язана інформувати іншу сторону протягом 10 днів. Настання форс-мажорних обставин засвідчується сертифікатом органів, у компетенцію яких входять повноваження видавати сертифікати, що підтверджують настання подій непереборної сили.

Договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою. Дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 цього договору, та закінчується 31.12.2020. Закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору, та виконання діючих зобов`язань (п.п. 12.1, 12.2 та 12.3 договору).

Специфікацією №1 до договору №53-123-01-19-05890 від 06.11.2019 сторонами було погоджено кількість, асортимент і ціни товару який постачається.

04.05.2020 позивач звернувся до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" з претензією №51/05/20, в якій вимагав сплатити заборгованість за поставлений товар у розмірі 171 659,28 грн.

Листом №07/7613 від 08.05.2020 відповідач повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова-Топ", що у зв`язку із значним зростанням простроченої заборгованості ДП "Гарантований покупець" перед ДП НАЕК "Енергоатом" та суттєвим зменшенням обсягу відпущеної електроенергії, виникла фінансова криза платежів та з урахуванням відсутності джерел надходження коштів для погашення кредиторської заборгованості за поставлену продукцію, не можна зробити прогноз термінів виконання зобов`язань з боку відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

13.08.2020 позивач звернувся до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" з претензією №91/08/20, в якій вимагав сплатити заборгованість за поставлений товар у розмірі 171 659,28 грн.

Листом №07/14069 від 25.08.2020 відповідач просив Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова-Топ" розглянути можливість перенесення термінів виконання договірних зобов`язань в частині сплати по Договору за раніше поставлені ТМЦ, на максимально можливі терміни, у зв`язку із значним зростанням простроченої заборгованості ДП "Гарантований покупець" перед ДП НАЕК "Енергоатом" та суттєвим зменшенням обсягу відпущеної електроенергії, у зв`язку з чим виникла фінансова криза платежів.

У листі №99/09/20 від 07.09.2020 позивач запропонував відповідачу сплатити 60% заборгованості (102 996,00 грн) - негайно, а 40% заборгованості (68 663,28 грн) у строк до 31.12.2020.

Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не сплатив наявну у нього заборгованість перед позивачем, внаслідок чого, останній звернувся із даним позовом до суду першої інстанції та нарахував крім основного боргу, 3 % річних та інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 позовні вимоги задоволено частково.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, предметом розгляду в апеляційній інстанції є законність стягнення розрахованих позивачем та стягнутих судом першої інстанції розміру інфляційних втрат та 3 % річних.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Правовідносини сторін ґрунтуються на договорі поставки, який регулюється статтями 264-271 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

За змістом положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Разом з тим ст. 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Системний аналіз ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України свідчить про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Враховуючи правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України колегія суддів зазначає, що наявність суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Твердження відповідача стосовно того, що заборгованість за договором виникла не з його вини, а внаслідок обставин непереборної сили, колегією суддів відхиляється, з огляду на те, що вказані відповідачем обґрунтування причини неможливості виконувати зобов`язання за договором не можуть бути підставами звільнення від виконання господарських зобов`язань за договором.

Згідно з п. 7.2 договору форс-мажорні обставини визнаються тільки у випадку їх виникнення в період терміну дії даного договору. Про настання і припинення форс-мажорних обставин кожна сторона зобов`язана інформувати іншу сторону протягом 10 днів.

Пунктом 7.3 договору сторонами передбачено, що недотримання терміну повідомлення про настання і припинення форс-мажорних обставин позбавляє відповідну сторону можливості посилатися на них як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не вживалось жодних дій, спрямованих на інформування про неможливість виконання договору, жодних повідомлень щодо покладення на відповідача Кабінетом Міністрів України вищезазначених обов`язків, виконання яких перешкоджає повноцінно здійснювати господарську діяльність, зокрема виконувати зобов`язання за договором.

Таким чином, твердження скаржника на невиконання зобов`язань за договором не з його вини не можуть бути взяті судом апеляційної інстанції до уваги.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на дію карантину на території України, як на обставину непереборної сили (форс-мажору), внаслідок якої скаржник не мав можливості виконати зобов`язання за договором, зокрема, в частині оплати поставленого позивачем електронного обладнання, судовою колегією оцінюються критично, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс - мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Серед переліку форс-мажорних обставин у цій нормі знаходиться і карантин.

За загальним правилом карантин дійсно є форс-мажорною обставиною. Проте, із положень вказаної норми вбачається, що сторона повинна довести, що вона не в змозі виконувати конкретні зобов`язання і що цю неможливість зумовив саме карантин. Тобто, має обґрунтувати наявність причинно-наслідкового зв`язку між встановленим карантином та неможливістю виконання своїх зобов`язань за договором.

Таким чином, саме по собі віднесення карантину до форс-мажорних обставин не є безумовною підставою для звільнення від виконання договірних зобов`язань та від відповідальності за їх невиконання.

Окрім того, у своїх роз`ясненнях Торгово-промислова палата України зазначила: "відповідно до міжнародної практики обставина форс-мажору, в тому числі карантин, автоматично не звільняє від відповідальності. Необхідно розуміти, яким чином певна обставина, в тому числі карантин, обмежує виконання певного зобов`язання. Не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) у будь-якому випадку: фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти до національної валюти, недодержання/порушення своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо".

Зі змісту ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" вбачається, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

У Постанові Верховного господарського суду України від 04.05.2016 по справі 910/14139/14 зазначено: "Виходячи з аналізу ст. 263 Цивільного кодексу України, ст. 218 Господарського кодексу України та умов кредитного договору, звільнення сторони від відповідальності у разі настання обставин непереборної сили форс-мажор) відбувається за умови якщо дані обставини безпосередньо вплинули на своєчасне виконання договірних зобов`язань.

При вирішенні питання щодо впливу обставин непереборної сили має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання".

Як вбачається з постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 805/2342/16-а "суд погоджується з доводами заявника касаційної скарги, що діючим законодавством не передбачено засвідчення суб`єктам господарської діяльності обставин непереборної сили (форс-мажорних) обставин окремо по кожній етапі Податкового кодексу України, проте визначальним у спірних правовідносинах є не факт засвідчення таких обставин, оскільки вони є загальновідомими, а їх вплив на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання, що має бути оцінено суб`єктом владних повноважень (відповідачем у справ) у кожному конкретному випадку при зверненні суб`єктів господарювання з відповідною заявою".

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що форс-мажорні обставини не мають "преюдиціальний" (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні, сторона яка посилається на дію форс - мажорних обставин повинна довести те що вони є форс-мажорними і, що ці обставини є форс-мажором саме для конкретного випадку (виходячи з ознак їх надзвичайність та невідворотність).

Пунктом 2.2 договору сторони погодили, що за даним договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно специфікації № 1 та виконання постачальником умов п.п. 3.2, 5.1 договору.

Згідно з п. 3.2 договору з товаром постачальник надає покупцю видаткову накладну.

Як вбачається з матеріалів справи, остання отримана відповідачем видаткова накладна №30 датована 10.12.2019. Тобто, згідно з п. 2.2 договору відповідач зобов`язаний був оплатити товар у строк до 04.03.2020.

В той час, як постанова Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" набрала законної тільки 13.03.2020, тобто після спливу строку оплати товару за договором.

Підсумовуючи вищевикладене, посилання скаржника на фінансову кризу, спричинену обставинами непереборної сили є безпідставними та необґрунтованими, так як спростовуються вищевикладеним.

Доводи відповідача про відсутність коштів для виконання зобов`язання у зв`язку із фінансовою кризою, а також наявність заборгованості контрагентів перед відповідачем, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, враховуючи доводи відповідача, зазначені у апеляційній скарзі, ризик відсутності у відповідача коштів ні в якому разі не може та не повинен перекладатися на контрагента такої особи, зокрема на позивача.

Також посилання апелянта на відсутність у нього коштів для оплати товару за договором не можуть братись судом до уваги. Адже відсутність коштів не вважається форс-мажором, тому неможливість сплати не можна віднести до форс-мажорних обставин.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 у справі №910/1669/21 - без змін.

Матеріали справи №910/1669/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Т.І. Разіна