ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2995/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Деркач П. О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз інжиніринг" (03067, м. Київ, пров. Чугуївський, буд. 19 А)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" (61058, м. Харків, вул. Роллана Ромен, буд. 12)
про стягнення 1447292,01 грн.
за участю представників:

позивача - Рибалко К.С., довіреність №09-02/21 від 09.02.2021,

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз інжиніринг" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" про стягнення 1447292,01 грн. Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за Договором поставки № Д095-19 від 21.10.2019 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлене обладнання та виконанні роботи, з урахуванням чого до стягнення з відповідача заявлена сума основного боргу в розмірі 1327940,00 грн., неустойку в розмірі 81616,94 грн. та 3% річних в розмірі 37735,07 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.08.2021 у справі № 922/2995/21 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 31.08.2021 об 10:30.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.08.2021 у справі № 922/2995/21 підготовче засідання відкладено на 21.09.2021 об 10:30.

20.09.2021 у системі документообігу суду зареєстровано клопотання відповідача - ТОВ "Торговий дім "Сан Ойл" про відкладення розгляду справи (вх. № 21909), мотивоване зайнятістю уповноваженого представника в іншому судовому процесі.

Позивач заявлений позов підтримує. У підготовчому засіданні 21.09.2021 повідомляє суд про те, що позивачем повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі. Зазначає, що позивачем надано всі докази, на які він посилається у позовній заяві.

Відповідач у підготовче засідання 21.09.2021 не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

За результатами розгляду клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (вх. № 21909 від 20.09.21), суд, протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.09.2021 у справі № 922/2995/21, відмовив у його задоволенні.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.09.2021 у справі № 922/2995/21 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.10.2021 об 11:00.

Позивач в судове засідання 12.10.2021 з`явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання 12.10.2021 не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 025892/1.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Водночас, суд звертає увагу на те, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а брати участь у судових засіданнях є правом учасників справи, що встановлено ст. 42 ГПК України. Окрім того, за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 12.10.2021 на підставі ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

21.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз інжиніринг" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" (покупець) було укладено Договір поставки №Д095-19 (далі - Договір) (а.с. 14-19), відповідно до умов пункту 1.1. якого, постачальник бере на себе зобов`язання постачити (передати), а замовник прийняти та оплатити, на умовах, викладених в Договорі та Додатках до нього, рівнеміри-сигналізатори ультразвукові УУС-01 (обладнання). Обладнання поставляється покупцеві партіями в строки, в кількості, асортименті та за цінами узгодженими сторонами в Додатках до цього договору на підставі заявки замовника. Додатки до Договору є специфікацією в розумінні ст. 226 ГК України і складають невід`ємну частину цього Договору з моменту його підписання і скріплення печатками сторін.

Ціна кожної партії обладнання договірна, включає а себе вартість додаткових витрат (навантаження, доставки та ін.), в тому числі ПДВ (п. 1.2. Договору).

Загальна ціна (сума) Договору визначається як вартість всього поставленого покупцю обладнання за весь період дії Договору (п. 1.3. Договору).

Згідно з п. 4.1. Договору покупець здійснює передоплату в розмірі 70% від вартості партії товару, передбаченої відповідним Додатком протягом 3-х робочих днів з моменту виставлення рахунку постачальником. Оплата кожної партії товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів покупцем на розрахунковий рахунок постачальника.

Ціна за одиницю обладнання, що поставляється покупцю на умовах даного Договору, визначається сторонами у Додатку (Специфікації), що є невід`ємною частиною даного Договору, та рахунках фактурах. Ціна обладнання згідно даного договору містить у собі: гарантійне обслуговування обладнання протягом терміну, визначеному Розділом 6 даного Договору (п. 4.2. Договору).

Відповідно до умов пункту 4.3. Договору, сторони договору домовились, що сукупність вартості партій обладнання замовлених покупцем та поставлених постачальником, згідно підписаних сторонами видаткових накладних, на протязі дії цього Договору, буде складати кінцеву загальну суму цього Договору.

Умовами пункту 5.2. Договору визначено, що розрахунки за обладнання здійснюється покупцем наступним чином: 70% - авансовий платіж; 30% - остаточний розрахунок, протягом 5 робочих днів з моменту підписання Сторонами видаткової накладної.

Із обставин справи убачається, що 27.11.2019 позивачем був виставлений рахунок на оплату № 435 на загальну суму 2472080,00 грн. (а.с. 20).

03.12.2019 відповідач здійснив попередню оплату по даному рахунку у розмірі 50 %, що становить 1236040,00 грн. з ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №212845 від 03.12.2019 та банківською випискою по рахунку позивача станом на 03.12.2019 (а.с. 21-23).

Позивач свої зобов`язання з постачання обладнання та виконання робіт виконав своєчасно та належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи належним чином засвідчені копії видаткових накладних. А саме: № 455 від 01.07.2020, № 482 від 01.07.2020, № 471 від 10.07.2020 та Актом здачі-приймання робіт № 201 від 05.08.2020 (а.с. 24-30).

З урахуванням умов п. 5.2. Договору, відповідач зобов`язаний був здійснити остаточний розрахунок із позивачем за поставлене обладнання та виконані роботи у строк до 12.08.2020. Проте відповідач своєчасну оплату за поставлене обладнання та виконані роботи на суму 1236040,00 грн. не здійснив.

Також, із обставин справи слідує, що 03.07.2020 за замовленням відповідача був виставлений ще один рахунок на оплату № 477 на загальну суму 91900,00 грн. з ПДВ.

При цьому, оплати згідно вищевказаного рахунку, відповідачем не здійснювалось.

Водночас позивачем було виконано свої зобов`язання у повному обсязі, про що свідчать наявні у матеріалах справи належним чином засвідчені копії видаткової накладної № 533 від 17.08.2020 та Акту здачі-приймання робіт № 225 від 02.09.2020.

З урахуванням умов п. 5.2. Договору, відповідач зобов`язаний був здійснити остаточний розрахунок за поставлене обладнання та виконані роботи у строк до 09.09.2020. Втім своєчасної оплати за поставлене обладнання та виконані роботи відповідач не здійснив, у зв`язку із чим заборгованість відповідача склала 91900,00 грн.

У зв`язку з наявною заборгованістю та з метою досудового врегулювання спору, позивачем було надіслано на адресу відповідача Лист0вимогу (претензія) № 1 з вимогою про сплату протягом трьох банківських днів заборгованості у розмірі 1327940,00 грн. (а.с. 31-34).

У відповідь на вимогу позивача, відповідач визнав наявну заборгованість та зобов`язався її погасити шляхом розстроченням у строк з 05.07.2021 року по 30.07.2021 рівними частинами по 331985,00 грн. (а.с.35-37).

Проте жодної оплати від відповідача не надійшло.

Позивачем у позові вказано, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за Договором поставки № Д095-19 від 21.10.2019 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлене обладнання та виконанні роботи у встановлені Договором строки, з урахуванням чого до стягнення з відповідача заявлена сума основного боргу в розмірі 1327940,00 грн., неустойка в розмірі 81616,94 грн. та 3% річних в розмірі 37735,07 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої і другої статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, за своєю правовою природою укладений сторонами Договір є договором поставки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої зобов`язання з постачання обладнання та виконання робіт виконав своєчасно та належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи належним чином засвідчені копії видаткових накладних. А саме: № 455 від 01.07.2020, № 482 від 01.07.2020, № 471 від 10.07.2020, № 533 від 17.08.2020 та Актами здачі-приймання робіт № 201 від 05.08.2020, № 225 від 02.09.2020 (а.с. 24-30).

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 4.1. Договору покупець здійснює передоплату в розмірі 70% від вартості партії товару, передбаченої відповідним Додатком протягом 3-х робочих днів з моменту виставлення рахунку постачальником. Оплата кожної партії товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів покупцем на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно з п. 4.2. Договору, ціна за одиницю обладнання, що поставляється покупцю на умовах даного Договору, визначається сторонами у Додатку (Специфікації), що є невід`ємною частиною даного Договору, та рахунках фактурах. Ціна обладнання згідно даного договору містить у собі: гарантійне обслуговування обладнання протягом терміну, визначеному Розділом 6 даного Договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно з ч. ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, а також те, що на момент прийняття рішення по справі в матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку або доказів відсутності обов`язку сплати грошових коштів у заявленому розмірі, відповідачем не спростовані доводи позивача, суд вважає заявлену вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 1327940,00 грн. основного боргу нормативно та документально обґрунтованою, не спростованою відповідачем та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Також, у зв`язку із неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення вчасної оплати природного газу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача неустойку в сумі 81616,94 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 614 Цивільного Кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Так, відповідно до статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Відповідно до п.7.4. Договору, за порушення терміну проведення розрахунків у відповідності з умовами цього Договору покупець сплачує виконавцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несплаченого обладнання за кожен день такого прострочення.

Перевіривши правильність нарахування позивачем неустойки у розмірі 81616,94 грн., на предмет відповідності вимогам договору та чинного законодавства, зокрема, ст. 253-255, 549 ЦК України, ст. 231, 232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пункту 7.4. договору, суд дійшов висновку, що він є неправильно розрахованим, враховуючи на що, задоволенню підлягаю сума неустойки в розмірі 80497,42 грн. В задоволенні 1119,52 грн. неустойки суд відмовляє у зв`язку з невірним нарахуванням.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 37735,07 грн.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 Цивільного кодексу України).

За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приписи статті 625 Цивільного кодексу України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.

Перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім сум 3% річних, суд дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є невірним, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню в сумі 37730,04 грн. В задоволенні 5,03 грн. 3 % річних суд відмовляє у зв`язку з невірним нарахуванням.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з підстав, наведених вище.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про задоволення позову, судові витрати по сплаті судового збору у даній справі покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" (61058, м. Харків, вул. Роллана Ромен, буд. 12, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз інжиніринг" (03067, м. Київ, пров. Чугуївський, буд. 19 А, ) - 1327940,00 грн. основного боргу; 80497,42 грн. неустойки; 37730,04 грн. 3% річних та 21692,52 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "13" жовтня 2021 р.

Суддя Є.М. Жиляєв