ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3248/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Є. Гедройця, б.5) в особі філії "Вокзальна компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (61052, м. Харків, майдан Привокзальний, б.1; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південбудсервіс" (61145, м. Харків, вул. Космічна, буд. 21, кімната 531; )
про стягнення заборгованості
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

13.08.2021 Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Вокзальна компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південбудсервіс", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Південбудсервіс" суму боргу за договором в розмірі 146 039,16 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про паркування транспортних засобів №1/2015 від 01.02.2015 в частині своєчасної та в повному обсязі оплати наданих йому послуг.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.08.2021 прийнято позовну заяву (вх.№3248/21 від 13.08.2021) Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Вокзальна компанія" акціонерного товариства "Українська залізниця" до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/3248/21. Визначено, розгляд справи №922/3248/21 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов (ст.251 ГПК України), строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для подання клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (ч.4 ст.250 ГПК України) та строк 5 днів на подання до суду заперечень на відповідь позивача на відзив з дня його отримання, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України. Позивачу встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання (ст. 251 ГПК України). Зобов`язано позивача у строк 5 днів з дня отримання цієї ухвали надати суду статут Акціонерного товариства "Українська залізниця", положення про філію "Вокзальна компанія" акціонерного товариства "Українська залізниця", витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Акціонерного товариства "Українська залізниця" та філії "Вокзальна компанія" акціонерного товариства "Українська залізниця". Роз`яснено сторонам, що у випадку неподання відповідачем відзиву та/або клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також не подання позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами після спливу строку встановленого для подання відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та в межах строків встановлених статтею 248 ГПК України.

10.09.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№21139 від 10.09.2021), в якому просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначив, що умови договору не містять положень, з яких випливав би обов`язок відповідача користуватися послугами позивача регулярного або з певною періодичністю, та обов`язок позивача надавати послуги, передбачені договором лише відповідачу. Вважає, що позивачем не надано суду достатніх, належних та достовірних доказі, що підтверджували б факт надання послуг позивачем у період з 18.05.2021 по 15.07.2021.

Також, як стверджує представник відповідача, аналізуючи правовідносини, що склалися раніше між позивачем та відповідачем, відмова останнього від підписання актів виконаних робіт, свідчить про те, що відповідач припинив здійснювати діяльність з організації паркування транспортних засобів у наслідок форс-мажорних обставин (карантину введеного постановою КМУ) та дій позивача (скасування поїздів міжміського сполучення). Тобто відповідач, з моменту оголошення карантину, припинив діяльність за договором №1/2015 від 01.02.2015 щодо організації здійснення платного паркуван ня. Позивачем у свою чергу вчинені дії, що свідчать про правомірність дій від повідача щодо відмови від сплати договірної ціни за укладеним договором №1/2015 від 01.02.2015 за період з 18 травня по липень 2021 року, про що свідчить від`ємний рахунок-фактура №270 від 31.07.2020. Також, відповідно до наказу в.о. начальника виробничого підрозділу вок зал станції Харків-Пасажирський філії Пасажирська компанія АТ Укрзалізниця №226/ВД від 17.03.2020, частково припинено діяльність позивача, за умов чого представник відповідача вважає неможливим надання позивачем послуг за договором №1/2015 від 01.02.2015.

20.09.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№21946 від 20.09.2021), в якій зазначив, що наведені у відзиві заперечення не спростовують доводи позовної заяви, а є спробою відповідача уникнути виконання своїх обов`язків за договором. Відповідач з 01.02.2015 безперервно проводить платне паркування транспортних засобів, протягом п`яти років сплачував щомісячно договірну ціну за договором в розмірі 70000,00 грн. та відшкодовував позивачу всі витрати, понесені позивачем по утриманню майданчику для паркування. Згідно з пунктом 6.1 договору в редакції додаткової угоди від 30.12.2019 №ПК/ВокХарків/2025/д-ПКЮ строк дії договору визначений з 01.01.2020 по 31.03.2020 включно. Згідно п. 6.2 договору, в редакції додаткової угоди №2, договір вважається продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання. Згідно з пунктами 6.1 та 6.2 договору, починаючи з 01 квітня 2020 року, строк дії договору продовжувався кожні три місяці за відсутності письмових заяв про розірвання договору за місяць до його закінчення. Отже, договір діє до 30 вересня 2021 року включно. Відповідач у період з 18.05.2021 по 15.07.2021 свої обов`язки за договором в частині сплати договірної ціни за надану послугу, не виконував, при цьому продовжує отримувати послугу від позивача згідно умов договору. З претензіями та скаргами до позивача про ненадання послуги за договором та про перешкоджання здійснення платного паркування на майданчику для паркування відповідач не звертався. Також відповідач не звертався до позивача з листами про розірвання договору, а свою несплату за договором мотивував наявністю форс-мажорних обставин. Факт безперервного здійснення відповідачем діяльності з паркування також підтверджується щомісячним відшкодуванням ним за цей період витрат позивача по сплаті збору за паркування транспортних засобів, за електроенергію, амортизаційних витрат та витрат по сплаті земельного податку, про що наведено в розрахунку суми заборгованості, який наданий позивачем до позову.

Як стверджує представник позивача, відповідач в строк, передбачений п.4.7 спірного договору, не попередив позивача про неможливість виконання своїх зобов`язань. При цьому, в період за який склалася заборгованість відповідачем безперервно проводилася діяльність з паркування транспортних засобів, тому посилання на форс-мажорні обставини позивачем розцінюється як спроба відповідача уникнути виконання своїх зобов`язань за договором.

27.08.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області представник позивача на виконання ухвали суду від 18.08.2021 надав витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію АТ Укрзалізниця, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію філії Вокзальна компанія АТ Укрзалізниця та копію Положення про філію Вокзальна компанія акціонерного товариства Українська залізниця.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

01.02.2015 між Державним підприємством Південна залізниця (оператор) та Товариством з обмеженою відповідальністю Південбудсервіс (уповноважена особа оператора) було укладено договір №1/2015 про паркування транспортних засобів (надалі - Договір) (а.с.11-15 т.1).

Відповідно до п.1.1. Договору, оператор надає уповноваженій особі оператора послугу, а саме право організовувати та провадити діяльність із забезпечення та здійснення платного паркування транспортних засобів (далі за Договором - послуга) на місцях для паркування, що знаходяться на майданчику для паркування, розташованого біля будівлі вокзалу Харків-пасажирський за адресою: м. Харків, майдан Привокзальний, 1, площею 2262,5 кв.м. (надалі - майданчик для паркування).

Майданчик для паркування залишається в користуванні оператора, з розміщенням на місцях для паркування автомобілів оператора (п.1.2.Договору).

За надану послугу уповноважена особа оператора на умовах та в розмірах, передбаченими договором, сплачує оператору суму коштів, відповідно до протоколу договірної ціни (Додаток №1) та відшкодовує оператору, понесені ним витрати по утриманню майданчику для паркування, відповідно до розрахунку витрат оператора по утриманню майданчику для паркування, який може змінюватися з урахуванням фактично понесених витрат оператора за місяць (п.1.3.Договору).

До 5-го числа місяця, наступного за звітним надати уповноваженій особі оператора Акт приймання-передачі-послуг за договором із зазначенням суми, що підлягає перерахуванню на поточний рахунок оператора, відповідно до Додатку 1 до Договору та розрахунку місячних витрат оператора по утриманню майданчику для паркування, разом з рахунком-фактурою для перерахування суми грошових коштів та розрахунком місячних витрат оператора по утриманню майданчику для паркування (п.2.1.2.Договору).

Відповідно п.2.3.7, 2.3.8, 2.3.9 Договору, уповноважена особа оператора зобов`язана підписувати Акт приймання-передачі послуг за договором протягом двох діб з дати його отримання; до 10-го числа місяця наступного за звітним повернути підписаний примірник Акту приймання-передачі послуг за договором; до 12-го числа місяця наступного за звітним перераховувати на поточний рахунок оператора грошові кошти у сумі, зазначеній у рахунку-фактурі.

Вартість послуг за договором визначається на підставі протоколу договірної ціни (Додаток №1) та складає 70000,00 грн. разом з ПДВ, що за офіційним курсом НБУ гривні до долара США на дату укладання договору становить 4388,71 доларів США (п.3.1.Договору).

Крім суми грошових коштів, передбаченої п.3.1. Договору, уповноваженою особою оператора підлягає сплаті оператору сума відшкодування витрат оператора, яка визначається на підставі розрахунку витрат оператора по утриманню майданчику для паркування та є змінною з урахуванням фактично понесених витрат оператора по утриманню майданчика для паркування, що не потребує підписання сторонами додаткової угоди (п.3.2.Договору).

Загальна сума грошових коштів, яка щомісячно підлягає сплаті визначається згідно підписаному сторонами Акту приймання-передачі послуг, який складається оператором за місяць, виходячи із фактично понесених витрат (п.3.3.Договору).

Уповноважена особа оператора до 12-го числа місяця наступного за звітним перераховує на поточний рахунок оператора грошові кошти у сумі, зазначеній у рахунку-фактурі, яка складається із суми вартості послуг за договором та витрат оператора по утриманню майданчику для паркування за звітній місяць (п.3.4.Договору).

У разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим договором уповноважена особа оператора відшкодовує оператору збитки в повному обсязі (п.4.9.Договору).

Сторони п.5.1. Договору погодили, що у разі виникнення спорів сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом переговорів.

У разі неможливості врегулювання спору в порядку передбаченому п. 5.1. Договору, спір підлягає розв`язанню в суді у встановленому законом порядку (п.5.2.Договору).

Термін дії Договору з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2016 року (п.6.1.Договору).

В той же день, сторони погодили, що вартість послуг за договором від 01.02.2015 №1/2015, укладеному сторонами складає 70000,00 грн. разом з ПДВ, що за офіційним курсом НБУ гривні до долара США на дату укладання договору становить 4388,71 доларів США, про що склали відповідний протокол узгодження договірної ціни (а.с.16 т.1).

Визначена в п.1 Протоколу узгодження договірної ціни сума грошових коштів, визначається з урахуванням офіційного курсу НБУ гривні до долару США на дату виставлення оператором відповідного рахунку-фактури уповноваженій особі оператора, та в будь-якому випадку не може бути меншим за 70000,00 грн. 02.03.2015 додатковою угодою №1 до Договору сторони визначили, що вартість послуг за договором визначається на підставі протоколу договірної ціни (Додаток №1) та складає 70000,00 грн. разом з ПДВ. Виключили п.3.6 із розділу 3 Договору та п.2 із Додатку №1 до Договору. Змінили п.1 Додатку №1 до Договору, відповідно до якого вартість послуг за договором від 01.02.2015 № 1/2015, укладеному сторонами складає 70000,00 грн. разом з ПДВ (а.с.17 т.1).

21.06.2015 додатковою угодою №2 до Договору сторони погодили, що термін дії Договору становить з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2019 року. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання, відповідно до п. 6.3 Договору, або необхідність його перегляду (а.с.18 т.1). З 01.12.2015 розпочата господарська діяльність Публічного акціонерного товариства Укрзалізниця, яке відповідно до ч.6 ст.2 Закону України Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування та Статуту ПАТ Укрзалізниця, утворено на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця.

ПАТ Укрзалізниця є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту, в тому числі державного підприємства Південна залізниця, отже всі права і обов`язки державного підприємства Південна залізниця перейшли до ПАТ Укрзалізниця, про що сторонами за договором була укладена додаткова угода №3 від 01.12.2015 (а.с.19 т.1). Додатковою угодою №4 до Договору сторони змінили преамбулу договору та виклали її в наступній редакції:

«Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (надалі - оператор), в особі начальника виробничого підрозділу вокзал станції Харків-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Чалого Леоніда Григоровича, який діє на підставі довіреності від 10.08.2017 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковою Ю.В., зареєстрованою у реєстрі за №3231, та в особі заступника начальника виробничого підрозділу вокзал станції Харків-Пасажорський філії «Пасажирська компанія» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Паламарчука Віталія Васильовича, який діє ьн підставі довіреності від 10.08.2017 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковою Ю.В., зареєстрованою у реєстрі за № 3231, з однієї сторони, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Південбудсервіс» (надалі - уповноважена особа оператора) в особі директора Іщенко Р.М., що діє на підставі Статуту, з іншої сторони», та далі за текстом.

В пункті 1.1. слова «вокзалу Харків-Пасажирський» замінити на слова «виробничого підрозділу вокзал станції Харків-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» і далі по тексту.

Також, сторони у зв`язку із зміною банківських реквізитів внесли зміни до розділу 8 Договору (а.с.22-23 т.1).

01.02.2019 додатковою угодою №4 до Договору сторони змінили пункт 6.1 розділу 6 Договору, де визначили, що термін дії договору з 01.02.2015 по 31.05.2019 включно. Інші умови Договору, які не порушені даною додатковою угодою, залишаються без змін та сторони підтверджують по ним свої зобов`язання (а.с.24 т.1).

В подальшому, сторони неодноразово укладаючи додаткові угоди змінювали пункт 6.1 розділу 6 Договору, продовжуючи термін дії Договору, зокрема до 31.08.2019 (а.с.25 т.1), до 31.12.2019 (а.с.26 т.1), до 31.03.2020 (а.с.27 т.1).

На виконання рішення правління ПАТ Укрзалізниця від 31.01-01.02.2017 (протокол №Ц-57/8 Ком.т.), відбулось перепідпорядкування структурного підрозділу Вокзал Харків-Пасажирський регіональної філії Південна залізниця ПАТ Укрзалізниця, шляхом приєднання його до філії Пасажирська компанія ПАТ Укрзалізниця, як виробничий підрозділ вокзал станції Харків - Пасажирський.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів від 31.10.2018 №938 Деякі питання акціонерного товариства Українська залізниця змінено тип публічного акціонерного товариства Українська залізниця з публічного на приватне та товариство перейменоване в акціонерне товариство Українська залізниця.

Відповідно до рішення наглядової ради АТ Укрзалізниця від 11.10.2019 (протокол № А-10/16-19 Ком.т.), 14.05.2020 створена філія Вокзальна компанія акціонерного товариства Українська залізниця та вокзал станції Харків-Пасажирський увійшов до структури філії Вокзальна компанія Акціонерного товариства Українська залізниця.

Таким чином, з 14.05.2020 стороною за Договором виступає Акціонерне товариство Укрзалізниця в особі філії Вокзальна компанія.

На підставі пунктів 6.1 та 6.2 Договору (з урахуванням Додаткових угод до нього), починаючи з 01.04.2020, строк дії Договору продовжувався кожні три місяці за відсутністю письмових заяв про розірвання Договору за місяць до його закінчення.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Позивач виставив відповідачу рахунки-фактури за надані послуги, зокрема за вартість послуг за Договором про паркування транспортних засобів №1/2015 від 01.02.2015 згідно додаткових угод №3 та №4, за електроенергію, паркувальний збір, амортизацію та податок на землю:

- рахунок-фактуру №407 від 31.05.2021 на суму 140 294,96 грн. (а.с.29 т.1);

- рахунок-фактуру №495 від 30.06.2021 на суму 137 596,72 грн. (а.с.32 т.1).

Як свідчать матеріали справи, позивачем було складено та направлено на адресу відповідача Акти здачі-прийому виконаних робіт №407 від 31.05.2021 за травень 2021 року на загальну суму 140 294,96 грн. та №495 від 30.06.2021 на загальну суму 137 596,72 грн. разом із рахунками-фактурами (а.с.28-33 т.1).

Як стверджує позивач, на момент подання цього позову відповідач продовжує здійснювати діяльність з паркування транспортних засобів, при цьому з вересня 2020 року відмовляється від підписання надісланих йому позивачем Актів приймання-передачі послуг та відмовляється від своїх обов`язків за Договором щодо сплати наданих йому послуг. Рішенням господарського суду Харківської області за справою №922/1220/21 за позовом АТ «Укрзалізниця» до ТОВ «Південбудсервіс» було стягнуто з відповідача заборгованість за договором, яка виникла станом на 17.05.2021 року в сумі 923 668,37 грн. Проте, відповідач продовжує порушувати умови договору та не сплачувати за надані позивачем послуги, тому позивач вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка виникла за період з 18.05.2021 по 15.07.2021.

Відповідно до розрахунку позивача заборгованості за договором, за відповідачем станом на 15.07.2021 обліковується заборгованість в сумі 139 347,05 грн., яка складається з договірної ціни за договором (а.с.9-10 т.1).

Також, позивачем нараховано відповідачу на суму основного боргу суму інфляційного збільшення боргу у розмірі 2036,18 грн. та 3% річних від суми боргу у розмірі 4655,93 грн.

В свою чергу відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та стверджує, що умови Договору не містять положень, з яких випливали б обов`язок відповідача користуватися послугами позивача регулярно або з певною періодичністю та обов`язок позивача надавати послуги, передбачені договором лише відповідачу (ексклюзивне право відповідача здійснювати діяльність з організації паркування.

Також на переконання відповідача, відмова останнього від підписання актів виконаних робіт, свідчить про те, що відповідач припинив здійснювати діяльність з організації паркування транспортних засобів у наслідок форс-мажорних обставин (карантину введеного постановою КМУ) та дій позивача (скасування поїздів міжміського сполучення). Тобто відповідач, з моменту оголошення карантину, припинив діяльність за договором №1/2015 від 01.02.2015 щодо організації здійснення платного паркуван ня.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

За приписами ст. 173 Господарського України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором

Відповідно до ч. 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 13 та частиною 1 статті 14 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статей 6. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обов`язку щодо оплати наданих позивачем послуг.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з приписами ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Підписуючи Договір про паркування транспортних засобів №1/2015 від 01.02.2015 Державне підприємство Південна залізниця (оператор) та Товариство з обмеженою відповідальністю Південбудсервіс (уповноважена особа оператора) погодили, що майданчик для паркування залишається в користуванні оператора, з розміщенням на місцях для паркування автомобілів оператора (п.1.2.Договору). За надану послугу уповноважена особа оператора на умовах та в розмірах, передбаченими договором, сплачує оператору суму коштів, відповідно до протоколу договірної ціни (Додаток №1) та відшкодовує оператору, понесені ним витрати по утриманню майданчику для паркування, відповідно до розрахунку витрат оператора по утриманню майданчику для паркування, який може змінюватися з урахуванням фактично понесених витрат оператора за місяць (п.1.3.Договору).

Таким чином, підписуючи спірний Договір відповідач зобов`язався не лише сплачувати оператору суму коштів, відповідно до протоколу договірної ціни (Додаток №1), а й відшкодовувати оператору, понесені ним витрати по утриманню майданчику для паркування, відповідно до розрахунку витрат оператора по утриманню майданчику для паркування, який може змінюватися з урахуванням фактично понесених витрат оператора за місяць, що чітко вбачається із п.1.3. Договору.

Крім того, п.3.1., 3.2., 3.3. Договору сторони погодили, що вартість послуг за договором визначається на підставі протоколу договірної ціни (Додаток №1) та складає 70000,00 грн. разом з ПДВ, що за офіційним курсом НБУ гривні до долара США на дату укладання договору становить 4388,71 доларів США. Крім суми грошових коштів, передбаченої п.3.1. Договору, уповноваженою особою оператора підлягає сплаті оператору сума відшкодування витрат оператора, яка визначається на підставі розрахунку витрат оператора по утриманню майданчику для паркування та є змінною з урахуванням фактично понесених витрат оператора по утриманню майданчика для паркування, що не потребує підписання сторонами додаткової угоди. Загальна сума грошових коштів, яка щомісячно підлягає сплаті визначається згідно підписаному сторонами Акту приймання-передачі послуг, який складається оператором за місяць, виходячи із фактично понесених витрат.

За таких обставин твердження відповідача про те, що умови Договору не містять положень, з яких випливали б обов`язок відповідача користуватися послугами позивача регулярно або з певною періодичністю та обов`язок позивача надавати послуги, передбачені договором лише відповідачу (ексклюзивне право відповідача здійснювати діяльність з організації паркування) є безпідставним та необґрунтованим.

Як свідчать матеріали справи, позивачем, на виконання умов Договору надано послуги відповідачу, зокрема, за вартість послуг за Договором про паркування транспортних засобів №1/2015 від 01.02.2015 згідно додаткових угод №3 та №4, за електроенергію, паркувальний збір, амортизацію та податок на землю на підставі чого було виставлено відповідні рахунки-фактури складено відповідні Акти здачі-прийому виконаних робіт на направлено їх на адресу відповідача.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов спірного Договору направлялися на адресу відповідача Акти здачі-прийому виконаних робіт №407 від 31.05.2021 за травень 2021 року та №495 від 30.06.2021 за червень 2021 року разом із відповідними рахунками-фактурами та доказами направлення відповідачу засобами поштового зв`язку.

Копії вказаних Актів разом із рахунками-фактурами та доказами направлення містяться в матеріалах справи.

Проте відповідачем зазначені акти не підписано.

При цьому, відповідач посилається на виникнення форс-мажорних обставин, а саме запровадження Постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 карантину а стверджує, що він припинив здійснювати діяльність з організації паркування транспортних засобів у наслідок зазначених форс-мажорних обставин (карантину введеного постановою КМУ) та дій позивача (скасування поїздів міжміського сполучення). Тобто відповідач, з моменту оголошення карантину, припинив діяльність за договором №1/2015 від 01.02.2015 щодо організації здійснення платного паркуван ня.

Відповідно до статтей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За ст.907 Цивільного кодексу України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

За п. 4.7 Договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за Договором, якщо це невиконання було наслідком форс-мажорних обставин (стихійні лиха, війна або військові дії), за умовами повідомлення стороною, для якої створилася неможливість виконання зобов`язань за Договором, протилежну сторону протягом 5-ти робочих днів. Невиконання вимоги про повідомлення позбавляє винну сторону права посилатися на дію форс-мажорних обставин, як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань за цим Договором.

У разі, коли строк дії форс-мажорних обставин триває більш ніж 30 календарних днів, сторони мають право розірвати цей Договір.

За п. 6.3, 6.3.1, 6.3.2, 6.3.3, Дія Договору припиняється достроково у разі несплати Уповноваженою особою оператора сум коштів в розмірі та порядку, встановленому цим договором, в термін, передбачений п.7.2 Договору; за згодою сторін; за рішенням суду.

Зі змісту Договору, судом встановлено відсутність такої підстави для односторонньої відмови від виконання Договору як не підписання Відповідачем актів здачі-прийому виконаних робіт. Тому посилання відповідача у відзиві на відсутність підстав для нарахування позивачем спірної заборгованості за Договором, у зв`язку з тим, що акти приймання-передачі не підписані відповідачем, суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст.14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Звільнення від відповідальності можливо, якщо дійсно неможливо виконати обов`язки, і така об`єктивна неможливість зумовлена заборонами, які зазначені у Постановах КМУ від 11.03.2020 року №211 та від 16 березня 2020 р. №215.

Суд зазначає, що незважаючи на те, що карантин був віднесений до переліку форс-мажорних обставин, це не означає автоматичне звільнення суб`єктів господарювання від відповідальності. Вони мають довести, що порушення зобов`язання (умов договору) сталося внаслідок запроваджених обмежень.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України, від 11 березня 2020 р. №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (зі змінами та доповненнями), відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. Кабінет Міністрів України на всій території України з 12 березня 2020 року було установно карантин.

В позовній заяві позивач просить стягнути заборгованість з відповідача за період з 18.05.2021 по 15.07.2021.

Відповідно до п.3 ст. 14 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні, Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

В ч.1 ст. 14-1 цього ж Закону також вказується, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Проте, документу, яким би Торгово-промислова палата України засвідчила факт виникнення форс-мажорних обставин за зверненням ТОВ Південбудсервіс, останнім до суду надано не було.

Щодо твердження відповідача стосовно того, що відповідно наказу в.о. начальника виробничого підрозділу вокзал станції Харків Пасажирський філії Пасажирська компанія АТ Укрзалізниця №226/ВД від 17.03.2020, частково припинено діяльність позивача, що унеможливило надання останнім послуг за Договором №1/2015 від 01.02.2015 відповідачу, суд зазначає наступне.

Так, на підтвердження зазначеного відповідач надає копію від`ємного рахунку-фактури №270 від 31.07.2020, копію наказу в.о. начальника виробничого підрозділу вокзал станції Харків-Пасажирський філії "Пасажирська компанія" АТ "Укрзалізниція" №226/ВД від 17.03.2020 та копію листа №ПВОК-2-09/1168 від 06.08.2020 з додатками.

Згідно з п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За п.1.1 Договору, оператор надає уповноваженій особі послугу, а саме право організовувати та провадити діяльність із забезпечення та здійснення платного паркування транспортних засобів на місцях для паркування, що знаходяться за адресою: м. Харків, майдан Привокзальний, 1, площею 2262, 5 кв.м.

Відповідно до п.2.3.1 Договору, відповідач зобов`язався прийняти послугу та проводити на майданчику для паркування діяльність із забезпечення та здійснення платного паркування транспортних засобів.

Документів, які б належним чином підтверджували відмову позивача від надання відповідачу послуг за Договором, суду відповідачем не надано.

При цьому, в укладеному сторонами Договорі не вказується на залежність виконання відповідачем своїх обов`язків від наявності у нього клієнтів, від факту звернення до нього третіх осіб, контрагентів за наданням послуг. Тож обсяг, обов`язок внесення плати за Договором не перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із кількістю контрагентів, які акцентують пропозицію відповідача, адже не можна ставити прийняття ними пропозиції в залежність від введення карантинних заходів, оскільки вони могли і не звертатися до відповідача за наданням послуг і через інші причини. А тому і відсутність клієнтів за загальним правилом не впливає на звільнення відповідача від відповідальності.

Крім того, слід відзначити, що в Договорі не було узгоджено таких підстав для звільнення від відповідальності, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, зокрема, пов`язані з відсутністю попиту на його послуги, клієнтів та/або зменшення їх кількості.

Зазначені доводи відповідача фактично зводяться до необхідності звільнення його від відповідальності через відсутність коштів, втім, за приписами ст.617 ЦК України це не є підставою, яка звільняє від відповідальності боржника за неналежне виконання, невиконання своїх зобов`язань за Договором.

Наразі відповідачем не доведено існування форс-мажорних обставин, які свідчили б про існування дійсних непереборних обставин, внаслідок існування яких, можна було б стверджувати про наявність в останнього перешкод для виконання своїх зобов`язань, та які могли б бути підставою для звільнення відповідача від виконання своїх обов`язків у спірний період.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором, наданого позивачем, за відповідачем станом на 15.07.2021 обліковується заборгованість в сумі 139 347,05 грн., яка складається з договірної ціни за договором (а.с.9-10 т.1).

Доказів сплати вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене та те, що борг відповідача за надані йому послуги згідно Договору про паркування транспортних засобів №1/2015 від 01.02.2015 за період з 18.05.2021 по 15.07.2021 перед позивачем на час прийняття судового рішення складає 139 347,05 грн., який не погашено, оскільки доказів протилежного відповідачем не надано, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 139 347,05 грн. боргу за Договором про паркування транспортних засобів №1/2015 від 01.02.2015 є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами у зв`язку із чим підлягає задоволенню.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційного збільшення боргу у розмірі 2036,18 грн. та 3% річних від суми боргу у розмірі 4655,93 грн.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 підкреслив, що платежі, встановлені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі №910/20107/17, від 21.05.2019 по справі №916/2889/13, від 16.04.2019 по справам №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18, від 21.05.2018 по справі №904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

При цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційного збільшення боргу суд встановив, що дані розрахунки є арифметично вірними, а тому суд задовольняє позов у цій частині.

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Вокзальна компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південбудсервіс" про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Південбудсервіс" (61145, м. Харків, вул. Космічна, буд. 21, кімната 531; ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Є. Гедройця, б.5) в особі філії "Вокзальна компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (61052, м. Харків, майдан Привокзальний, б.1; ) суму боргу за договором про паркування транспортних засобів №1/2015 від 01.02.2015 в розмірі 139 347 (сто тридцять дев`ять тисяч триста сорок сім) грн. 05 коп., суму інфляційного збільшення боргу у розмірі 2 036 (дві тисячі тридцять шість) грн. 18 коп., 3% річних від суми боргу у розмірі 4 655 (чотири тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн. 93 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "18" жовтня 2021 р.

Суддя Т.О. Пономаренко