ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року Справа № 05/159-50

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

третьої особи: не з`явився

від Кобака М.М.: не з`явився

від ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс": не з`явився

від органу ДВС: Будь С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватної фірми "А-ТОС" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 26 серпня 2021 року у справі №05/159-50 (повний текст складено 31 серпня 2021 року, суддя Вороняк А.С.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"

до Приватної фірми "А-ТОС"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне підприємство "Луцька пельменна фабрика"

про стягнення 2224310,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 26 серпня 2021 року у справі №05/159-50 відмовлено у задоволенні заяви Приватної фірми "А-ТОС" про визнання наказу №05/159-1, виданого 28 лютого 2011 року таким, що не підлягає виконанню по справі №05/159-50 за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до Приватної фірми "А-ТОС", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне підприємство "Луцька пельменна фабрика" про стягнення 2224310,76 грн.

Вказана ухвала мотивована тим, що недоведений факт відступлення права грошової вимоги від первісного кредитора (стягувача) до нових кредиторів (стягувачів), щоб в подальшому стверджувати про припинення зобов`язання за домовленістю сторін (між боржником та можливо новим кредитором (стягувачем).

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Приватна фірма "А-ТОС" звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги, скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 26 серпня 2021 року по справі №05/159-50 та постановити нову ухвалу, якою задовольнити в повному обсязі вимоги заяви ПФ "А-ТОС" про визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що місцевий суд поставив у залежність можливість реалізації боржником своїх прав від факту вчинення іншими особами певних процесуальних дій. Такий підхід порушує засади господарського судочинства, адже інші особи можуть ніколи не звернутися з такими заявами і боржник немає процесуальних інструментів змусити їх це робити. Місцевий господарський суд не звернув уваги на те, що по суті АТ "УкрСиббанк" визнало обставини, викладені у заяві ПФ "А-ТОС", а тому необгрунтований є висновок про недоведеність переходу права вимоги до ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції не враховано, що зобов`язання Приватної фірми "А-ТОС" перед новим кредитором - ОСОБА_1 за генеральним договором про надання кредитних послуг №0 від 22 травня 2008 року та договором поруки №0/1 від 22 травня 2008 року припинилося поза межами виконавчого провадження та в інший спосіб - за домовленістю сторін (частина 1 статті 604 Цивільного кодексу України). ОСОБА_1 , як новий кредитор, засвідчив, що не має будь-яких грошових (майнових) претензій до Приватної фірми "А-ТОС" ні по рішенню Господарського суду Волинської області від 22 грудня 2010 року по справі №05/159/20 та, відповідно, по наказу, ні по вказаних договорах. Саме обставини припинення зобов`язання мали враховуватися судом при розгляді заяви про визнання виконавчого документам таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22 вересня 2021 року у справі №05/159-50 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватної фірми "А-ТОС" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 26 серпня 2021 року у справі №05/159-50 та призначено дату судового засідання на 13 жовтня 2021 року.

Від Луцького відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, прийнятою у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а оскаржувану ухвалу у справі залишити без змін.

13 жовтня 2021 року від представника Приватної фірми "А-ТОС" надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника скаржника та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме листа АТ "УкрСиббанк" від 14 вересня 2021 року №25-1-01/67996.

13 жовтня 2021 року від представника ОСОБА_1 також надійшла заява про проведення судового засідання без участі заявника. У даній заяві також повідомлено, що ОСОБА_1 не заперечує проти задоволення апеляційної скарги ПФ "А-ТОС"; підтверджує факт набуття права вимоги до ПФ "А-ТОС" за договором поруки №0/1 від 22 травня 2008 року та іншими зобов`язаннями, які випливають з даного договору; у ОСОБА_1 , як нового стягувача, відсутні будь-які майнові претензії до ПФ "А-ТОС" по кредитному договору, договору поруки, рішенню Господарського суду Волинської області від 22 грудня 2010 року у справі №05/159-50 та по наказу Господарського суду Волинської області №05/159-1 від 28 лютого 2011 року; зобов`язання ПФ "А-ТОС" перед ОСОБА_1 припинилося за домовленістю сторін на підставі частини 1 статті 604 Цивільного кодексу України та згідно договору про припинення зобов`язання №1 від 02 серпня 2021 року.

Безпосередньо в судовому засіданні державний виконавець повністю підтримав вимоги і доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник позивача, третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Причин неявки в судове засідання не повідомили.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника органу ДВС, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Волинської області від 22 грудня 2010 року у справі №05/159-50 позов Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до Приватної фірми "А-ТОС", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватне підприємство "Луцька пельменна фабрика" про стягнення 2224310,76 грн було задоволено частково, стягнуто з Приватної фірми "А-ТОС" на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" 2216391,56 грн, в т.ч. 2102685,00 грн основного боргу по кредиту, 88473, 25 грн процентів, 24843,24 грн пені по кредиту, 390,07 грн пені по процентах та 22163,92 грн державного мита і 235,16 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" в дохід Державного бюджету 199,17 грн державного мита; в частині стягнення 7919,20 грн процентів відмовлено.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 24 січня 2011 року апеляційну скаргу ПФ "А-ТОС" повернуто без розгляду.

На виконання рішення Господарського суду Волинської області від 22 грудня 2010 року у справі №05/159-50 Господарським судом Волинської області видано накази №05/159-1 від 28 лютого 2011 року та №05/159-2 від 28 лютого 2011 року.

Постановою Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУ Міністерства юстиції від 24 березня 2016 року відкрито виконавче провадження №50567530 з виконання зазначеного наказу та передано до складу зведеного виконавчого провадження №58058200.

16 серпня 2021 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла заява Приватної фірми "А-ТОС" про визнання наказу Господарського суду Волинської області №05/159-1, виданого 28 лютого 2011 року таким, що не підлягає виконанню по справі №05/159-50.

В обґрунтування заяви посилаються на укладення договору відступлення прав вимоги від 30 травня 2018 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс", в частині вимог до ПП "Луцька пельменна фабрика" за генеральним договором про надання кредитних послуг №0 від 22 травня 2008 року та забезпечувальними договорами та укладення договору відступлення прав вимоги від 30 травня 2018 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" та ОСОБА_1 . Зазначають, що у нового кредитора ОСОБА_1 відсутні будь-які майнові претензії до боржника Приватної фірми "А-ТОС" - за домовленістю сторін на підставі договору №1 від 02 серпня 2021 року про припинення зобов`язання.

Розглянувши зазначену заяву, місцевий господарський суд прийшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 1 статті 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 327 ГПК України наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Відповідно до частини 2 статті 11 ГПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.

У рішеннях Суду у справі Савіцький проти України, №38773/05 від 26 липня 2012 року та у справі Глоба проти України №15729/07 від 05 липня 2012 року вказано, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду однієї зі сторін.

Оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду однієї зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19 березня 1997 року, у справі "Бурдов проти Росії" (Buurdov v. Russia) від 07 травня 2002 року, "Ясюнієне проти Литви" (Jasiniene v. Lithuania) від 06 березня 2003 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року у справі Чижов проти України зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до частини 1 статті 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Системний аналіз наведеної процесуальної норми дає підстави для висновку, що коло підстав, з яких наказ господарського суду може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, пов`язується саме з відсутністю у боржника обов`язку сплатити борг за таким наказом у зв`язку з тим, що його видано помилково, або у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема: видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого документа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після видачі виконавчого документа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого документа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього документа до виконання.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №755/388/15-ц.

Як стверджує апелянт, що і є підставою поданої заяви внаслідок укладення договорів відступлення прав вимоги від 30 травня 2018 року, ОСОБА_1 перейшли усі права вимоги до боржника та останній не має будь-яких грошових (майнових) претензій до ПФ "А-ТОС" по рішенню Господарського суду Волинської області від 22 грудня 2010 року по справі №05/159-50 та відповідно по наказах, що видані на його виконання.

Однак, з дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що в матеріалах справи відсутні докази, що Господарським судом Волинської області здійснювалась заміна стягувачів у спірному наказі, як це передбачено статтею 334 ГПК України, згідно з якими у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Крім того, у матеріалах справи відсутні як первинний договір відступлення №300518 від 30 травня 2018 року, укладений між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс", так і докази на підтвердження обставин отримання стягувачем (ПАТ "УкрСиббанк") в повному обсязі грошових коштів за таке відступлення.

Боржником долучається до матеріалів заяви лише договір відступлення від 30 травня 2018 року, що укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" та ОСОБА_1 . Однак без долучення доказів, які б підтверджували, виконання ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань, що передбачені пунктом 2.2 даного договору, а саме оплата цеденту (ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс"), цесіонарієм ( ОСОБА_1 ) за відступлені права вимоги (грошові кошти в сумі 2714290 грн).

Тобто докази, які б підтверджували належність виконання ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань станом на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів передачі права вимоги за зобов`язаннями по кредитному договору № 0 від 22.05.2008 та договору поруки № 00/1 від 22.05.2008 від ПАТ "УкрСиббанк" до ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" (відсутній договір про передачу права вимоги), відсутні докази звернення ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" до суду чи виконавчої служби про заміну стягувача у виконавчому провадженні по виконанню наказу № 05/159-1 від 28.02.2011. А тому у суду відсутні належні та допустимі докази про перехід права вимоги від Укрсиббанку до ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс".

Однак, визначальним при розгляді заяви ПФ "А-ТОС" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню є дослідження переходу прав вимоги від ПАТ "УкрСиббанк" до ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" за генеральним договором про надання кредитних послуг №0 від 22 травня 2018 року та по забезпечувальному договору поруки №0/1 від 22 травня 2008 року.

Наданий скаржником лист АТ "УкрСиббанк" від 14 вересня 2021 року №25-1-01/67996 не може вважатись належним доказом переходу прав за спірним наказом до ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" та в подальшому до ОСОБА_1 , оскільки у даному листі банк посилається на комерційну таємницю та не надає чіткої відповіді на підтвердження факту переходу прав вимог банку до фінансової установи згідно з генеральним договором про надання кредитних послуг №0 від 22 травня 2018 року та по забезпечувальному договору поруки №0/1 від 22 травня 2008 року. При цьому, відповіді фінансової компанії на адвокатський запит апелянта не надано.

Крім того, згідно рішення Господарського суду Волинської області від 22 грудня 2010 року та наказу Господарського суду Волинської області №05/159-1 від 28 лютого 2011 року з відповідача (божника) стягнуто 22163,92 грн державного мита і 235,16 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Проте заявником взагалі про це не вказано та не обґрунтовано чи зазначені кошти відступалися стягувачем (ПАТ "УкрСиббанк") і в подальшому ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс".

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №910/16109/14 та від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16.

Верховний Суд в постанові № 643/4902/14-ц від 05 лютого 2018 року зазначив, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Таким чином, у даній ситуації для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню має значення чи відбулося процесуальне правонаступництво, що випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником), оскільки наказ пред`являвся до виконання банком, виконавчою службою вчинялися виконавчі дії, жодної чіткої інформації від банку про відсутність вимог до боржника не надходило. До суду з заявою звертається не новий кредитор чи позивач, а боржник, який надає договір, укладений між фінансовою компанією та фізичною особою, які не брали участі у справі та із самостійними вимогами не зверталися.

Крім того, у даному випадку подання заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню саме боржником на підставі ч. 2 статті 328 ГПК України ("припинення обов`язку боржника з інших причин") повинне бути підтверджене відповідними обставинами, як от в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а судовий наказ ще не виконаний.

З огляду на вказане, наявні підстави для відмови у задоволенні заяви ПФ "А-ТОС" від 12 серпня 2021 року №б/н про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Наказ господарського суду №05/159-1 від 28 лютого 2011 року не був виданий помилково та перебуває на виконанні близько 10 років. Станом на дату розгляду даної заяви судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не скасовано та не змінено в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами. Судове рішення у даній справі набрало законної сили, стягувач визначений правильно і на час звернення із заявою ним є ПАТ "УкрСиббанк". Враховуючи вищезазначене, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що заява є передчасною, не підтверджена належними доказами та задоволенню не підлягає.

Таким чином, доводи боржника, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суду зауважує, що посилання на постанову Північно-західного апеляційного господарського сду у справі № 5004/1411/11 від 05.10.21 не має юридичного значення для перегляду ухвали від 26.08.21 у справі № 05/159-50, оскільки таке судове рішення не існувало на час розгляду заяви у даній справі та стосується іншої особи - боржника та іншого виконавчого документа.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування ухвали місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватної фірми "А-ТОС" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 26 серпня 2021 року у справі №05/159-50 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Волинської області від 26 серпня 2021 року у справі №05/159-50 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №05/159-50 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "18" жовтня 2021 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.