ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2021 р. Справа№ 910/1035/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання: Нікітенко А.В.

за участю представників сторін: згідно із протоколом судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2021

у справі № 910/1035/21 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 73 745,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 73 745,36 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач при перевезенні вугілля за залізничними накладними №№ 51398717, 51153476, 50989763, 51027043, 51102903, 51107258, 51099109, 51027050, 51027829, 51271583, 51274082 та 51365336 допустив незбереження вантажу, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу у розмірі 73 745,36 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.05.2021 позов задоволено повністю, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" вартість нестачі вантажу у розмірі 73 745,36 грн. та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти цю апеляційну скаргу та порушити провадження у цій справі, в порядку п. 6 ч. 1 ст. 267 ГПК України витребувати від ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗС" та АТ "ДТЕК Західенерго" із всіма додатками належним чином засвідчену копію договору від 27.01.2016 № 1-1-2016/006, а також платіжні доручення або інші фінансові документи, що підтверджує кількість та вартість відправленого вантажу за накладними № 51398717, № 51153476, № 50989763, № 51027043, № 51102903, № 51099109, № 51027050, № 51027829, № 51271583, № 51274082, № 51365336, розгляд цієї апеляційної скарги залізниці здійснювати із повідомленням та викликом її представника, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2021 у справі № 910/1035/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача на користь залізниці судовий збір за подання цієї апеляційної скарги.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що довідки позивача, наявні у матеріалах справи, у яких зазначено, що власником вантажу є ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", підписані в.о. генерального директора та начальником відділу з планування, а не головним бухгалтером, крім того, в матеріалах справи № 910/1035/21 відсутні будь-які докази, які б свідчили про виникнення взаємовідносин залізниці чи позивач із цим товариством.

Також скаржник зазначає, що в графах № 7 "Заяви відправника" зазначено, що поставка власність АТ "ДТЕК Західенерго" по договору від 27.01.2016 № 1-1-2016/006, але позивач до матеріалів справи цього договору не долучив, а в графах № 20 залізничних накладних №№ 51398717, 51153476, 50989763, 51027043, 51102903, 51099109, 51027050, 51027829, 51271583, 51274082, 51365336 зазначено, що власником вантажу є ТОВ "Лемтранс".

На думку скаржника, розрахунок за залізничними накладними повинен бути, виходячи із норми природних втрат 2%, а не 1%.

Скаржник вважає, що жодних доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення, та є предметом договорів перевезення вантажу, позивачем суду не надано та матеріали справи не містять, також позивачем проведення компенсації в розмірі 73 745,36 грн належними доказами не доведено.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/1035/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М,, судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2021 у справі № 910/1035/21, призначено справу до розгляду у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду 24.06.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2021 у справі № 910/1035/21 на 29.07.2021. Повідомлено, що судове засідання у справі № 910/1035/21 відбудеться в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду 29.07.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 у справі № 910/1035/21 залишено без розгляду клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відкладення розгляду справи. Продовжено процесуальний строк розгляду справи. Відкладено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2021 у справі № 910/1035/21 на 16.09.2021.

Також у вказаній ухвалі повідомлено про те, що судове засідання у справі № 910/1035/21 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відбудеться 16.09.2021.

Як вбачається із прохальної частини апеляційної скарги, скаржник просить, зокрема, в порядку п. 6 ч. 1 ст. 267 ГПК України витребувати від ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗС" та АТ "ДТЕК Західенерго" із всіма додатками належним чином засвідчену копію договору від 27.01.2016 № 1-1-2016/006, а також платіжні доручення або інші фінансові документи, що підтверджує кількість та вартість відправленого вантажу за накладними № 51398717, № 51153476, № 50989763, № 51027043, № 51102903, № 51099109, № 51027050, № 51027829, № 51271583, № 51274082, № 51365336.

Колегія суддів апеляційного господарського суду у судовому засіданні 16.09.2021 розглянувши клопотання відповідача про витребування документів, дійшла до висновку про відсутність підстав для його задоволення, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Натомість скаржником не зазначено жодних заходів, що вживались останнім для отримання доказів самостійно, а також не вказано причин неможливості отримати такі докази, що свідчить про недотримання відповідачем положень статті 81 ГПК України, в зв`язку з чим, заявлене відповідачем клопотання не підлягає задоволенню.

Явка учасників у судове засідання

Представники позивача у судове засідання, призначене на 16.09.2021, не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, наявними у матеріалах справи.

Згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників позивача.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що 16.09.2021, при підготовці проведення засідання в режимі відеоконференції, виявлено, що представник відповідача не вийшов на зв`язок.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Протягом жовтня 2020 року Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" здійснено відправку вугілля кам`яного на адресу вантажоодержувачів зі станції відправлення Добропілля, що підтверджується залізничними накладними №№ 51398717, 51153476, 50989763, 51027043, 51102903, 51107258, 51099109, 51027050, 51027829, 51271583, 51274082 та 51365336.

Залізницею було проведено комісійне зважування маси вантажу у вагонах, відправлених за вищевказаними залізничними накладними та за результатами якого виявлено, що частину вантажу у вагонах №№ 63162663, 53599700, 62112735, 52832755, 56875271, 53522926, 53485926, 62058375, 52590478, 53170213, 62468111, 56169931, 53544342, 62048368 було втрачено, про що складено комерційні акти № 371009/26, 453603/126/561, № 388103/305, № 388103/311, № 450003/598/330, № 45003/600/332, № 388103/328, № 45003/599/331, № 388103/334, № 388103/333, № 388103/383, № 388103/382, № 388103/384 та № 388103/400.

Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, вини відповідача у частковій втраті вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на загальну суму 73 745,36 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

За змістом частини п`ятої статті 307 ГК України, яка кореспондує положенням частини другої статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях, згідно з чинним законодавством України.

Перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин (стаття 23 Закону України "Про залізничний транспорт") .

Згідно зі статтею 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі іншому підприємству, відповідно до Правил видачі вантажу.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин (стаття 113 Статуту залізниць України).

У статті 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно зі статтею 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Згідно зі статтею 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Згідно з пунктом 2.1 Правил оформлення перевізних документів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Зі змісту наявних в матеріалах справи комерційних актів вбачається, що втрата вантажу у вище перелічених вагонах склала: згідно актів № 371009/26 від 31.10.2020 у вагоні № 63162663 - 2000 кг, № 453603/126/561 від 13.10.2020 у вагоні № 53599700 - 7250 кг, № 388103/305 від 05.10.2020 у вагоні № 62112735 - 3550 кг, № 388103/311 від 07.10.2020 у вагоні № 52832755 - 2450 кг, № 450003/598/330 від 11.11.2020 у вагоні № 56875271 - 2850 кг, № 450003/600/332 від 11.11.2020 у вагоні № 53522926 - 5450 кг, № 388103/328 від 12.10.2020 у вагоні № 53485926 - 2300 кг, № 450003/599/331 від 11.10.2020 у вагоні № 62058375 - 7050 кг, № 388103/334 від 15.10.2020 у вагоні № 52590478 - 1100 кг, № 388103/333 від 15.10.2020 у вагоні № 53170213 - 1300 кг, № 388103/383 від 23.10.2020 у вагоні № 62468111 - 4000 кг, № 388103/382 від 23.10.2020 у вагоні № 56169931 - 4250 кг, № 388103/384 від 23.10.2020 у вагоні № 53544342 - 5300 кг, № 388103/400 від 30.10.2020 у вагоні № 62048368 - 2400 кг.

Вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855 та визнаються судом належними та допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладних, фактичній масі вантажу, та недостачі вантажу, який перевозився у вагонах №№ 63162663, 53599700, 62112735, 52832755, 56875271, 53522926, 53485926, 62058375, 52590478, 53170213, 62468111, 56169931, 53544342, 62048368, крім того, будь-які зауваження щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які їх підписали, а також факти їх опротестування з боку сторін в матеріалах справи відсутні.

Вимогами ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Стаття 623 ЦК України зобов`язує сторону, яка порушила зобов`язання відшкодувати завдані у результаті цього збитки.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Колегія суддів зазначає, що відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу регулюється Статутом залізниць України, норми якого є спеціальними у сфері залізничних перевезень і не суперечать положенням ЦК України і ГК України.

За приписами ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вищенаведені положення законодавства та обставини справи свідчать про відповідальність саме відповідача, як перевізника, за спірну нестачу.

При цьому, відповідачем, всупереч ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України, ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. 113 Статуту залізниць України не доведено суду, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин, тобто не спростовано відсутність своєї вини у незабезпеченні збереження переданого йому вантажу.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за незбережений вантаж в усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за повністю втрачений вантаж. Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу.

Згідно зі ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до п. 2.7. роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.02. № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту, залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу, який перевозився за залізничними накладними №№ 51398717, 51153476, 50989763, 51027043, 51102903, 51107258, 51099109, 51027050, 51027829, 51271583, 51274082 та 51365336 позивачем надано довідки № 11/1739 від 03.11.20, № 11/1729 від 30.10.20, № 11/1726 від 30.10.20, № 11/1723 від 30.10.20, № 11/1728 від 30.10.20, № 11/1727 від 30.10.20, № 11/1724 від 30.10.20, № 11/1725 від 30.10.20, № 11/1738 від 03.11.20, № 11/1737 від 03.11.20, № 11/1740 від 03.11.20 про вартість вугільної продукції, які складені вантажовідправником - Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", підписані генеральним директором/в.о. генерального директора та начальником відділу з планування та інвестицій.

Враховуючи положення ч.2 ст. 623 ЦК України, ст. 314 ГК України, а також ст. 115 Статуту залізниць України, колегія суддів вважає, що надані позивачем довідки вантажовідправника, в яких визначена вартість однієї тонни вантажу, відправленого згідно з вищевказаними накладними, є належним підтвердженням вартості втраченого під час перевезення залізницею вантажу, а відтак, розмір збитків є підтвердженим відповідно до вимог законодавства.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, за змістом ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу може бути визначена на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Водночас, ані вказаною нормою, ані будь-якою іншою нормою законодавства не встановлено обов`язкової форми щодо такого документу, у тому числі, необхідність його підписання саме головним бухгалтером.

Так, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що з матеріалів справи вбачається, що позивач не є власником втраченого майна, а виступає вантажовідправником, право на подання позову за залізничними накладними №№ 51398717, 51153476, 50989763, 51027043, 51102903, 51107258, 51099109, 51027050, 51027829, 51271583, 51274082 та 51365336 було передано йому отримувачем вугілля, у зв`язку із чим посилання скаржника на необхідність доведення позивачем обставин укладення договору купівлі-продажу кам`яного вугілля та обставин оплати вартості відправленого вантажу за залізничними накладними, оскільки позивач у цій справі не був власником майна, а виступав виконавцем за договором збагачення вугілля та вантажовідправником, є безпідставним, натомість право на подання позову були передані йому отримувачем вугілля (згідно з написами на залізничних накладних), що не заперечувалося під час розгляду справи і не суперечить положенням статті 133 Статуту залізниць України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.08.2018 у справі № 910/22324/16, від 16.11.2019 у справі № 910/16904/18, від 05.02.2020 у справі № 910/3868/19.

Таким чином, факт оплати позивачем вартості вугілля не входить до предмету доказування у даній справі.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п."г" ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива.

Так, вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України №584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України №163 від 19.03.2002 є мінеральним паливом, а відповідно до інформації зазначеної у накладних (графа 20 "Найменування вантажу"), вантаж у твердому стані, показник вологості - 0 %.

Натомість, доказів того, що вантаж перевозився у вологому стані матеріали справи не містять.

Отже, з урахуванням п.27 Правил видачі вантажів, враховуючи те, що втраченим вантажем за залізничними накладними №№ 51398717, 51153476, 50989763, 51027043, 51102903, 51107258, 51099109, 51027050, 51027829, 51271583, 51274082 та 51365336 було вугілля кам`яне - мінеральне паливо, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу при розрахунку збитків.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, судом відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків, викладених у оскаржуваному рішенні господарського суду першої інстанції.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2021 у справі № 910/1035/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2021 у справі № 910/1035/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2021 у справі № 910/1035/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2021 у справі № 910/1035/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

4. Справу № 910/1035/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.10.2021, після виходу суддів Гаврилюка О.М. та Ткаченка Б.О. із відпусток.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім