СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2021 р. м. Харків Справа № 922/3575/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Терещенко О.І. , суддя Шутенко І.А.

за участю секретаря судового засідання Пахомової І.В.

та представників сторін:

позивача Пономаренко П.І. (свідоцтво серія ЛГ №000089 від 09.02.2018, довіреність №19/3-02/301 від 04.12.2020);

відповідача Сивак А.Ю. (посвідчення №1359 від 14.11.2005, ордер серія ХВ №000429 від 12.07.2021);

третьої особи - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державний ощадний банк України (вх.№2651Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 15.07.2021 (суддя Р.М.Аюпова, повний текст рішення складено 26.07.2021) у справі №922/3575/19,

за позовом Акціонерного товариства "Ощадбанк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрімпекс", м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фірма "Т.М.М." товариство з обмеженою відповідальністю, м. Київ

про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерне товариство Державний ощадний банк України, м. Київ, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача -Товариства з обмеженою відповідальністю Укрімпекс, м. Харків, в якому просить суд, в рахунок погашення заборгованості Фірми Т.М.М. - товариства з обмеженою відповідальністю перед Акціонерним товариством Державний ощадний банк України за договором кредитної лінії № 335/31/6-2 від 28.01.2010 у розмірі 26433810,52 грн., що складається з: пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 5771271,87 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 7881657,51 грн.; пеня за несвоєчасне погашення комісії - 45725,54 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту - 1214304,17 грн.; 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів - 1826876,06 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення комісії - 8 553,43 грн.; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту - З589832,51 грн.; інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів - 5324446,53 грн.; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення комісії - 22683,49 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №335/31/6-2/4 від 18 лютого 2010 року, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Укрімпекс (адреса: 61045, Харківська обл., м. Харків, вул. Отакара Яроша, буд.18, ), а саме: нежитлову будівлю літера Д-3, загальною площею 2 241,9 кв.м, що 1. В рахунок погашення заборгованості Фірми Т.М.М. - товариства з обмеженою відповідальністю (, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Галі Тимофєєвої, 3) перед акціонерним товариством Державний ощадний банк України (01001, м. Київ, вулиця Госпітальна, 12-г, ) за договором кредитної лінії № 335/31/6-2 від 28.01.2010 у розмірі 26433810,52 грн., що складається з: пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 5771271,87 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 7881657,51 грн.; пеня за несвоєчасне погашення комісії - 45725,54 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту - 1214304,17 грн.; 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 1826876,06 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення комісії - 8553,43 грн.; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту - З589832,51 грн.; інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів - 5324446,53 грн.; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення комісії - 22683,49 грн., звернути стягнення на: предмет іпотеки за Іпотечним договором №335/31/6-2/4 від 18 лютого 2010 року, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Укрімпекс (адреса: 61045, Харківська обл., м. Харків, вул. Отакара Яроша, буд.18, ), а саме: нежитлову будівлю літера Д-3, загальною площею 2241,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Отакара Яроша, будинок №18, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, згідно з Законом України Про виконавче провадження.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.07.2021 у справі №922/3575/19 (суддя Р.М.Аюпова) в позові відмовлено повністю

Акціонерне товариство Державний ощадний банк України з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 15.07.2021 у справі №922/3575/19 та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Одночасно з апеляційною скаргою апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження на рішення господарського суду Харківської області від 15.07.2021 у справі №922/3575/19, посилаючись на те, що отримав повний текст оскаржуваного рішення 02.08.2021, надавши відповідні докази.

30.08.2021 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №922/3575/19 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Терещенко О.І., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 у справі №922/3575/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Державний ощадний банк України та призначено справу до розгляду на 04.10.2021 на 12 год. 30 хв.

09.09.2021 від представника ТОВ Укрімпекс надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (вх.№10476).

В судовому засіданні 04.10.2021 розгляд справи перенесено на 06.10.2021 на 14:00 год. у зв`язку зі зборами суддів.

Ухвалою суду від 06.10.2021 у зв`язку з відрядженням дату судового засідання перенесено на 11.10.2021 на 14:00 год.

В судове засідання 11.10.2021 з`явився представник позивача, який підтримує свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноважених представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 28.01.2010, між позивачем та третьою особою на виконання генерального кредитного договору №335/31/6, укладено кредитний договір №335/31/6-2 (з наступними змінами та доповненнями) згідно з п. 2.1., п. 2.3. якого передбачено надання кредиту в сумі 135000000,00 грн. для придбання третьою особою у відповідача житлових приміщень та/або паркомісць у житловому будинку з прибудовою офісних приміщень і підземною парковкою автомашин, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ).

18.02.2010 р. на забезпечення виконання третьої особи за кредитним договором №335/31/6-2 від 28.01.2010 між позивачем і відповідачем було укладено іпотечний договір №335/31/6-2/4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. за реєстровим №822.

Відповідно до п. 1.1., п. 1.2 іпотечного договору №335/31/6-2/4 від 18.02.2010 відповідач передав, а позивач прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у договорі, предмет іпотеки, що належить іпотекодавцеві на праві власності; предметом іпотеки є нежитлова будівля «Д-3» загальною площею 2241,9 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 1.4. іпотечного договору №335/31/6-2/4 від 18.02.2010 вартість предмета іпотеки становила 26400000,00 грн.

Позивач виконав свої зобов`язання та надав кредитні кошти в сумі 134115334,85 грн., що підтверджується заявкою третьої особи №010/02-д від 19.02.2010, а також копією платіжного доручення №01190210 від 19.02.2010.

Відповідно до п. 3.2.2. договору №335/31/6-2/4 від 18.02.2010 іпотекодавець має право звернутися до іпотекодержателя з вимогою про припинення договору у випадку набуття позичальником або іпотекодавцем права власності на нерухоме майно, а саме: 111 квартир загальною площею 12981,89 кв.м. та 52 машиномісця згідно з додатком №1 до цього договору, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з п. 3.3.15. договору №335/31/6-2/4 від 18.02.2010 іпотекодавець зобов`язаний у строк до 01.05.2010 набути право власності на 111 квартир загальною площею 12981,89 кв. м. та 52 машиномісця, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно п. 4.4. договору №335/31/6-2/4 від 18.02.2010 право іпотеки припиняється виконанням зобов`язання у повному обсязі та в інших випадках за письмовою згодою банку.

Апеляційним судом встановлено, що на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.11.2012 у справі №2011/9554/2012, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23.01.2013, а також свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.03.2010, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради та зареєстрованого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 16.03.2010, відповідачу належали 111 квартир загальною площею 12981,89 кв. м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

23.03.2010 третя особа набула право власності на 114 квартир, розташованих за адресою: м. Харків, пров. Отакара Яроша, 20, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між третьою особою та відповідачем і посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. за №1117.

В період 02.04.2010 - 08.04.2010 на підставі укладених договорів дарування третя особа набула право власності на 52 машиномісця, розташовані за адресою: м. Харків, пров. Отакара Яроша, 20.

Відповідно до п. п. 5.3.12. п. 5.3 кредитного договору (в редакції, викладеній у додатковому договорі №14) позичальник зобов`язався у строк до 10.09.2010 в забезпечення виконання своїх зобов`язань за цим договором передати в іпотеку банку нерухоме майно: 110 квартир загальною площею 12775,5 кв. м. (+/-10%), розташованих за адресою: м. Харків, пров. Отакара Яроша, 20.

09.09.2010 третя особа, на підставі договору іпотеки №380/31/6 передала в іпотеку позивачу нерухоме майно: квартири, розташовані за адресою: м. Харків, пров. Отакара Яроша, 20, для забезпечення виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором (п. 4.1.13. кредитного договору в редакції, викладеній у додатковому договорі №16).

30.05.2012 третя особа, на підставі договору іпотеки №577/31/6-6 передала в іпотеку позивачу нерухоме майно: машиномісця, розташовані за адресою: м. Харків, пров. Отакара Яроша, 20, для забезпечення виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором (п. 4.1. кредитного договору в редакції, викладеній у додатковому договорі №27).

19.05.2015, 09.09.2015 відповідач звернувся до позивача з вимогами про припинення договору №335/31/6-2/4 від 18.02.2010, виключення із Державного реєстру іпотек запису про державну реєстрацію цього договору та про виключення відповідного запису з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, які залишені без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.06.2016 у справі №922/5980/15, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 12.10.2016, відповідачу у цій справі відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання припиненим іпотечного договору №335/31/6-2/4 від 18.02.2010.

19.10.2018 позивачем в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» було направлено в адресу третьої особи та відповідача вимоги про усунення порушення зобов`язань №55/2-07/1530/98233/2018-00/вих від 19.10.2018, №55/2-07/1500/98100/2018-00/вих від 19.10.2018.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/2626/19 відповідачу у цій справі відмовлено у задоволенні позовних вимог про припинення обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно (запис №15158833, спеціальний розділ, внесений на підставі іпотечного договору №355/31/6-2/4, серія та номер: 822, виданий 18.02.2010, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лосев В.В) та іпотеку (запис №15160664, спеціальний розділ, внесений на підставі іпотечного договору №355/31/6-2/4, серія та номер: 822, виданий 18.02.2010, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лосев В.В.) щодо об`єкта нерухомого майна «нежитлова будівля літера «Д-3», який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків, вулиця Отакара Яроша, 18, забезпеченим за договором іпотеки №335/31/6-2/4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосевим В.В., який зареєстровано в реєстрі за №822.

Згідно ст. 25 Закону України «Про фінансову реструктуризацію» позивач та третя особа 19.03.2019 р. уклали «План реструктуризації у процедурі фінансової реструктуризації грошового зобов`язання та господарської діяльності Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю за участі Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі План реструктуризації), яким було здійснено фінансову реструктуризацію 24878055,55 грн. основної суми боргу, 49505328,32 грн. процентної суми боргу, 369216,98 грн. комісійної суми боргу за кредитним договором №335/31/6-2 від 28.01.2010 (п. в) п.п. (1) ст. 2.01. Плану реструктуризації).

Положення ст. 2.01., ст. 2.02. Плану реструктуризації передбачили погашення 24878055,55 грн. основної суми боргу, 49505328,32 грн. процентної суми боргу, 369216,98 грн. комісійної суми боргу за кредитним договором №335/31/6-2 від 28.01.2010 за рахунок позасудового врегулювання на підставі договорів позивача та третьої особи про задоволення вимог іпотекодержателя, а задоволення вимог позивача щодо сплати штрафних санкцій шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №335/31/6-2/4 від 18.02.2010 у будь-який спосіб, передбачений чинним законодавством України та/або вказаним іпотечним договором. За умови, що третя особа своєчасно виконуватиме свої зобов`язання за Планом реструктуризації, позивач не вимагатиме сплати штрафних санкцій за іншими кредитними договорами, а саме договорами кредитної лінії №228/31/6 від 24.02.2009, №335/31/6-1 від 28.01.2010, укладеними в рамках генерального кредитного договору №335/31/6 від 28.01.2010, а також іншим укладеним сторонами договором кредитної лінії.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Поняття іпотеки деталізує ст. 1 Закону України «Про іпотеку», яка визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», ст. 593 ЦК України).

На підставі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про здійснення судом першої інстанції перегляду преюдиційних обставин, встановлених судом при розгляді господарських справ №922/5980/15, №922/2626/19 та порушення ч. 4 ст. 75 ГПК України з огляду на таке.

Відповідно до ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Мотиви, з яких суди у справах №922/5980/15, №922/2626/19 дійшли до висновків про відсутність підстав для припинення іпотечного договору №335/31/6-2/4 від 18.02.2010 по своїй суті не є преюдиційними обставинами та не були обов`язковими для господарського суду при вирішенні справи №922/3575/19.

Щодо ж обставин, встановлених судовими рішеннями у справі № 922/5980/15, суд керувався ч. 4 ст. 75 ГПК України та вважав їх такими, що не підлягають доказуванню при розгляді справи, про що прямо зазначено в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з позицією відзиву відповідача на апеляційну скаргу про те, що судові рішення у справах №922/5980/15, №922/2626/19 не мають правовим наслідком встановлення права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №335/31/6-2/4 від 18.02.2010 р. та його безумовний захист на майбутнє.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про прийняття заяв свідків ОСОБА_1 від 13.07.2021 р. за реєстровим №6545, ОСОБА_2 від 13.07.2021 р. за реєстровим №6546 та не вбачає порушення ст. 78, ч. 4, ч. 9 ст. 80 ГПК України.

В заяві від 13.07.2021 р. за реєстровим №6545 свідок ОСОБА_1 стверджує, що на час укладення іпотечного договору №335/31/6-2/4 від 18.02.2010 був учасником відповідача, який був інвестором та замовником будівництва житлового комплексу «Ультра» на 225 квартир у АДРЕСА_2 (до присвоєння поштової адреси місце розташування об`єкту визначалося «біля будівлі по АДРЕСА_1 »).

28.01.2010 між позивачем та третьою особою було укладено договір №335/31/6-2 на надання кредиту в сумі 135,0 млн. грн. для придбання у відповідача нерухомого майна в житловому будинку з прибудовою офісних приміщень і підземною парковкою автомашин, розташованому у АДРЕСА_1 ).

Оскільки на той час об`єкт житловий комплекс «Ультра» фактично майже був завершений будівництвом, проте не був прийнятий до експлуатації, третя особа не могла вчинити з відповідачем правочин купівлі-продажу, зареєструвати права власності на відповідне нерухоме майно та передати його позивачу в іпотеку в якості забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором №335/31/6-2 від 28.01.2010.

У зв`язку з цим, позивач запропонував відповідачу тимчасово, до реєстрації ним прав власності на нерухоме майно у АДРЕСА_2 , з його подальшим відчуженням на користь третьої особи та наступною передачею останньою позивачу в іпотеку на забезпечення договору №335/31/6-2 від 28.01.2010, або безпосередньої реєстрації прав власності за третьою особою (у випадку попереднього продажу відповідачем третій особі майнових прав на нерухомість) виступити майновим поручителем третьої особи перед позивачем власним майном.

Вказана пропозиція надійшла особисто від тодішнього голови правління позивача ОСОБА_3 та неодноразово обговорювалася сторонами в період між 15.02.2010 р. та 17.02.2010 р. в офісі позивача за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 12, за його участю, а також в присутності директора Відповідача ОСОБА_4 , інших засновників відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , генерального директора третьої особи ОСОБА_2 .

Позивач, в особі голови правління ОСОБА_3 , запевнив всіх присутніх з боку відповідача про виключно тимчасовий характер майнової поруки належним йому нерухомими майном та наголошував на тому, що така порука буде обов`язково припинена після того, як третя особа забезпечить виконання зобов`язань за договором №335/31/6-2 від 28.01.2010 іпотекою придбаного у відповідача нерухомого майна, що було цільовим призначенням кредитних коштів.

Така домовленість була підтверджена позивачем, в особі голови правління ОСОБА_3 , 18.02.2010 в присутності директора Відповідача ОСОБА_4 , інших засновників відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , генерального директора третьої особи ОСОБА_2 при укладенні та нотаріальному посвідченні приватним нотаріусом Лосєвим В.В. в офісі позивача за адресою: АДРЕСА_3 , іпотечного договору №335/31/6-2/4 від 18.02.2010 за реєстровим №822.

Саме з урахуванням вищевказаної досягнутої домовленості з позивачем до умов іпотечного договору №335/31/6-2/4 від 18.02.2010 було включено положення п. 3.3.15., яким передбачено обов`язок відповідача в якості іподекодавця (майнового поручителя) в строк до 01.05.2010 набути право власності на нерухоме майно, а саме: 111 квартир загальною площею 12981,89 кв.м. та 52 машиномісця згідно Додатку №1 до цього Договору, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, на виконання вищезазначеної домовленості до умов іпотечного договору №335/31/6-2/4 від 18.02.2010 було включено положення п. 3.2.2., яке встановило право відповідача звернутися до позивача з вимогою про припинення Договору у випадку набуття позичальником або іпотекодавцем права власності на нерухоме майно, а саме: 111 квартир загальною площею 12981,89 кв.м. та 52 машиномісця згідно Додатку №1 до цього Договору, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

На аналогічні обставини вказав в своїй заяві від 13.07.2021 за реєстровим №6546 свідок ОСОБА_2 .

Колегією суддів встановлено, що копії вказаних заяв свідків при поданні до суду першої інстанції пояснень б/н від 14.07.2021 р. в електронній формі з накладенням ЕЦП були одночасно направлені відповідачем на адресу електронної пошти позивача, вказану в позовній заяві.

При цьому, суд першої інстанції правильно застосував ч. 8 ст. 80 ГПК України з огляду на те, що відповідач обґрунтував неможливість подання зазначених доказів у строк, визначений ч. 3 ст. 80, ч. 8 ст. 165 ГПК України, обставиною отримання згоди свідків давати показання, оформлювати відповідні заяви, з`являтися до нотаріуса тільки 13.07.2021.

Відхиляючи доводи позивача про необхідність критичної оцінки показань свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 колегія суддів виходить з того, що заявник скарги ні в ході розгляду справи по суті, ні в апеляційній скарзі не спростував повідомлений свідками зміст домовленостей та намірів сторін при укладенні договору №335/31/6-2/4 від 18.02.2010.

Давність подій, про які повідомили свідки в своїх заявах від 13.07.2021 за реєстровими №6545, №6546, сама по собі не є обставиною, яка впливає на їх об`єктивність.

Апеляційний суд також наголошує, що пов`язаність юридичних осіб, до яких мають відношення свідки, в розумінні п. 22) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансову реструктуризацію» формальною ознакою укладення іпотечного договору №335/31/6-2/4 від 18.02.2010 не свідчить про їх необ`єктивність та спрямованість на формування хибного уявлення про обставини справи.

Колегія суддів вважає правильною оцінку судом першої інстанції достовірності та вірогідності заяв свідків у зв`язку з включенням сторонами до тексту іпотечного договору №335/31/6-2/4 від 18.02.2010 положень п. 3.2.2., п. 3.3.15., зміст яких без існування між сторонами домовленостей про які заявляють свідки, було б важко пояснити в контексті загальної ділової практики відносин банків з позичальниками та їх майновими поручителями, а також характером формулювання положення п. 3.2.2. цього договору: «звернутися до позивача з вимогою про припинення Договору».

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 зазначив, що добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. В схожій правовій ситуації ВП ВС в постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), в основі якої є принцип добросовісності. Також, ст. 1.-1:103 «Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права» поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці визнається, зокрема поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Згідно ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вказаних вимог суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень статті 13 цього Кодексу.

В рішенні від 28.04.2021 №2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) Конституційний Суд України вказує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в приписі ч. 3 ст. 13 ЦК України на розвиток припису ч. 1 ст. 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Частина 3 ст. 16 ЦК України надає суду можливість діяти на власний розсуд (дискреційно) щодо відмови в задоволенні позову за результатами розгляду справи по суті.

Суд першої інстанції правильно констатував, що за змістом ст. 17 Закону України «Про іпотеку», п. 4.4. договору №335/31/6-2/4 від 18.02.2010 настання вказаних в п. 3.2.2. цього договору обставин не утворило підстави для припинення іпотеки, про що, зокрема свідчать судові рішення у справі №922/5980/15, однак відсутність припинення іпотеки в силу закону не спростовує ту обставину, що відповідач міг розумно покладатися на таке припинення позивачем з огляду на його попередню поведінку.

За умови існування домовленостей, про які заявляють свідки, послідовне заперечення позивачем передбаченого п. 3.2.2. договору №335/31/6-2/4 від 18.02.2010 права відповідача вимагати припинення іпотеки, на думку суду, свідчить про стандарт поведінки, що не характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору, а також наявність зловживання правами іпотекодержателя (ст. 13 ЦК України).

Апеляційний суд також відхиляє доводи заявника про неправильне застосування норм ст. 17, ст. 19, ст. 25, ст. 26 Закону України «Про фінансову реструктуризацію» з огляду на таке.

Відповідно до п. 22) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансову реструктуризацію» особа, яка є поручителем (майновим поручителем) за зобов`язаннями боржника визнана пов`язаною особою.

Згідно ч. 1 ст. 17 цього Закону процедура фінансової реструктуризації проводиться без звернення до суду шляхом переговорів між боржником, його пов`язаними особами та залученими кредиторами щодо реструктуризації грошових зобов`язань перед такими кредиторами в порядку, передбаченому цим Законом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що всупереч своїй попередній поведінці та приписам ч. 1 ст. 17, ч. 3 ст. 19 Закону України «Про фінансову реструктуризацію» позивач не забезпечив залучення відповідача до процедури фінансової реструктуризації та на власний розсуд визначив предмет іпотеки за договором № 335/31/6-2/4 від 18.02.2010 джерелом задоволення вимог за штрафними санкціями.

При цьому, в аспекті застосування принципу добросовісності, заслуговує на увагу посилання відповідача на те, що умови п. (4) ст. 2.01. розділу ІІ «Умови реструктуризації» Плану реструктуризації передбачають звільнення третьої особи від сплати штрафних санкцій за низкою кредитних договорів, в той час як стосовно договору №335/31/6-2 від 28.01.2010 р., виконання зобов`язань за яким забезпечено нерухомим майном відповідача, передбачено їх стягнення за рахунок предмету іпотеки.

Судом першої інстанції також правильно встановлено, що позивачем всупереч умовам п. (4) ст. 2.01. розділу ІІ «Умови реструктуризації» Плану реструктуризації заявлено до стягнення 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту - 1214304,17 грн.; 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів - 1826876,06 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення комісії - 8553,43 грн.; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту - 3589832,51 грн.; інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів - 5324446,53 грн.; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення комісії - 22683,49 грн., які не є штрафними санкціями (постанови Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 904/10242/17, від 04.12.2018 у справі № 913/63/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, від 30.01.2019. у справі № 922/175/18).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийнято з встановленням всіх фактичних обставин справи, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення господарського суду Харківської області та спростовуються наведеними вище висновками суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені позивачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державний ощадний банк України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 15.07.2021 у справі №922/3575/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13.10.2021.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя О.І. Терещенко

Суддя І.А. Шутенко