УХВАЛА

про відмову у відстроченні виконання судового рішення

13.10.2021Справа № 910/20938/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у судовому засіданні

заяву Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021

у справі № 910/20938/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення заборгованості

представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за поставлений товар в розмірі 15 086 818,36 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя ОСОБА_1) від 17.03.2021 у справі № 910/20938/20, яке було залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2021, позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 13 284 384,00 грн суми боргу, 734 932,13 грн 3 % річних, 1 067 502,23 грн інфляційних втрат та 226 302,28 грн судового збору.

22.09.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 у справі № 910/20938/20.

Вказана заява мотивована тим, що відповідач перебуває у критичному фінансовому становищі у зв`язку із систематичною неоплатою ДП "Гарантований покупець" купленої електроенергії та ПрАТ "НЕК "Укренерго" отриманої електроенергії, у зв`язку з чим відповідач зазначає, що він не зі своєї вини несе величезні збитки, пов`язані з недоотриманням фінансування за вироблену та реалізовану ним електроенергію. Як зазначає відповідач, про збитковість його господарської діяльності свідчать Звіти про фінансові результати за 9 місяців 2020 року та про фінансовий результат за 2020 рік, інформація про які розміщена на офіційному сайті відповідача. В обґрунтування поданої заяви відповідач також посилається на те, що ним було ініційовано спори щодо стягнення простроченої заборгованості з ДП "Гарантований покупець", ДП "Енергоринок" (справи №910/4160/20, №910/11610/20, №910/9796/19), проте він не може розраховувати на виконання судових рішень щодо стягнення заборгованості, оскільки рішення у вказаних справах оскаржуються та не набрали законної сили.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2021, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 , справу №910/20938/20 передано судді Нечаю О.В. для розгляду заяви відповідача про відстрочення виконання судового рішення від 17.03.2021 в цій справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2021 справу № 910/20938/20 було прийнято до свого провадження суддею Нечаєм О.В. для розгляду заяви відповідача про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021, розгляд вказаної заяви призначено на 13.10.2021.

11.10.2021 до загального відділу діловодства Господарського сулу міста Києва від позивача надійшло пояснення щодо заяви відповідача про відстрочення виконання судового рішення, за змістом якого позивач заперечує проти заяви відповідача та просить суд відмовити у задоволенні вказаної заяви, оскільки відповідно до опублікованої на сайті відповідача інформації про фінансовий стан на 30.06.2021 господарська діяльність відповідача є прибутковою, відповідачем не здійснено жодного погашення існуючої перед позивачем заборгованості, надання відповідачу відстрочення виконання судового рішення в цій справі, на думку позивача, зумовить порушення балансу інтересів сторін.

У судове засідання 13.10.2021 з`явились представники сторін.

У судовому засіданні 13.10.2021 представник відповідача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Розглянувши заяву відповідача про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 в цій справі, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, в основу судового акту про надання відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

Щодо тверджень відповідача стосовно систематичної неоплати ДП "Гарантований покупець" купленої електроенергії та ПрАТ "НЕК "Укренерго" отриманої електроенергії, збитковості своєї господарської діяльності, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 цього Кодексу та статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд звертає увагу, що між сторонами виникли господарські відносини, а приписи Господарського кодексу України не передбачають привілейованого становища одних суб`єктів господарювання перед іншими.

Частина друга статті 617 Цивільного кодексу України та частина друга статті 218 Господарського кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Окрім того, статтею першою Цивільного кодексу України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, відтак самі лише обставини, пов`язані з відсутністю фінансування відповідача, в тому числі у зв`язку із неоплатою ДП "Гарантований покупець" купленої електроенергії та ПрАТ "НЕК "Укренерго" отриманої електроенергії, в будь-якому випадку не можуть звільняти відповідача від виконання взятих на себе перед позивачем зобов`язань або відтерміновувати їх виконання.

Більше того, як вбачається із поданих позивачем документів, а саме Балансу (Звіту про фінансовий стан), станом на 30.06.2021, Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за півріччя 2021 р., Звіту про власний капітал за півріччя 2021 р., господарська діяльність відповідача є прибутковою.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У відповідності до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Суд звертає увагу, що відповідач просить відстрочити виконання рішення в цій справі на один рік з дня його ухвалення, проте жодним чином не обґрунтовує запропонований термін відстрочення та не надає жодних доказів на підтвердження того, що після спливу однорічного строку рішення суду буде ним виконано.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Отже, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, а у системному розумінні цієї норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом. Присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення, суд зазначає, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 та ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За висновком суду, подані відповідачем докази не можуть підтверджувати обставини реальності виконання рішення суду в цій справі після закінчення терміну, на який відповідач просить відстрочити його виконання.

Також твердження заявника про наявність боргу зі сторони ДП "Гарантований покупець" та ДП "Енергоринок", ініціювання судових спорів та ухвалення судових рішень у справах №910/4160/20, №910/11610/20, №910/9796/19 і неможливість їх виконання, з огляду на оскарження рішень судів у вказаних справах, не можуть вважатися тими обставинами, з якими приписи статті 331 Господарського процесуального кодексу України пов`язують можливість надання відстрочки виконання рішення суду, оскільки, як було зазначено вище, відповідно до чинного законодавства зобов`язання мають виконуватись належним чином; юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями; боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання.

Більше того, існування вищевказаних судових спорів та ухвалення судових рішень у зазначених справах не є гарантованим підтвердженням надходження грошових коштів на рахунки відповідача з метою належного виконання рішення суду саме в цій справі по закінченню терміну відстрочки (тобто, протягом року з дати ухвалення рішення).

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що скрутне фінансове становище боржника чи невиконання його контрагентами своїх зобов`язань не можуть бути безумовними підставами для відстрочення виконання рішення суду.

При вирішенні питання про відстрочення виконання судового рішення судом також враховано не тільки фінансовий стан відповідача, яким допущено прострочення виконання зобов`язання, а й майнові інтереси позивача.

З огляду на викладене, з урахуванням балансу інтересів сторін, оскільки довготривале невиконання рішення суду порушуватиме право позивача на справедливий судовий розгляд, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання судового рішення в цій справі.

Керуючись статтями 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 у справі № 910/20938/20 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені статтями 254 - 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 19.10.2021

Суддя О.В. Нечай