ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1612/21

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В. за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К, дослідивши матеріали справи

За позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Державного підприємства «Український авіаційний метеорологічний центр»

За участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про стягнення 402 443,81 грн.

Учасники судового процесу:

від позивача:Старовойт М.Б.;

від відповідача: Оврашко Д.С.;

від третьої особи: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Державного підприємства «Український авіаційний метеорологічний центр» про стягнення 402 443,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем, як орендарем, умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 02.1.2-14/24-20 від 01.07.2010, в частині здійснення оплати. У зв`язку із цим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 379 704,45 грн. основного боргу, 11 640,87 грн. пені, 2 723,19 грн. 3% річних та 8 375,30 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/1612/21 від 07.06.2021 розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження; вирішено залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях. Ухвалою суду від 07.06.2021 судом вирішено призначити підготовче засідання на 30.06.2021.

24.06.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

24.06.2021 до канцелярії суду від Регіонального відділення Фонду державного майна України надійшло пояснення щодо договору оренди між відповідачем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України та нарахувань орендної плати за користування нерухомим державним майном під час карантину.

29.06.2021 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач збільшив суму основного боргу до 424 509,40 грн., пеню до 19 876,19 грн., 3% річних до 4 370,26 грн. та інфляційні нарахування до 15 708,83 грн., посилаючись на неоплачену вартість наданих послуг на умовах договору у квітні 2021 року.

30.06.2021 у судове засідання прибули представники позивача та відповідача та надали усні пояснення щодо суті спору; представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у той час, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. 30.06.2021 судом розглянута та протокольно прийнята до матеріалів справи заява позивача про зміну предмету позову; 30.06.2021 у судовому засіданні представник позивача надав та усно клопотав про долучення до матеріалів справи відповідь на відзив; 30.06.2021 у судовому засіданні суд протокольно долучив відповідь на відзив позивача.

30.06.2021 у судовому засіданні винесено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання у справі № 911/1612/21 на 18.08.2021, яка занесена до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення третьої особи про дату судового засідання, 01.07.2021 судом складено ухвалу-повідомлення, яку направлено рекомендованим листом на адресу місцезнаходження третьої особи.

06.07.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшли письмові пояснення на заяву про зміну предмету позову.

07.07.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив.

18.08.2021 у судове засідання прибули представники позивача, відповідача та третьої особи та надали усні пояснення щодо суті спору. Ухвалою суду вирішено закрити підготовче судове провадження та призначити справу № 911/1612/21 до судового розгляду по суті на 15.09.2021, яка занесена до протоколу судового засідання.

15.09.2021 у судове засідання прибули представники позивача, відповідача та третьої особи та надали усні пояснення по суті спору. У судовому засіданні винесено ухвалу про перерву в судовому засіданні на 23.09.2021, що занесено до протоколу судового засідання.

23.09.2021 у судове засідання прибули представники позивача та відповідача; надали усні пояснення по суті спору, представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у той час, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином; зобов`язано відповідача надати суду документи на підтвердження наявності переплати. У судовому засіданні винесено ухвалу про перерву в судовому засіданні на 30.09.2021, що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення третьої особи про дату судового засідання, 27.09.2021 судом складено ухвалу-повідомлення, яку направлено рекомендованим листом на адресу місцезнаходження третьої особи.

29.09.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи.

30.09.2021 у судове засідання прибули представники позивача та відповідача та надали усні пояснення по суті спору, представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у той час, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. У судовому засіданні винесено ухвалу про відкладення судового засідання у справі № 911/1612/21 на 07.10.2021, що занесено до протоколу судового засідання.

07.10.2021 у судове засідання прибули представники позивача та відповідача, представник третьої особи у судове засідання знову не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. У судовому засіданні 07.10.2021 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на наступне.

Як стверджує позивач, відповідачем, як орендарем, не виконано умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 02.1.2-14/24-20 від 01.07.2010, в частині здійснення оплати за період жовтень 2020 квітень 2021 року. У зв`язку із цим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 424 509,40 грн. основного боргу, 19 876,19 грн. пені, 4 370,26 грн. 3% річних та 15 708,83 грн. інфляційних витрат.

У свою чергу, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні. За твердженнями відповідача, нарахування орендної плати в період дії карантину має здійснюватися у розмірі 50% нарахованої орендної плати на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 р. № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину». Відповідач зазначає, що він сплачував орендні платежі у період з 12.03.2020 до моменту, коли його було повідомлено про застосування до договору № 1052 знижки у розмірі 50% від суми нарахованої орендної плати, встановленої Постановою № 611 від 15.07.2020, відповідно до умов договору вчасно та в повній сумі (без врахування 50% знижки). У зв`язку із вищенаведеним, у відповідача утворилася переплата, а тому заборгованість за період жовтень 2020 квітень 2021 року у нього відсутня. Таким чином, посилання позивача, на його думку, є безпідставними та нормативно недоведеними.

Щодо неявки в судове засідання представника третьої особи, суд зазначає наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Приймаючи до уваги, що учасники судового процесу скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

У судовому засіданні 07.10.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2010 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі орендодавець, третя особа), Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі балансоутримувач, позивач) та Державним підприємством «Український авіаційний метеорологічний центр» (далі орендар, відповідач) укладено договір оренди № 02.1.2-14/24-20 (№ 1052) нерухомого майна, що належить до державної власності (далі договір) та додатки до нього, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування

- приміщення № 13-20, 23-28 на другому поверсі терміналу «В» (службові приміщення в КПД), загальною площею 247,45 мІ (інв. № 17033);

- приміщення № 7-12 на першому, другому та третьому поверсі будівлі метеорологічного радіолокатора, загальною площею 143,3 мІ (інв. № 4209), (далі майно).

На виконання умов договору, на підставі акту № 1 передачі-приймання орендованого майна, 01.07.2010 балансоутримувач передав, а орендар (відповідач) прийняв у користування наступне нерухоме майно: приміщення № 13-20, 23-28 на другому поверсі терміналу «В» (службові приміщення в КПД), загальною площею 247,45 мІ (інв. № 17033) для здійснення орендарем адміністративно-виробничої діяльності щодо забезпечення авіаперевізників метеоінформацією, що підтверджується актом передачі-приймання орендованого майна від 01.07.2010 (копія акта наявна у матеріалах справи).

Крім того, на виконання умов договору, на підставі акту № 2 передачі-приймання орендованого майна, 01.07.2010 балансоутримувач передав, а орендар (відповідач) прийняв у користування наступне нерухоме майно: приміщення № 7-12 на першому, другому та третьому поверсі будівлі метеорологічного радіолокатора, загальною площею 143,3 мІ (інв. № 4209) для здійснення орендарем адміністративно-виробничої діяльності щодо забезпечення авіаперевізників метеоінформацією, що підтверджується актом передачі-приймання орендованого майна від 01.07.2010 (копія акта наявна у матеріалах справи).

Згідно з п. 10.1 договору, цей договір укладено строком на два роки одинадцять місяців, що діє з « 01» липня 2010 р. до « 31» травня 2013 р. включно.

02.08.2013 сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди № 1052 нерухомого майна, що належить до державної власності. На виконання умов додаткової угоди № 1 балансоутримувач та орендар склали акт передачі-приймання орендованого майна, відповідно до якого 05.08.2013 балансоутримувач передав, а орендар (відповідач) прийняв у користування наступне нерухоме майно: приміщення № 13, 14, 15, 19, 23, 24 на 2-му поверсі терміналу «В» (згідно з технічним паспортом будівлі аеровокзалу терміналу «В» змінено: інв. № 6909 приміщення № 10, 11, 25, 26, 27, 32) загальною площею 1,20 мІ (копія акта наявна у матеріалах справи).

29.08.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та Державним підприємством «Український авіаційний метеорологічний центр» укладено додатковий договір № 2 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1052 та додатки до нього, що є невід`ємними його частинами.

Відповідно до п. 1 додаткового договору № 2, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежитлове приміщення №№ 6, 7, 8, 9, 10, 11, 25, 26, 27, 28, 29, 31, 32, 33 та частина приміщення № 30 на 2-му поверсі будівлі аеровокзалу «Б» (інв. № 6909) загальною площею 246,25 мІ, приміщення №№ 17-12 на першому, другому та третьому поверхах будівлі метеолокатора (інв. № 4209) загальною площею 143,3 мІ, які знаходяться за адресою: 08307, Київська область, м. Бориспіль, аеропорт та перебувають на балансі ДП «МА «Бориспіль» (далі балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 28 лютого 2019 року і становить за незалежною оцінкою 8 664 666,00 грн. (вісім мільйонів шістсот шістдесят чотири тисячі шістсот шістдесят шість грн. 00 коп.), без урахування ПДВ.

Згідно з п. 1.2. додаткового договору № 2, майно передається в оренду з метою:

- приміщення №№ 6, 8, 10, 25, 26, 29, 31 та частина приміщення № 30 на 2-му поверсі будівлі аеровокзалу «Б» для розміщення офісів, технологічних приміщень для здійснення орендарем адміністративно-виробничої діяльності щодо забезпечення авіаперевізників метеоінформацією.

- приміщення №№ 7, 9, 11, 27, 28, 32, 33 та частина приміщення № 30 на 2-му поверсі будівлі аеровокзалу «Б» для здійснення діяльності по обслуговуванню польотів повітряних суден цивільної авіації.

- приміщення №№ 7-12 на першому, другому та третьому поверхах будівлі метеолокатора для здійснення діяльності по обслуговуванню польотів повітряних суден цивільної авіації.

Згідно з п. 2.1 та п. 2.4 додаткового договору № 2, орендар вступає у платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки не раніше дати нотаріального посвідчення цього договору) та акта приймання-передавання майна. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання при укладенні договору покладається на орендодавця.

Пункт 2.2. додаткового договору № 2 передбачає, що передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на майно. Власником майна залишається держава. А орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 2.3. додаткового договору № 2, передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною у звіті про незалежну оцінку, складеному за методикою оцінки.

Умовами п. 3.1 та п. 3.6 додаткового договору № 2 визначено, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку лютий 2019 року 116 700,56 (сто шістнадцять тисяч сімсот грн.) 56 коп. (Додаток № 1 до договору).

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно з п. 10.1 договору, цей договір укладено строком на 5 (п`ять) років, що діє з « 01» квітня 2019 р. до « 31» березня 2024 р. включно

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір оренди № 02.1.2-14/24-20 (№ 1052) нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.07.2010, додатковий договір № 1 та додатковий договір № 2 про внесення змін як належні підстави, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача, відповідача та третьої особи взаємних цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 793 Цивільного кодексу України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Частиною 1 статті ст. 795 Цивільного кодексу України передбачено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено, що спірний період щодо розрахунків між сторонами є березень 2020 квітень 2021.

За період з березня 2020 року по вересень 2020 року (включно) позивач претензій, щодо оплати відповідачем не має.

Проте, позивачем, на виконання умов договору, за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року включно було виставлено відповідачу рахунки-фактури та акти приймання-здачі виконаних послуг, на загальну суму 1 609 220,12 грн., з яких сплатити на користь позивача підлягало 445 508,40 грн. (копії містяться у матеріалах справи). Проте, за його ствердженням, відповідач за період жовтень 2020 квітень 2021 по рахункам не розрахувався.

Відповідач надав докази оплати за період березень 2020 вересень 2020 включно та за квітень 2021 на загальну суму 445 882,77 грн., а саме: за березень 2020 в сумі 60 233,28 грн., за квітень 2020 в сумі 60 715,15 грн., за травень 2020 в сумі 60 897,30 грн., з червень 2020 в сумі 61 019,08 грн., за липень 2020 в сумі 60 652,97 грн., за серпень 2020 в сумі 60 531,67 грн., за вересень 2020 в сумі 60 834,32 грн. та за квітень 2021 в сумі 20 999,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи. Відповідачем було здійснено часткову оплату за надані послуги лише за квітень 2021 року в сумі 20 999,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2880 від 14.05.2021 (копія наявна в матеріалах справи).

Одночасно, судом встановлено, що відповідач, листом вих. № 02/244 від 18.03.2021 звернувся до позивача з проханням, на підставі Указу Президента України № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відстрочити оплату виставлених рахунків до закінчення введеного карантину.

Крім того, відповідач листами вих. № 02/719 від 20.10.2020, вих. № 01/805 від 13.11.2020, вих. № 07/911 від 17.12.2020, вих. № 07/119 від 12.02.2021, вих. № 07/194 від 19.03.2021, вих. № 07/260 від 19.04.2021, вих. № 07/319 від 17.05.2020 повідомив позивача про відмову від підписання Актів приймання-здачі наданих послуг за жовтень 2020 квітень 2021 року включно та просив позивача здійснити з 12 березня 2020 року перерахунок орендної плати за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1052 від 01.07.2010, посилаючись на положення Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» від 15.07.2020 № 611 та лист № 50-02.02-4059 від 25.09.2020 Регіонального відділення ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях.

У зв`язку з наведеним вище, відповідач повідомив позивача про відмову від підписання Актів та просив провести перерахунок відображених у Актах наданих послуг за жовтень 2020 квітень 2021 року.

Постановою Кабінетів Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» (далі Постанова № 611) врегульовані питання щодо звільнення орендарів від орендної плати та зменшення її розміру.

Так підпунктом 2 пункту 1 Постанови № 611 визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 (ЗП України, 1996 р., № 2, ст. 57; Офіційний вісник України, 2011 р., № 71, ст. 2677), здійснюється у розмірі: 50 % суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2; 25 % суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

Відповідно до п. 1 додаткового договору № 2, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежитлове приміщення №№ 6, 7, 8, 9, 10, 11, 25, 26, 27, 28, 29, 31, 32, 33 та частина приміщення № 30 на 2-му поверсі будівлі аеровокзалу «Б» (інв. № 6909) загальною площею 246,25 мІ, приміщення №№ 17-12 на першому, другому та третьому поверхах будівлі метеолокатора (інв. № 4209) загальною площею 143,3 мІ, які знаходяться за адресою: 08307, Київська область, м. Бориспіль, аеропорт та перебувають на балансі ДП «МА «Бориспіль» (далі балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 28 лютого 2019 року і становить за незалежною оцінкою 8 664 666,00 грн. (вісім мільйонів шістсот шістдесят чотири тисячі шістсот шістдесят шість грн. 00 коп.), без урахування ПДВ.

Згідно з п. 1.2. додаткового договору № 2, майно передається в оренду з метою:

- приміщення №№ 6, 8, 10, 25, 26, 29, 31 та частина приміщення № 30 на 2-му поверсі будівлі аеровокзалу «Б» для розміщення офісів, технологічних приміщень для здійснення орендарем адміністративно-виробничої діяльності щодо забезпечення авіаперевізників метеоінформацією.

- приміщення №№ 7, 9, 11, 27, 28, 32, 33 та частина приміщення № 30 на 2-му поверсі будівлі аеровокзалу «Б» для здійснення діяльності по обслуговуванню польотів повітряних суден цивільної авіації.

- приміщення №№ 7-12 на першому, другому та третьому поверхах будівлі метеолокатора для здійснення діяльності по обслуговуванню польотів повітряних суден цивільної авіації.

Відповідно до переліку орендарів додатку 2 Постанови № 611, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків, відповідач є орендарем, який використовує нерухоме державне майно, зокрема, для розміщення офісів, тобто має право на зменшення орендної плати.

Пунктом 3.5 договору визначено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Листом № 10-16.16181 від 13.08.2020 Фонд державного майна України повідомив Регіональні відділення Фонду державного майна в Україні, що рішення про застосування передбачених Постановою (Постанова КМУ № 611 від 15.07.2020) звільнень і знижок рекомендується приймати шляхом видання керівником регіонального відділення наказу або розпорядження. Разом із тим внесення змін до договору оренди постановою Кабінету Міністрів України № 611 від 15.07.2020 не вимагається.

Листом № 50-02.02-4059 від 25.09.2020 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області повідомлено позивача та відповідача, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину», на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, враховуючи заяву відповідача № 02/244 від 18.03.2020, у т.ч. по договору № 1052 від 01.07.2010, нарахування орендної плати за користуванням нерухомим державним майном, здійснюється у розмірі 50% відсотків суми нарахованої орендної плати.

Враховуючи встановлені судом обставини правовідносин сторін, за наявності письмового погодження орендодавця на відповідне зменшення орендної плати, господарський суд дійшов висновку, що належною до нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача, як балансоутримувача, є орендна плата у розмірі 30%, розрахована відповідно до визначеної Методики, із зменшенням на 50%, відповідно до положень підпункту 2 пункту 1 Постанови № 611 та додатку 2, зокрема у спірний період з жовтня 2020 по квітень 2021.

Як вже зазначалося вище, спірний період щодо розрахунків між сторонами є березень 2020 квітень 2021.

Судом встановлено, що позивач наполягає на тому, що відповідач на виконання умов договору, без урахування зменшення орендної плати на 50%, відповідно до положень Постанови КМУ № 611 від 15.07.2020, за період березень 2020 квітень 2021 мав сплатити на користь позивача орендну плату на загальну суму 870 392,17 грн. з урахуванням ПДВ, а саме: за березень 2020 в сумі 60 233,28 грн., за квітень 2020 в сумі 60 715,15 грн., за травень 2020 в сумі 60 897,30 грн., з червень 2020 в сумі 61 019,08 грн., за липень 2020 в сумі 60 652,97 грн., за серпень 2020 в сумі 60 531,67 грн., за вересень 2020 в сумі 60 834,32 грн., за жовтень 2020 в сумі 61 442,67 грн., за листопад 2020 в сумі 62 241,43 грн., за грудень 2020 в сумі 62 801,60 грн., за січень 2021 в сумі 63 618,03 грн., за лютий 2021 в сумі 64 254,20 грн., за березень 2021 в сумі 65 346,52 грн. та за квітень 2021.

Здійснивши власний перерахунок, з урахуванням зменшення орендної плати на 50% в силу норм чинного законодавства, господарський суд прийшов до висновку, що належним до сплати на користь позивача є розмір орендної плати за період березень 2020 квітень 2021 в загальній сумі 445 882,69 грн. з урахуванням ПДВ, а саме: за березень 2020 в сумі 40 803,21 грн., за квітень 2020 в сумі 30 357,58 грн., за травень 2020 в сумі 30 448,65 грн., з червень 2020 в сумі 30 509,54 грн., за липень 2020 в сумі 30 326,49 грн., за серпень 2020 в сумі 30 265,84 грн., за вересень 2020 в сумі 30 417,16 грн., за жовтень 2020 в сумі 30 721,34 грн., за листопад 2020 в сумі 31 120,72 грн., за грудень 2020 в сумі 31 400,80 грн., за січень 2021 в сумі 31 809,02 грн., за лютий 2021 в сумі 32 127,10 грн., за березень 2021 в сумі 32 673,26 грн. та за квітень 2021 в сумі 32 901,98 грн.

Судом встановлено, що відповідач протягом березня 2020 квітня 2021 року включно здійснив оплату платежів на користь позивача на загальну суму 445 882,77 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1998 від 14.04.2020 на суму 60 233,28 грн., № 2055 від 14.05.2020 на суму 60 715,15 грн., № 2111 від 11.06.2020 на суму 60 897,30 грн., № 2182 від 14.07.2020 на суму 61 019,08 грн., № 2252 від 13.08.2020 на суму 60 652,97 грн., № 2311 від 11.09.2020 на суму 60 531,67 грн. та № 2382 від 13.10.2020 на суму 60 834,32 грн. та № 2880 від 14.05.2021 на суму 20 999,00 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

Таким чином, здійснивши власний перерахунок, з урахуванням зменшення орендної плати на 50% в силу норм чинного законодавства, за наявності оплат за період березень 2020 вересень 2020 (включно) без застосування знижки у розмірі 50 % від суми нарахованої орендної плати та оплати за квітень 2021 в сумі 20 999,00 грн., господарський суд прийшов до висновку, що відповідачем виконані свої зобов`язання за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1052 від 01.07.2010 в частині оплати за надані послуги за спірний період жовтень 2020 квітень 2021. Від так, у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем за спірний період.

Судом враховані пояснення позивача щодо того, що, на його думку, постанова КМУ № 611 від 15.07.2020 не стосується правовідносин між позивачем та відповідачем по даній справі, оскільки відповідач не входить до переліку орендарів, які мають право на знижку 50% від суми нарахованої орендної плати відповідно до Додатку 2 до постанови КМУ № 611 від 15.07.2021; будь-яких інших документів, в тому числі додаткових угод між сторонами укладено не було.

Оцінюючи наказ Фонду державного майна України № 674 від 26.10.2020 року судом встановлено, що спірний договір № 02.1.2-14/24-20 (1052) від 01.07.2010 укладений між сторонами, увійшов до переліку орендарів, які здійснюють розрахунки на умовах 50 % суми нарахованої орендної плати.

Крім того, відповідно до правового висновку, викладеного в п. 39 постанови Верховного Суду від 26.08.2021 у справі № 910/13397/20, щодо питання застосування приписів постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину», вказаним нормативно-правовим актом зобов`язано орендодавців державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину. Оскільки Постанова № 611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається.

Таким чином, враховуючи наявність письмового погодження орендодавця на відповідне зменшення орендної плати, належною до нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача, як балансоутримувача, є орендна плата у розмірі 30%, розрахована відповідно до визначеної Методики, із зменшенням на 50% відповідно до положень підпункту 2 пункту 1 Постанови № 611 та додатку 2 за період з 12.03.2020 по квітень 2021 включно.

Одночасно, судом враховані пояснення відповідача у відзиві на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що протягом періоду з 12.03.2020 року до моменту, коли його було повідомлено про застосування до договору № 1052 знижки у розмірі 50 % від суми нарахованої орендної плати, встановленої Постановою КМУ № 611 від 15.07.2020, відповідач сплачував орендні платежі відповідно до умов договору (вчасно та в повній сумі), у зв`язку із чим у відповідача утворилася переплата. У зв`язку з вищенаведеним, на думку відповідача, у нього відсутня заборгованість перед позивачем за спірний період.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, з огляду на те, що судом встановлено факт фактичного виконання договору відповідачем, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 424 509,40 грн. основного боргу, 19 876,19 грн. пені, 4 370,26 грн. 3% річних та 15 708,83 грн. інфляційних втрат є необґрунтованими та юридично неспроможними, і тому задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, з урахуванням ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.10.2021.

Суддя Л.В. Сокуренко