РІШЕННЯ

12 жовтня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/356/21

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

при секретарі судового засідання Саловській О.А.

розглянув матеріали справи

за позовом - Приватного акціонерного товариства "Українська технологічна компанія" (02130, м. Київ, проспект Алішера Навої, 69, офіс 371, представник: адвокат Рогатин С.В., 46003, м. Тернопіль, вул. С.Крушельницької, 55/61)

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи" (46003, м. Тернопіль, вул. С. Крушельницької, буд. 18, офіс 908/1)

про стягнення 6937253,84 боргу, 1056553,26 грн 3% річних, 3010768,16 грн інфляційних нарахувань.

За участю від:

позивача - не з`явився

відповідача не з`явився

Суть справи.

Приватне акціонерне товариство "Українська технологічна компанія" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи" про стягнення 6937253,84 боргу, 1056553,26 грн 3% річних, 3010768,16 грн інфляційних нарахувань.

Ухвалою суду від 04.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/356/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 24.06.2021.

Строк підготовчого провадження у даній справі продовжувався ухвалою суду від 24.06.2021.

Ухвалою суду від 02.09.2021 закрито підготовче провадження по справі №921/356/21 та призначено її до судового розгляду по суті в судовому засіданні 29.09.2021, в якому оголошувалась перерва до 12.10.2021.

В судове засідання 12.10.2021 представник позивача не з`явився. 06.10.2021 від представника позивача надійшла заява б/н від 01.10.2021 (вх. №8213), в якій ним викладено прохання про розгляд справи без його участі, а також підтримано позовні вимоги.

В обґрунтування позовних вимог Приватне акціонерне товариство "Українська технологічна компанія" у позовній заяві б/н від 02.06.2021 (вх. №408 від 02.06.2021) зазначено про неналежне виконання відповідачем умов договору №2310/14-2 від 23.10.2014 поставки продукції, в частині оплати за переданий товар.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 12.10.2021 не забезпечив.

Під час підготовчого провадження у справі, у встановлений судом в ухвалі від 04.06.2021 (про відкриття провадження у справі) строк відповідач відзиву на позов не надав.

Частиною 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Норма такого ж змісту відображена і у частині 2 статті 178 ГПК України.

Згідно ч.4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

За інформацією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи" зазначено 46003, м. Тернопіль, вул. С. Крушельницької, буд. 18, офіс 908/1.

Рекомендовані повідомлення від 04.06.2021, від 25.06.2021, від 12.08.2021, від 03.09.2021, від 30.09.2021 зі штрихкодовими ідентифікаторами відповідно №367, №708, №860, №015, №100 якими на юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи" направлялись копії ухвал про відкриття провадження у справі, про відкладення підготовчих судових засідань, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, повідомлення про оголошення перерви повернулись на адресу суду без вручення адресату, із відміткою підприємства зв`язку Укрпошта: адресат відсутній за вказаною адресою.

Станом на час розгляду справи в суді, відповідач не змінював адреси свого офіційного місцезнаходження (дійсної адреси).

Відповідно до ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 № 755-IV якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Не перебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, неможливість направлення в засідання свого повноважного представника і ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом відповідно за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.03.2018, винесеній по справі №911/1163/17.

Направлення процесуальних документів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу учасників справи є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених документів перебуває поза межами контролю суду. Подібний висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 18.03.2021 №911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-5, постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17.

Судом враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66,69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Приватним акціонерним товариством "Українська технологічна компанія" (постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи" (покупцем) укладено договір поставки №2310/14-2, згідно п. 1.1 якого постачальник зобов`язався виготовити та поставити продукцію, а покупець прийняти та оплатити продукцію в кількості, по найменуванням та на умовах, передбачених даним договором.

У п. 1.2 договору зазначено, що найменування продукції, кількість, ціна по кожній партії продукції, гарантії якості (гарантійні строки) узгоджується сторонами в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Сума договору визначається виходячи із загальної вартості продукції згідно специфікацій до даного договору (п. 2.1 договору).

Згідно п. 2.3 договору розрахунки за продукцію здійснюються в гривнях на розрахунковий рахунок постачальника платіжними дорученнями на підставі рахунку постачальника, наданого покупцеві.

У п. 2.4 договору сторонами обумовлено, що платежі замовником проводяться наступним чином: покупець проводить оплати за договором щотижня рівними частинами у розмірі 7% від вартості договору на підставі рахунка-фактури постачальника. Оплати припиняються по досягненню суми у розмірі 80% від вартості договору. Остаточна оплата проводиться в порядку п.п. 2.4.2 договору (п. 2.4.1 договору). Сторонами досягнуто згоди, що остаточний платіж в розмірі 20 % від вартості специфікації буде проведений покупцем в строк не перевищуючий 2 місяці після виконання постачальником монтажних та пусконалагоджувальних робіт обладнання, що поставляється в рамках чинного договору та виходу на виробничу потужність. У випадку відсутності у покупця можливості запуску виробництва, в тому числі відсутність дозволів на експлуатацію контролюючих органів, відсутність сировини для переробки, відсутність збуту продукції та інше, такий розрахунок має бути проведений у строк не більше ніж 3 місяці з моменту поставки обладнання (п. 2.4.2 договору).

Вартість продукції визначається сторонами в специфікації та підлягає зміні на дату платежу замовником, у випадку будь-якої зміни курсу НБУ долара США до гривні, порівняно з тим, що діяв на момент підписання договору, але не більше 3% від курсу, який діяв на дату укладання договору. При підписанні актів приймання передачі товару сума авансового платежу перерахунку не підлягає. За домовленістю сторін курс дол. США до гривні станом на дату укладання договору обраховується 13,4341 гривень за один дол. США (п. 2.6, п. 2.7 договору).

У п. 3.3 договору зазначено, що передача-приймання продукції здійснюється за місцем знаходження складу покупця за адресою: с. Зарубинці, Збаразький район, Тернопільська область.

Разом з продукцією постачальником надаються покупцеві оригінали наступних документів: податкова накладна, видаткова накладна, рахунок-фактура, паспорт на продукцію (за наявності) (п. 3.5 договору).

Згідно п. 7.7 договору він укладений з моменту підписання та скріплення печатками обох сторін і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

23.10.2014 між сторонами підписано специфікацію №1 до договору поставки №2310/14-2 від 23.10.2014, згідно з якої постачальник здійснює поставку товару, згідно наведеного у ній переліку, загальною вартістю 15459017,82 грн з ПДВ.

Специфікація вступає в силу з дати її підписання сторонами і є невід`ємною частиною договору №2310/14-2 від 23.10.2014 (п. 5 специфікації №1 від 23.10.2014).

14.09.2015 між сторонами підписано специфікацію №2 до договору поставки №2310/14-2 від 23.10.2014, згідно якої постачальник здійснює поставку товару, згідно наведеного у ній переліку, загальною вартістю 69000 грн з ПДВ.

Специфікація вступає в силу з дати її підписання сторонами і є невід`ємною частиною договору №2310/14-2 від 23.10.2014 (п. 5 специфікації №2 від 14.09.2015).

Також, 14.09.2015 між сторонами підписано специфікацію №3 до договору поставки №2310/14-2 від 23.10.2014, згідно з якої постачальник здійснює поставку товару, згідно наведеного у ній переліку, загальною вартістю 555029 грн з ПДВ.

Специфікація вступає в силу з дати її підписання сторонами і є невід`ємною частиною договору №2310/14-2 від 23.10.2014 (п. 5 специфікації №3 від 14.09.2015).

Вказані договір поставки та специфікації підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб.

На виконання умов договору поставки, Приватним акціонерним товариством "Українська технологічна компанія" (постачальником) поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи" (покупцю) товар по видаткових накладних: №61 від 30.12.2014 на суму 10696624 грн; №4 від 30.01.2015 на суму 3782556,01 грн; №32 від 30.04.2015 на суму 948239 грн; №33 від 19.05.2015 на суму 446310 грн; №34 від 08.06.2015 на суму 189041,81 грн; №45 від 31.07.2015 на суму 3016 грн; №59 від 15.09.2015 на суму 69000; №73 від 05.11.2015 на суму 555029 грн, всього на загальну суму 16689815,82 грн.

Приймання - передача товару по зазначених видаткових накладних посвідчується зробленими на них відмітками та печатками сторін за договором та по справі.

При цьому, на підтвердження повноважень на отримання товару зі сторони відповідача, позивачем долучено до позовних матеріалів копії виданих ТОВ "Українські енергетичні системи" довіреностей №10 від 30.12.2014, №16 від 30.01.2015, №60 від 30.04.2015, №63 від 14.05.2015, №64 від 05.06.2015, №68 від 14.09.2015, №71 від 05.11.2015, якими відповідач уповноважив від свого імені отримувати товар Слободяник О.Ю.

Однак, в порушення умов договору поставки, відповідачем частково здійснено оплату за отриманий ним товар.

Зокрема, з довідок №17892 від 01.03.2021, №21614 від 11.03.2021 АТ «Альфа-Банк» вбачається, що ТОВ "Українські енергетичні системи" за період з 01.12.2014 по 10.11.2015 здійснено перерахування коштів на рахунок ПрАТ "Українська технологічна компанія" на загальну суму 9145793 грн, в призначенні платежів яких зазначено: оплата згідно договору поставки №2310/14-2 від 23.10.2014.

Таким чином, решта зобов`язання в сумі (16689815,82 грн - 9145793 грн) 6937253,84 грн залишилось не виконаним.

В матеріалах справи міститься оформлений у двосторонньому порядку акт звірки взаємних розрахунків, яким сторонами підтверджено, що станом на 31.07.2018 у відповідача перед позивачем значиться заборгованість в сумі 6937253,84 грн.

З врахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 05.03.2019 у справі №910/1389/18 акт звірки взаєморозрахунків являється підтвердженням наявності боргу суб`єкта господарювання, його розміру, визнання боржником такого боргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про відновлення його порушених прав, шляхом стягнення 6937253,84 боргу, а також нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України 1056553,26 грн 3% річних, 3010768,16 грн інфляційних нарахувань.

З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.

Статтями 15,16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Частиною 1 статті 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Нормами ст. 599 ЦК України, ст. 202 ГК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України на покупця покладається обов`язок оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; при цьому, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічне положення містить стаття 265 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Судом з`ясовано, що в порушення умов договору поставки №2310/14-2 від 23.10.2014, приписів перелічених норм, а також ст. ст. 11, 14 ЦК України, ст. ст. 173, 174, 193 ГК України, повної оплати вартості отриманого товару в строк визначений у договорі, боржник не провів, заборгувавши станом на час розгляду справи в суді 6937253,84 грн.

Частиною 1 статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні).

Частина 2 статті 9 вищевказаного Закону зазначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отримання товару за договором №2310/14-2 від 23.10.2014 на суму 6937253,84 грн підтверджується вищезгаданими первинними документами копіями видаткових накладних, що містяться в матеріалах справи.

Доказів на підтвердження проведення повного розрахунку за отриманий товар як в строк обумовлений у договорі, так і станом на час розгляду справи в суді, відповідачем не представлено.

За таких обставин, вимоги про примусове стягнення боргу в сумі 6937253,84 грн підлягають задоволенню як обґрунтовані та не спростовані у встановленому законом порядку відповідачем.

У зв`язку з порушенням виконання грошового зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача нараховані в порядку ст. 625 ЦК України 3010768,16 грн інфляційних нарахувань та 1056553,26 грн 3% річних, обчислених за період з 06.02.2016 по 03.03.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Принципи змагальності сторін та диспозитивності відображені і в ст. 14, ч. 4 ст. 74 цього Кодексу, за змістом яких суд не може самостійно збирати докази, крім окремих визначених випадків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Вищим господарським судом України у постанові пленуму №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», а саме у п. 1.12. роз`яснено, що господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом проведено перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних нарахувань. Згідно проведеного перерахунку, враховуючи обумовлений п. 2.4.2 договору строк оплати (протягом трьох місяців з моменту поставки товару), приписи ч.1 ст.253 ЦК України, відповідно до яких прострочення з оплати виникло 07.02.2016, граничні строки нарахувань та суми, на які здійснювались нарахування, встановлено, що правомірним є нарахування 3010768,16 грн інфляційних нарахувань та 1054900, 35 грн - 3% річних (проведені судом перерахунки містяться в матеріалах справи). А позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1652,91 грн - 3% річних є безпідставними та необґрунтованими, а відтак не підлягають до задоволення.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Українська технологічна компанія" підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи" 6937253,84 грн - боргу, 1054900,35 грн - 3% річних, 3010768,16 грн - інфляційних нарахувань.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1652,91 грн 3% річних не підлягають до задоволення, як необґрунтовані.

В порядку ст. ст. 123, 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 12-13, 20, 73-80, 86, 91, 233, 236-240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи" (46003, м. Тернопіль, вул. С. Крушельницької, буд. 18, офіс 908/1, ідентифікаційний код 39389715) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська технологічна компанія" (02130, м. Київ, проспект Алішера Навої, 69, офіс 371, ідентифікаційний код 24919 (шість мільйонів дев`ятсот тридцять сім тисяч двісті п`ятдесят три) грн 84 коп. боргу, 1054900 (один мільйон п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот) грн 35 коп. 3% річних, 3010768 (три мільйони десять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн 16 коп. інфляційних нарахувань, 165043 (сто шістдесят п`ять тисяч сорок три) грн 83 коп. судового збору в повернення сплачених судових витрат.

Видати наказ.

2.В задоволенні решти позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки встановлені ст. ст. 256-257 ГПК України.

Повне рішення складено 19 жовтня 2021 року.

Суддя І.П. Шумський