ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2021 р. Справа№ 910/12013/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

секретар судового засідання Стародуб М.Ф.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Арітейл"

на рішення господарського суду міста Києва від 26.03.2021 р. (повний текст складено 05.04.2021 р.)

та на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2021 р. (повний текст складено 21.04.2021 р.)

у справі № 910/12013/20 (суддя - Підченко Ю.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Екофрост"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Арітейл"

про стягнення 468 000,00 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

10.08.20р. Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Екофрост" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Арітейл" про стягнення 468 000,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що простій у виконанні зобов`язань за договором ТОВ «Екофрост» стався з вини ТОВ «Арітейл», тож позивач має право стягнути з відповідача 468 000, 00 грн. штрафу на підставі п. 5.3 договору поставки та монтажу № 208 від 01.10.2019 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.03.2021 р. у справі № 910/12013/20 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "Арітейл" на користь ТОВ "Екофрост" 468 000,00 грн штрафних санкцій, 7 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 7 020,00 грн. судового збору за подання позову.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції установив, що монтажні роботи були розпочаті позивачем та завершені ним невчасно з вини відповідача, а тому позивач правомірно нарахував неустойку у відповідності до п. 5.3 договору, яка підлягає стягненню у судовому порядку.

30.03.2021 р. та 01.04.2021 до господарського суду міста Києва від позивача надійшли заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 35 004,98 грн.

Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 21.04.2021 р. у справі № 910/12013/20 заяву ТОВ "Екофрост" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково: стягнуто з ТОВ "Арітейл" на користь ТОВ "Екофрост" 32 883,86 грн. витрат на професійну правничу допомогу; відмовлено у задоволенні решти вимог заяви.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, ТОВ "Арітейл" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просило скасувати рішення суду від 26.03.2021 р. та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, а також скасувати додаткове рішення від 21.04.2021р.

Наводячи підстави скасування оскаржуваного рішення, апелянт зазначав, що суд першої інстанції прийняв подані представником позивача не засвідчені належним чином докази з порушенням процесуального закону та визначених ним строків на їх подання; місцевий господарський суд проігнорував інші наявні у справі докази, які доводять несвоєчасну поставку товару та не надав належної правової оцінки односторонній зміні зобов`язань позивачем.

Оскаржуючи незаконність прийнятого судом додаткового рішення, апелянт вказував, що рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 р. у справі № 910/12013/20 було стягнуто з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000, 00 грн. Таким чином, суд першої інстанції не вправі був приймати додаткового рішення, якщо під час прийняття основного рішення вже було вирішено питання про розподіл судових витрат, у тому числі витрат на професійну правову допомогу.

Згідно протоколів Північного апеляційного господарського суду апеляційні скарги передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Дідиченко М.А., Поляк О.І.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 р. та від 17.05.2021 р. відкриті апеляційні провадження, призначено справу до розгляду на 02.06.2021 р.

26.04.2021 р. до Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про витребування доказів.

18.05.2021 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу та клопотання про відкладення розгляду справи.

27.05.2021 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло повторне клопотання про відкладення розгляду справи.

01.06.2021 р. до Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла відповідь на відзив.

У судовому засіданні 02.06.2021 р. колегія суддів дійшла висновку про об`єднання апеляційних скарг в одне провадження для забезпечення процесуальної економії.

08.06.2021 р. та 09.06.2021 р. до Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "Екофрост" надійшли клопотання про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із застосуванням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 р. відкладено розгляд справи на 23.06.2021 р.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2021 р., у зв`язку із перебуванням судді Дідиченко М.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею - доповідачем, у відпустці сформовано новий склад колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Поляк О.І., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 р. прийнято справу № 910/12013/20 до провадження у визначеному складі суддів, призначено справу до розгляду на 21.07.2021 р.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2021 р., у зв`язку з перебуванням суддів Поляк О.І. та Мартюк А.І. у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2021 р. прийнято справу № 910/12013/20 до провадження у визначеному складі суддів, призначено справу до розгляду на 15.09.2021 р.

У судовому засіданні 15.09.2021 р. колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання ТОВ «Арітейл» про витребування у реєстратора доменних імен, що входять до групи компаній ТОВ «Інтернет -Інвест», відомостей щодо власника доменного імені електронних скриньок, та залишила без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України клопотання ТОВ «Арітейл» про зменшення судових витрат та клопотання ТОВ "Екофрост" про долучення додаткових доказів щодо понесення ним витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції як таких, що подані до суду із пропуском встановленого судом процесуального строку без подання клопотання про поновлення такого строку.

У судовому засіданні 15.09.2021 р. відповідач просив задовольнити апеляційні скарги, скасувати оскаржувані ним судові рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог та стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг та залишити рішення та додаткове рішення без змін.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 01.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Екофрост", як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Арітейл, як замовником, був укладений договір поставки та монтажу № 208, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується передати у власність (поставити) замовника вартість обладнання та матеріалів, виконати з них монтажні роботи за завданням замовника, а замовник зобов`язується здійснити своєчасну оплату поставлених матеріалів та виконаних монтажних робіт.

Строк виконання поставки та виконання монтажних робіт становить 45 календарних днів з моменту виконання замовником п. 4.2.1. цього договору. Допустимим відхиленням від строку виконання є 3 робочі дні (п. 5.1. договору).

Під час виконання цього договору (етапів виконання поставки та виконання робіт) сторони підписують наступні акти:

- акт про початок робіт;

- акт про закінчення будівельних робіт;

- акт про закінчення робіт і готовності устаткування про проведення пусконалагоджувальних робіт;

- акт випробування на герметичність системи холодильної установки;

- акт введення обладнання в експлуатацію;

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) (п. 6.3. договору).

Відповідно до п. 11.1. договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками і скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2020 та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У матеріалах справи наявні підписані обома сторонами акт про початок робіт від 04.01.2020р., акт про закінчення будівельних робіт від 09.01.2002р., акт випробування на герметичність системи холодильної установки від 07.02.2020 р., акт введення обладнання в експлуатацію від06.05.2020 р., та акт про закінчення монтажних робіт і готовності устаткування для проведення пусконалагоджувальних робіт від 08.05.2020р.

Звертаючись до суду з позовом про притягнення відповідача до відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді штрафу за вимушений простій (за період з 01.11.2019 р. по 03.01.2020р у розмірі 192 000 грн. за простій при монтажу обладнання, та за період з 06.02.2020 по 07.05.2020 р. у сумі 276 000 грн. за простій у пусконалагоджувальних роботах, виходячи з розрахунку по 3000 грн. за кожен день простою), позивач стверджував, що відповідач постійно відкладав терміни початку робіт, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності передбаченої п. 5.3. договору.

Позивач звертав увагу суду на те, що він не мав змоги своєчасно розпочати виконання монтажу обладнання через постійні повідомлення відповідача про неготовність будівельного майданчика до цього у зв`язку з необхідністю підведення до майданчика силового кабелю, тож позивач не міг приступити до виконання робіт, ані для інших контрагентів, ані для відповідача, як замовника.

Так, позивач зазначав, що листом № 309 від 30.10.2019 р. він повідомив відповідача, що 31.10.2019 р. відбудеться поставка сендвіч-панелей, дверей холодильної камери та монтажних матеріалів, а з 01.11.2019 р. готовий приступити до монтажу об`єкту. У зв`язку з цим просив підтвердити готовність будівельного майданчика до поставки товару та підтвердити таку готовність підписанням акту про початок робіт.

Листом № 2412/1 від 24.12.2019 р. ТОВ «Арітейл» повідомило ТОВ «Екофрост» про можливість розпочати проведення робіт з монтажу холодильної камери з 03.01.2020 р.

Листом № 101 від 05.02.2020 р. ТОВ «Екофрост» повідомило ТОВ «Арітейл» про готовність до проведення пуско-налагоджувальних робіт та введення в експлуатацію холодильного обладнання.

25.05.2020 р. листом № 2505/1 ТОВ «Арітейл» просило ТОВ «Екофрост» провести пуско-налагоджувані роботи з переключенням обладнання з тимчасового електропостачання на постійне електропостачання холодильної камери з 26.05.2020 р.

Відповідач просив суд першої інстанції не брати до уваги в якості належних та допустимих доказів вказані листи, зауважуючи при цьому на умовах пункту 12.4 договору, за яким сторони домовилися, що будь-яке листування між ними вважається офіційним, якщо воно здійснюється з домену позивача та з електронних пошт сторін, вказаних у цьому договорі і знаходять у вільному доступі у мережі Інтернет.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Визначення електронного доказу та порядок їх подання установлені у статті 96 ГПК України. Так, відповідно до частин 1 - 5 згаданої норми, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

За приписами статті 2 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів.

Статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронним документом є такий документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Матеріали справи не містять доказів подання позивачем суду оригіналу електронного доказу листи, тоді як відповідач ставив під сумнів не лише відповідність поданої копії оригіналу, але й вказував на те, що подані позивачем паперові копії не є копіями електронних листів, якими могли обмінюватися сторони, адже відсутні дані що таке листування взагалі мало місце і листи відправлялися з офіційних електронних адрес підприємств.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Виходячи з аналізу положень частини 1 статті 74 ГПК України, на кожну з сторін покладений обов`язок доведення тих обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, кожній сторін надане право надавати докази, якими такі обставини підтверджуються або спростовуються.

Водночас, завданням суду є вирішення спору за оцінкою усіх наявних у справі доказів у їх сукупності.

Колегія суддів, перевіряючи оскаржене судове рішення на предмет законності та обґрунтованості, звертає увагу також на ту обставину, що інші наявні у справі докази не дають підстав вважати замовника особою, винною за простій виконавця.

Так, згідно з умовами укладеного між сторонами договору, загальна вартість обладнання, яке підлягало монтажу, складається з вартості компресорного агрегату з випаровувачем - 610 900 грн. та монтажних матеріалів, вартість яких становить 589 900 грн. Отже сумарна вартість всього обладнання, яке підлягало монтажу на об`єкті відповідача, становить 1200800 грн.

Як вбачається з видаткових накладних, наявних у справі ( а. с 18 -21), станом на 18 листопада 2019 року позивач придбав за рахунок відповідача 4 шт повітроохолоджувача з вентиляторами 6 GNE, сумарної вартістю 184 000 грн. Решта обладнання ( агрегат на основі компресору КМ Frascoid V20-59Y, вартістю 285 149 грн., комплект монтажних матеріалів для камер, вартістю 417 750 грн., щит керування, комплект монтажних матеріалів, система моніторингу, на загальну суму 313 901 грн.) були придбані за рахунок відповідача 16 січня 2020 р., 19 березня 2020 та 08 травня 2020 року відповідно.

Установлені судом апеляційної інстанції обставини спростовують доводи позивача, що простій у монтажу обладнання в період з 01.11.2019 р. по 03.01.2020р та простій у пусконалагоджувальних роботах у період з 06.02.2020 по 07.05.2020 р. стався з вини замовника за договором - відповідача у справі.

Цим обставинам суд першої інстанції не надав належної правової оцінки, тож його висновки про те, що простій у роботі позивача стався з вини відповідача є непереконливими та передчасними.

Згідно з розробленими теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики ЄСПЛ, існують такі критерії мотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; 5) рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; 6) у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.

Однак місцевий господарський суд не врахував доводів відповідача, не дав їм оцінки, що потягло за собою невірне вирішення спору.

З огляду на встановлене оскаржене апелянтом рішення господарського суду у даній справі підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/12013/20, то колегія суддів зазначає наступне.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також не вирішення окремих процесуальних питань, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення і у разі його скасування ухвалене додаткове рішення втрачає силу (аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 16.04.2018 р. у справі № 923/631/15, від 23.01.2020 р. у справі № 910/20089/17).

Таким чином з огляду на скасування колегією суддів рішення про задоволення позовних вимог, додаткове рішення, що є його невід`ємною частиною, також підлягає скасуванню.

Вказане також узгоджується з положеннями п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Також, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позову та апеляційної скарги покладається судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Арітейл" на рішення господарського суду міста Києва від 26.03.2021 р. та на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2021 р. у справі № 910/12013/20 задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 26.03.2021 р. у справі № 910/12013/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Додаткове рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2021 р. у справі № 910/12013/20 скасувати.

Відмовити у покладенні на товариство з обмеженою відповідальністю "Арітейл" понесених товариством з обмеженою відповідальністю «Екофрост» витрат на професійну правничу допомогу у сумі 35 004, 98 грн.

Матеріали справи № 910/12013/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 12.10.2021 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко