ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2021 Справа № 914/2267/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю КПП Центр, село Черляни Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне українсько-польське підприємство Равтранс, м. Рава-Руська Львівської області

про стягнення 110 779, 20 грн

Суддя Галамай О.З.

Секретар судового засідання Полюхович Х.М.

Представники сторін справи не з`явились

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю КПП Центр подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне українсько-польське підприємство Равтранс про стягнення 110 779, 20 грн (з урахуванням зменшення позовних вимог) на підставі договору поставки № 541799 від 27.01.2015.

Хід розгляду справи.

Ухвалою суду від 02.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження, судове засідання призначено на 08.09.2021.

Ухвалою суду від 08.09.2021 відкладено розгляд справи на 30.09.2021.

З підстав, викладених в ухвалі суду від 30.09.2021, розгляд справи відкладено на 11.10.2021.

У судове засідання 11.10.2021 сторони явку повноважних представників не забезпечили, хоча про час, дату та місце розгляду спору повідомлені належним чином.

Враховуючи закінчення строку розгляду справи, достатності доказів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за відсутності представників сторін.

Аргументи сторін.

Позовна заява обґрунтована невиконанням укладеного сторонами договору поставки № 541799 від 27.01.2015 в частині оплати за поставлений товар на суму 110 779, 20 грн.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав того, що 03.04.2021 Президентом України видано Указ № 140/2021 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 квітня 2021 року Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України, якою відповідно до статті 5 Закону України Про санкції вирішено підтримати внесені Службою безпеки України пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне українсько-польське підприємство Равтранс. Відповідно до статті 5 Закону України Про санкції до відповідача застосовано обмежувальні заходи, зокрема, блокування активів тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; обмеження торговельних операцій (повне припинення); зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань. Тому ствердив, що внаслідок Указу Президента зупинено господарську діяльність відповідача операції зі списання коштів з його рахунків, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 у справі № 910/6299/21. Вважає, що у зв`язку з діями органів державної влади, які не залежать від його волі та дій, такий тимчасово позбавлений можливості виконувати свої господарські зобов`язання перед позивачем, тому зобов`язання мають бути тимчасово припинені, а у позові слід відмовити.

Позивач у відповіді на відзив, з посиланням на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 у справі № 824/146/19, зазначив, що із системного аналізу положень Закону України Про санкції та Рішення РНБО, яке приймалося на підставі статті 5 вказаного закону, слідує, що спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) встановлюються на певний строк (у випадку з відповідачем - на три роки), що свідчить про їх тимчасовий характер. У зв`язку з цим, застосування санкцій не звільняє особу від виконання зобов`язань, а є, за своєю правовою природою, відстроченням виконання певних зобов`язань, відкладенням здійснення певних дій на певний період на підставі спеціального нормативного акту (Рішення РНБО).

Тобто ствердив, що Закон України Про санкції та Рішення РНБО не передбачають звільнення юридичних осіб України від виконання зобов`язань за укладеними ними угодами, тому навіть за умови застосування санкцій щодо відповідача, такі не звільняють його від виконання господарських зобов`язань за договором поставки № 541799 від 27.01.2015.

Обставини справи.

27 січня 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «КПП ЦЕНТР» (надалі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СПІЛЬНЕ УКРАЇНСЬКО-ПОЛЬСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «РАВТРАНС» (надалі Покупець) укладено договір поставки № 541799 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до пункту 5.5 Договору, оплата товару здійснюється Покупцем на основі даного Договору і видаткових накладних до нього шляхом безготівкового перерахунку коштів на рахунок Постачальника. Покупець здійснює оплату протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання товару.

08 червня 2018 року сторонами укладено додаткову угоду №1 до Договору поставки № 541799 від 27.01.2015, в якій пункт 5.5. Договору викладено в наступній редакції: «оплата товару здійснюється Покупцем на основі даного Договору і видаткових накладних до нього шляхом безготівкового перерахунку коштів на рахунок Постачальника, на протязі 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту отримання Товару».

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 110 779, 20 грн, що підтверджується, видатковими накладними: FТМ 00061749/21 від 01.03.2021 на суму 6 955, 12 грн; FТМ 00072778/21 від 10.03.2021 на суму 17 807, 00 грн; FТМ 00076470/21 від 12.03.2021 на суму 6 109, 98 грн; FТМ 00080852/21 від 17.03.2021 на суму 26 975, 02 грн; FТМ 00091105/21 від 24.03.2021 на суму 31 750, 06 грн; FТМ 00093425/21 від 26.03.2021 на суму 12 792, 00 грн; FТМ 00099944/21 від 31.03.2021 на суму 8 390, 02 грн.

Проте доказів оплати поставленого товар матеріали справи не містять.

Отже, позивач просив стягнути з відповідача 110 779, 20 грн основного боргу.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1, 2 статті 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного Кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач на виконання умов договору поставки № 541799 від 27.01.2015 поставив відповідачу товар на суму 110 799, 20 грн, що підтверджено видатковими накладними.

За умовами додаткової угоди відповідач мав провести оплату поставленого товару впродовж 21 календарного дня з моменту його отримання.

Однак доказів оплати за поставлений у березні 2021 року товар на суму 110 799, 20 грн матеріали справи не містять.

Тому позивач підтвердив наявність у відповідача основної заборгованості на суму 110 799, 20 грн та така підлягає до стягнення.

Посилання відповідача на застосовані до нього санкції суд відхиляє, враховуючи таке.

Із системного аналізу положень Закону України «Про санкції» та Рішення РНБО слідує, що спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) встановлюються на певний строк (у випадку з відповідачем - на три роки), що свідчить про їх тимчасовий характер. У зв`язку з цим, застосування санкцій не звільняє особу від виконання зобов`язань, а є, за своєю правовою природою, відстроченням виконання певних зобов`язань, відкладенням здійснення певних дій на певний період на підставі спеціального нормативного акту (Рішення РНБО).

Закон України «Про санкції» та Рішення РНБО не передбачають звільнення юридичних осіб України від виконання зобов`язань за укладеними ними угодами.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини).

Тобто позивач не може бути обмежений у доступі до правосуддя та можливості задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 110 779, 20 грн основного боргу.

Щодо судового збору.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач просив суд покласти на відповідача 6 400, 00 грн витрат на правничу допомогу.

Повноваження адвоката представляти інтереси позивача підтверджено ордером на надання правничої допомоги № 1014975 від 01.07.2021.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової (професійної правничої) допомоги № 01/07 від 01.07.2021, укладений з Адвокатським бюро «Богданова»; акт виконаних робіт від 30.09.2021 на суму 6 400, 00 грн та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 16 від 30.09.2021 на суму 6 400, 00 грн.

Відповідно до пункту 1.1. договору від 01.07.2021 в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Адвокат зобов`язується надати Клієнту визначену цим Договором правову (професійну правничу) допомогу щодо захисту інтересів останнього у судах України усіх інстанцій, у справі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СПІЛЬНЕ УКРАЇНСЬКО- ПОЛЬСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «РАВТРАНС» заборгованості, що виникла на підставі договору поставки № 541799 від 27 січня 2015 року. З іншого боку, клієнт зобов`язується сплатити за виконану роботу визначений у даному Договорі плату, відшкодувати додаткові витрати пов`язані з виконанням доручення Клієнта.

За надання правової (професійної правничої) допомоги Клієнт сплачує Адвокату кошти, сума яких визначається Сторонами в акті виконаних робіт (пункт 4.1 договору).

30 вересня 2021 року позивачем та його адвокатом підписано акт виконаних робіт, в якому відображено виконану роботу, а саме:

- правовий аналіз договору поставки (вивчення та аналіз положень договору) N9 541799 від 27 січня 2015 року. Правовий аналіз первинних бухгалтерських документів щодо господарських операцій на виконання договору поставки № 541799 від 27 січня 2015 року; дата виконання 12.07.2021, час виконання 2 год 10 хв вартістю 1 000, 00 грн;

- консультації клієнта щодо порядку стягнення заборгованості, участь в нарадах клієнта з питань збирання доказів по договору поставки № 541799 від 27 січня 2015 року. Роз`яснення розміру судового збору. Дата виконання 16.07.2021, час виконання 40 хв вартістю 200, 00 грн;

- підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості за договором поставки № 541799 від 27 січня 2015 року; дата виконання 22.07.2021, час виконання 2 год 45 хв вартістю 2 000, 00 грн;

- формування доказової бази, систематизація, групування доказів, додатків до позовної заяви. Організація направлення засобами поштового зв`язку копії позовної заяви стороні, складання опису поштового вкладення, оформлення інших поштових документів. Дата виконання 22.07.2021, час виконання 1 год 15 хв вартістю 200, 00 грн;

- підготовка відповіді на відзив; дата виконання 22.09.2021, час виконання 1 год 35 хв вартістю 1 000, 00 грн;

- передоплата за участь в судовому засіданні; дата виконання 30.09.2021 вартістю 2 000, 00 грн.

Тобто загальна вартість виконаних робіт становить 6 400, 00 грн.

30.09.2021 позивач сплатив Адвокатському об`єднанню «Богданова» 6 400, 00 грн.

За приписами частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Доказів неспівмірності заявлених витрат до суду не було надано та судом не встановлено. Тому понесені позивачем витрати на правничу допомогу на суму 6 400, 00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне українсько-польське підприємство Равтранс (місцезнаходження: 80316, Львівська обл., Жовківський р-н, місто Рава-Руська, ВУЛИЦЯ КОНОВАЛЬЦЯ, будинок 27, ідент. код: 25231628) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КПП Центр (місцезнаходження 81500, Львівська обл., Городоцький р-н, село Черляни, ВУЛИЦЯ ПОЛЬОВА, будинок 97, ідент. код: 38169102) 110 779, 20 грн основної заборгованості, 2 270, 00 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору та 6 400, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 18.10.2021.

Суддя Галамай О.З.