УХВАЛА

12 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 917/126/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакова І.В. - головуючий, Львов Б.Ю., Малашенкова Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Шевчик О.Ю.,

представників учасників справи:

позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром" - не з`явився,

відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавагаз збут" - Заліпа Н.Ю., адвокат (довіреність від 16.12.2020 №19),

розглянувши клопотання

товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавагаз збут" про скасування заходів забезпечення позову

у справі №917/126/21

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром" (далі - позивач)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавагаз збут" (далі - відповідач)

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року позивач звернувся до господарського суду Полтавської області із позовом до відповідача про стягнення 14 836 845,18 грн заборгованості за отримані у жовтні 2020 року обсяги природного газу за договором купівлі-продажу природного газу від 27.02.2020 №35-GAS-2020, з яких: 14 369 298,30грн основна заборгованість за договором, 93 509,37грн 3% річних, 374 037,51грн пеня.

Також 24.05.2021 до господарського суду Полтавської області надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача у розмірі, що еквівалентний ціні позову та сумі судового збору - 15 059 397,86 грн.

Обґрунтовуючи підстави для застосування заходів забезпечення позову позивач посилався на те, що:

- відповідачем не вчинялось жодних дій, спрямованих на позасудове врегулювання спору в добровільному порядку, тривалий час не здійснюється оплата отриманого природного газу на виконання умов договору, що свідчить про ухилення відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань;

- з урахуванням відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з яких вбачається, що у відповідача відсутнє власне нерухоме майно, а також того, що статутний капітал відповідача становить лише 3,32% від загальної вартості заборгованості, з огляду на повідомлення відповідача про припинення здійснення газопостачання споживачам, позивач вважає, що накладення арешту на активи (грошові кошти) в межах суми позовних вимог не порушить законних інтересів відповідача, а є співмірним критеріям розумності, обґрунтованості та унеможливить ускладнення або неможливість виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.05.2021 у справі №917/126/21 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову мотивована тим, що:

- позивачем не доведено будь-якими належними та допустимими доказами наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки поведінка відповідача (ненадання відповіді на претензію та непогашення боргу) не може підтверджувати наявність обставин, з яким пов`язується виконання судового рішення;

- відсутність зареєстрованого за відповідачем нерухомого майна та інформація щодо розміру статутного капіталу не є визначальною для вирішення питання про забезпечення позову, оскільки не свідчить про реальні ризики утруднення виконання рішення суду;

- саме лише твердження про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, як і значна сума заборгованості.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2021 апеляційну скаргу позивача на ухвалу господарського суду Полтавської області від 25.05.2021 у справі №917/126/21 задоволено частково. Ухвалу господарського суду Полтавської області від 25.05.2021 у справі №917/126/21 скасовано частково. Прийняте нове судове рішення, яким заяву позивача про забезпечення позову - задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача у розмірі основної заборгованості у сумі 14 369 298,30 грн. В задоволенні інших вимог заяви - відмовлено. В іншій частині ухвалу господарського суду Полтавської області від 25.05.2021 у справі №917/126/21 залишено без змін.

Судове рішення мотивоване тим, що накладення арешту на грошові кошти у межах суми основної заборгованості у сумі 14 369 298,30грн відповідає критеріям справедливості, співмірності, адекватності та розумності, не призводить до припинення здійснення господарської діяльності відповідача, гарантує виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2021 у справі № 917/126/21, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою про скасування оскарженого судового рішення, з вимогою скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2021, а ухвалу господарського суду Полтавської області від 25.05.2021 залишити без змін.

В обґрунтування заявлених вимог, скаржник посилається на порушення приписів статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 20.09.2021 відкрито касаційне провадження у справі № 917/126/21 за касаційною скаргою відповідача на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2021 та визначено здійснювати перегляд зазначеного судового рішення у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Також 28.09.2021 до Верховного Суду від відповідача надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2021 у справі № 917/126/21.

Клопотання мотивоване тим, Шевченківським ВДВС у місті Полтава Північно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції накладено арешт на кошти боржника на виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2021. Водночас рішенням господарського суду Полтавської області від 06.07.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.09.2021, позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 14 220 705,50 грн основного боргу, 92 483,47 грн 3% річних, 369 933,89 грн пені та 220 246,84 грн судового збору. При цьому апеляційним господарським судом не вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову. Водночас відповідач зазначив, що він повністю виконав рішення господарського суду Полтавської області від 06.07.2021 у добровільному порядку, а тому потреба у вжитих заходах забезпечення позову відпала.

У призначеному судовому засіданні представник відповідача повністю підтримав вимоги заявленого клопотання з підстав наведених у ньому, просив Суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2021 у справі № 917/126/21.

Заслухавши пояснення відповідача про необхідність скасування заходів забезпечення позову, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з наступних підстав.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Учасник справи, який звертається із заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.

Положення статей 136, 137 ГПК України пов`язують вжиття господарським судом заходів забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України як гарантії ефективності задоволення вимог позивача (заявника) за результатами розгляду спору по суті.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача (боржника) та забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову за своєю суттю є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника), або пов`язаних із ним інших осіб, в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя та задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справу про банкрутство.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №911/3871/17.

Відповідно до частини першої статті 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13.02.2020 у справі № 50/790-43/173.

Водночас, Верховний Суд у наведеній постанові також вказав на те, що необхідно розмежовувати як окремі юридичні факти "скасування заходів забезпечення" господарським судом, який їх вжив, у зв`язку з тим, що такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала, а також "скасування ухвали суду про вжиття заходів забезпечення" судом вищої інстанції з підстав її невідповідності нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

У цій справі заходи забезпечення позову, за заявою позивача, вжиті постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2021, і є предметом касаційного оскарження у справі № 917/126/21 за касаційною скаргою відповідача.

Суд касаційної інстанції має право скасувати заходи забезпечення позову, вжиті судом першої або апеляційної інстанції лише у разі скасування судових рішень, якими такі заходи вжиті, або у разі самостійного скасування таких заходів, вжитих цим же судом, якщо такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала.

В іншому разі (у випадку скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом першої або апеляційної інстанцій поза межами касаційного перегляду судових рішень), Верховний Суд діяв би не як «суд, встановлений законом», близька за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі № 910/6729/20 та від 21.05.2021 у справі № 916/3638/20.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04) і включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

ЄСПЛ неодноразово зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria») Комісія висловила думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]». У деяких випадках він визнавав, що найвищий судовий орган, уповноважений тлумачити закон, міг ухвалювати рішення, яке не було чітко визначене законом. Таке застосування закону, однак, мало винятковий характер, і зазначений суд надав чіткі й вірогідні підстави для такого виняткового відступу від застосування своїх визначених повноважень (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2003 року у справі «Хуліо Воу Жиберт та Ель Хогар і ля Мода проти Іспанії») («Julio Bou Gibert and El Hogar Y La Moda J. A. X. A. v. Span»).

На підставі викладеного, керуючись статтями 145, 234, 235 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавагаз збут" про скасування заходів забезпечення позову вжитих постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2021 у справі № 917/126/21- відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Булгакова

Судді Б. Львов

Т. Малашенкова