ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року Справа № 915/294/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Астахової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 19-21А; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 25394566)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО» (23140, Вінницька обл., Жмеринський р-н, с. Демидівка, вул. Колгоспна, буд. 1 Б; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 37261790)

про: стягнення 26 196 979,45 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Фелді О.В., адвокат за довіреністю,

від відповідача: Цвик А.О., адвокат за ордером,

Суть спору:

09.03.2021 Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 04.03.2021 (вх. № 3535/21) (з додатками), в якій просить суд:

1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО» (; місцезнаходження: 23140, Вінницька обл., Жмеринський р-н, с. Демидівка, вул. Колгоспна, буд. 1 Б) на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД» (, місцезнаходження: 01030, місто Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 19-21А) суму збитків у розмірі 20 322 401,83 грн;

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО» (; місцезнаходження: 23140, Вінницька обл., Жмеринський р-н, с. Демидівка, вул. Колгоспна, буд. 1 Б) на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД» (, місцезнаходження: 01030, місто Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 19-21А) суму штрафу у розмірі 4 887 670,00 грн;

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО» (; місцезнаходження: 23140, Вінницька обл., Жмеринський р-н, с. Демидівка, вул. Колгоспна, буд. 1 Б) на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД» (, місцезнаходження: 01030, місто Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 19-21А) суму пені у розмірі 986 907,62 грн за період з 01.11.2020 по 03.03.2021.

Органу, що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати пеню за такою формулою:

Сума пені = (Б*В/100)/Г*А,де:

А - к-сть днів прострочки, починаючи з 04.03.2021;

Б - вартість Товару, поставку якого прострочено, а саме 24 438 350,00 грн (без ПДВ),

В - облікова ставка НБУ (%)*2,

Г - кількість днів у році

за період: з 04.03.2021 року і до моменту виконання цього рішення, але не більше ніж за три роки (починаючи з 01.11.2020), і стягнути отриману суму пені із Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО» (; місцезнаходження: 23140, Вінницька обл., Жмеринський р-н, с. Демидівка, вул. Колгоспна, буд. 1 Б) на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД» (, місцезнаходження: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 19-21 А).

4. Судові витрати покласти на Відповідача.

Позовні вимоги у даній справі ґрунтуються на підставі: умов п.п. 1.1, 3.1, 5.2, 7.3.1 Договору поставки № 60425643 від 11.08.2020 з додатками та додатковою угодою до нього; листа Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД» № 10-419 від 11.12.2020; договорів заміщення з іншими контрагентами - договорів поставки № 60455002 від 30.12.2020, № 60455298 від 05.01.2021, № 60455466 від 05.01.2021, № 60455110 від 31.12.2020, № 60455541 від 05.01.2021, № 60453891 від 21.12.2020, з додатками, додатковими угодами, рахунками на оплату та платіжними дорученнями до них; довідки ТОВ «УкрАгроКонсалт-Девелопмент» № 07/6/21 від 02.02.2021; застосування норм статей 22, 530, 611, 623, 712, 1166 Цивільного кодексу України, статей 231, 232 Господарського кодексу України, та мотивовані, зокрема, таким:

За укладеним між сторонами договором поставки, до 31.10.2020 включно відповідач мав поставити позивачу 2500 метричних тон товару (соняшнику), але не виконав свої договірні зобов`язання та не поставив товар, що зумовило настання для нього наслідків, передбачених п. 7.3.1 договору, а саме сплату пені, штрафу та відшкодування збитків.

Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією «Сантрейд» є підприємством, яке здійснює заготівлю соняшника для його подальшої переробки на олійно-екстракційному заводі, який працює безперебійно та виготовляє продукцію з насіння соняшника для ДП «САНТРЕЙД». В свою чергу ДП «САНТРЕЙД» здійснює подальшу поставку такої продукції відповідно до договірних зобов`язань перед іншими суб`єктами господарювання.

Не поставка відповідачем насіння соняшника у строки передбачені договором, змусило позивача терміново шукати товар на вільному ринку та закривати нестачу товару у інших контрагентів за ринковими цінами на момент укладання договорів заміщення.

Оскільки ринкові ціни на дати укладання договорів заміщення є вищими на ціну на товар за умовами укладеного з відповідачем договору, позивач поніс додаткові витрати на закупівлю непоставленого товару з метою відновлення свого порушеного права на отримання товару та задоволення свого майнового (господарського) інтересу.

Реально позивачем було сплачено за договорами заміщення 46219606,19 грн без ПДВ, що підтверджується копіями платіжних доручень, доданими до позовної заяви. Ціна товару під час приймання коригується в залежності від якості поставленого товару згідно умов договорів заміщення (пункти 4.1.1-4.1.5).

Таким чином, різниця між цінами Товару за договорами заміщення та договором, укладеним з відповідачем (20 322 401,83 грн), яку довелось додатково сплатити позивачу з вини відповідача є збитками в розумінні цивільного законодавства.

Разом з позовною заявою Дочірнім підприємством з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД» подано до суду заяву б/н від 04.03.2021 (вх. № 3558/21) про забезпечення позову, на яку суд відреагував відповідною ухвалою від 13.05.2021.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.03.2021 у справі № 915/294/21 було передано матеріали позовної заяви Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД» б/н від 04.03.2021 (вх. № 3535/21) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО» суми збитків та штрафних санкцій у загальному розмірі 26 196 979,45 грн разом з матеріалами заяви б/н від 04.03.2021 (вх. № 3558/21) про забезпечення позову до Господарського суду Вінницької області (21018, м. Вінниця, вулиця Пирогова, 29).

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 у справі № 915/294/21 ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 11.03.2021 скасовано, справу передано на розгляд до Господарського суду Миколаївської області.

11.05.2021 матеріали господарської справи № 915/294/21 було повернуто до Господарського суду Миколаївської області.

Ухвалою суду від 13.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/294/21 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 10 червня 2021 року о 09:30; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

21.05.2021 на офіційну електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання б/н від 20.05.2021 (вх. № 7638/21) про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, на яке суд відреагував відповідною ухвалою від 21.05.2021.

03.06.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 31.05.2021 (вх. № 8489/21), в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО» посилаючись на норми ст.ст. 15, 16, 22, 509, 551, 623, 640 Цивільного кодексу України, ст.ст. 181, 225, 233 Господарського кодексу України вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке:

- відсутній факт укладання Договору поставки № 60425643 від 11.08.2020 з додатковими угодами та додатками. Відповідач зазначає, що оригінал договору та додаткових угод, підписаних позивачем відповідач після підписання зі свого боку ні на протязі 15 ані 20 днів від позивача так і не отримав. Більше того, у відповідача до цього часу немає примірника договору з підписом та печаткою Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД». При цьому, про те, що договір є неукладеним відповідач повідомляв позивача ще 18 вересня 2020 року листом № 56, а також 24 вересня 2020 року листом № 58;

- безпідставно заявлені збитки у розмірі 20 322 401,83 грн. Відповідач констатує безпідставність тверджень щодо заміщення непоставленого відповідачем насіння соняшнику, а також про його вартість, оскільки «негайне» заміщення не може відбуватися через два місяці від кінцевої дати запланованої поставки (31.10.2020 року);

- жодного доказу, що не поставка соняшнику ТОВ «ОДЕМО» вплинула на безперебійну роботу заводу, та, як наслідок, невиконання з боку ДП «САНТРЕЙД» договорів про поставку (продаж) виготовленої олії позивач до суду не надає. Більше того, позивач не наводить жодного доказу, що насіння соняшнику, яке мало бути поставлено ТОВ «ОДЕМО» повинно було йти саме на переробку в олію, а не, наприклад, на експорт. Також позивач не повідомляє де знаходиться завод з переробки, не надає договору на виготовлення продукції з давальницької сировини, тощо;

- крім цього, позивачем не надано жодного доказу, що придбання 2580 тон соняшнику було вимушене, не планове, що більш логічно, з огляду на його твердження про безперебійне та постійне виробництво та продаж соняшникової олії. Також відповідач звертає увагу суду на те, що ДП «САНТРЕЙД» на підтвердження придбавання насіння соняшника у інших контрагентів надано лише копії договорів, рахунків та платіжних доручень. При цьому жодного доказу в підтвердження фактичної поставки товару та її дати до суду не надано.

Також, відповідач у відзиві просить зменшити розмір пені та штрафу на 99 %, навівши відповідні мотивації.

Крім цього, у відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО» надало суду попередній розрахунок витрат на правничу допомогу - орієнтовно 20 000,00 грн за ведення справи в суді адвокатом та гонорару у вигляді 10 % від незадоволених судом позовних вимог, орієнтовно - 2 619 697,95 грн.

03.06.2021 до суду від представника відповідача надійшла заява б/н від 31.05.2021 (вх. № 8490/21) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, на яку суд відреагував відповідною ухвалою від 08.06.2021.

08.06.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 08.06.2021 (вх. № 8692/21) про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/12876/19 та опублікування повного тексту постанови.

У підготовчому засіданні, яке відбулося 10.06.2021 за участю представників обох учасників справи, було оголошено перерву до 08 липня 2021 року об 11:00.

22.06.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 18.06.2021 (вх. № 9522/21).

22.06.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 16.06.2021 (вх. № 9589/21) про долучення до матеріалів справи скріншотів електронного листування сторін.

07.07.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 02.07.2021 (вх. № 10353/21) про долучення до матеріалів справи електронного доказу у вигляді відеозапису на CD-диску, який не взято судом до розгляду, з наведенням відповідної мотивації в ухвалі від 08.07.2021.

Ухвалою суду від 08.07.2021 було продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 03 серпня 2021 року об 11:10.

Ухвалою суду від 03.08.2021 було закрито підготовче провадження у даній справі, з призначенням її до судового розгляду по суті на 31 серпня 2021 року о 15:00.

В судовому засіданні 31.08.2021, проведеному за участю представників позивача та відповідача, судом було розпочато розгляд справи № 915/1035/20 по суті, заслухано вступні слова учасників справи та оголошено перерву до 30 вересня 2021 до 13:30.

29.09.2021 на офіційну електронну адресу суду від позивача надійшли пояснення б/н від 29.09.2021 (вх. № 14735/21) щодо дати підписання зі сторони позивача Договору поставки № 60425643 від 11.08.2020.

Оригінал вказаних пояснень додатково надійшов на адресу суду 30.09.2021.

30.09.2021 представник відповідача подав до суду заяву б/н від 30.09.2021 (вх. № 14751/21), в якій повідомив суд про намір у відповідності до ч. 8 ст. 129 ГПК України подати докази понесених витрат на професійну правничу допомогу потягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В судовому засіданні 30.09.2021, проведеному за участю представників обох сторін, судом було з`ясовано обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджено в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються. Зокрема, в судовому засіданні було досліджено наданий позивачем оригінал Договору поставки № 60425643 від 11.08.2020.

За результатами проведеного засідання судом було оголошено перерву до 06.10.2021 до 15:00.

Ухвалою суду від 01.10.2021 було задоволено клопотання представників позивача та відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

06.10.2021 на офіційну електронну адресу суду від представника відповідача надійшов виступ у судових дебатах б/н від 06.10.2021 (вх. № 15037/21).

06.10.2021 в засіданні, за участю представників обох учасників справи, суд заслухав заключні слова сторін та вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 06.10.2021 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши в судових засіданнях представників учасників справи, суд -

В С Т А Н О В И В:

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як покупця, щодо стягнення з відповідача, як постачальника, штрафних санкцій за порушення господарського зобов`язання, а також реальних збитків, завданих позивачу в результаті невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмета доказування у даній справі належить встановлення обставин укладання між сторонами спірного договору, а також порушення відповідачем зобов`язання за відповідним договором і наявності у зв`язку з цим підстав для стягнення з відповідача збитків та штрафних санкцій.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- Договір поставки № 60425643 від 11.08.2020 з додатками та додатковою угодою до нього;

- Договори поставки № 60455002 від 30.12.2020, № 60455298 від 05.01.2021, № 60455466 від 05.01.2021, № 60455110 від 31.12.2020, № 60455541 від 05.01.2021, № 60453891 від 21.12.2020, з додатками, додатковими угодами, рахунками на оплату та платіжними дорученнями до них;

- листи Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД»: № 10-419 від 11.12.2020, № 1/2923 від 29.09.2020, № 2/2320 від 23.11.2020;

- лист ТОВ «УкрАгроКонсалт-Девелопмент» № 07/6/21 від 02.02.2021;

- лист Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО» № 55 від 18.09.2020.

Відповідач на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- електронне листування сторін;

- Договір поставки № 60425643 від 11.08.2020 з додатками та додатковою угодою до нього;

- листи Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО»: № 56 від 18.09.2020, № 58 від 24.09.2020;

- листи Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД»: № 2/2320 від 23.09.2020, № 1/2920 від 29.09.2020.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

12.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО» на свою офіційну електронну пошту - отримало від Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД» не підписаний та без печатки примірник договору поставки № 60425643 віл 11.08.2020 з угодою, додатками та додатковою угодою до нього, з проханням підписати договір з додатковими угодами та «скинути сканкопію».

Вказані документи не були скріплені електронним цифровим підписом (доказів іншого сторонами не наведено).

12.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО» роздрукувало, підписало та відправило на електронну адресу Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД» відсканований підписаний зі свого боку договір з угодою, додатками, додатковою угодою, з запитанням «куди вислати оригінали?».

Ці документи також не були скріплені електронним цифровим підписом (доказів іншого сторонами не наведено).

У подальшому, за даними відповідача, « 13.08.2020 року ТОВ «Одемо», відповідно до зазначених вище приписів закону та договору, відправило «Новою поштою» два примірники проекту оригіналу договору разом з додатковими угодами до дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд», що підтверджується накладною № 2277». Зазначене Дочірнім підприємством з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД» не спростовується.

Ці примірники договору з угодою, додатками та додатковою угодою були надіслані відповідачем позивачу без підписів та печаток останнього, водночас із підписами і печатками відповідача.

Вказані юридичні факти не заперечені сторонами при розгляді даної справи.

Згідно даних відповідача, оригінал Договору поставки № 60425643 від 11.08.2020 року (підписаний та скріплений печаткою відповідача) через службу доставки «Нова пошта» було направлено позивачу в м. Хмельницький, який ним отримано у встановлені строки доставки.

Як стверджує позивач, 19.08.2020 оригінал Договору поставки № 60425643 від 11.08.2020 року (підписаний та скріплений печаткою відповідача) з м. Хмельницький відправлено на підпис ДП «САНТРЕЙД» до м. Київ.

Зі сторони позивача оригінал Договору поставки № 60425643 від 11.08.2020 року було підписано і скріплено печаткою 09.09.2020.

14.09.2020 року оригінал примірнику Договору поставки № 60425643 від 11.08.2020 (підписаний та скріплений печатками обох сторін) для відповідача з м. Київ відправлений до м. Хмельницький для подальшої передачі ТОВ «ОДЕМО».

17.09.2020 року оригінал примірнику Договору поставки № 60425643 від 11.08.2020 (підписаний та скріплений печатками обох сторін) отримано у м. Хмельницький та наступного дня, 18.09.2020 через службу доставки «Нова пошта» направлений відповідачу.

Отже, судом встановлено, що фактично Договір поставки № 60425643 від 11.08.2020 був підписаний та скріплений печаткою відповідачем 12.08.2020, а позивачем - 09.09.2020.

Спір у даній справі виник, зокрема, через різне тлумачення позивачем та відповідачем факту укладення Договору.

Так, позивач стверджує, що Договір є укладеним, оскільки містить підписи та печатки обох сторін. Проте відповідач свої зобов`язання щодо поставки товару в строк передбачений Договором не виконав, чим завдав збитків позивачу.

В свою чергу відповідач вважає спірний Договір не укладеним, оскільки позивач в порушення п.11.2. Договору не направив на адресу відповідача підписаний та скріплений печаткою свого підприємства Договір № 60425643 від 11.08.2020. При цьому, будь-яких дій, направлених на виконання своїх зобов`язань за договором жодна зі сторін не вчиняла.

Отже, від визначення факту укладення/не укладання спірного Договору безпосередньо залежить факт виникнення/не виникнення у сторін взаємних зобов`язань за цим Договором.

Одним із основоположних принципів приватноправового регулювання є закріплений в пункті 3 статті 3 та статті 627 ЦК України принцип свободи договору, відповідно до якого укладення договору носить добровільний характер і ніхто не може бути примушений до вступу в договірні відносини.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 цього Кодексу).

Приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Суд відмічає, що Договір поставки № 60425643 від 11.08.2020 викладено на бланку позивача, і як вбачається з матеріалів справи (зокрема, наданих позивачем копій договорів поставки з іншими контрагентами № 60455002 від 30.12.2020, № 60455298 від 05.01.2021, № 60455466 від 05.01.2021, № 60455110 від 31.12.2020, № 60455541 від 05.01.2021, № 60453891 від 21.12.2020) форма такого договору є стандартизованою для всіх постачальників позивача.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеною обставину, що саме позивач направив відповідачу проект договору з усіма істотними умовами, а, отже - виступив з офертою - пропозицією укласти договір. Відповідач же, отримавши проект договору, підписав його без будь-яких зауважень та направив позивачу без змін, тобто в розумінні ч.2 ст.638 ЦК України та ч.1 ст.642 ЦК України здійснив повний та безумовний акцепт оферти.

Отже, позивач направляв оферту, а відповідач її акцептував.

За умовами п. 11.1 Договору цей Договір вступає в силу з дати підписання та діє до повного виконання своїх зобов`язань. У випадку поставки всього об`єму Товару Продавцем в строки по договору (відповідно до п.5.2. або окремих додатків до Договору), строк дії Договору вважається продовженим до моменту оплати поставленого Товару.

При цьому, суд відмічає, що спеціальні правила укладення договорів за допомогою засобів факсимільного та/або електронного зв`язку наведені в пункті 11.2 Договору: цей Договір може бути укладеним Сторонами шляхом обміну між ними копіями факсимільного та/або електронного зв`язку (за допомогою факсу та/або електронної пошти). Причому факсимільні та/або електронні копії такого Договору, що знаходяться у кожної зі Сторін мають бути повністю однаковими по змісту (автентичними), а також повинні мати копії печаток кожної зі Сторін та підписи вповноважених осіб Сторін. Договір підписаний таким чином буде вважатися укладеним та дійсним з дати, вказаної на факсимільних /електронних копіях тільки у випадку, якщо протягом наступних 15 робочих днів сторони проведуть обмін оригіналами Договорів. Якщо протягом 15 робочих днів, протягом яких діє Договір, укладений з використанням факсимільного та/або електронного зв`язку, будь-яка зі Сторін проведе будь-які дії направленні на виконання своїх зобов`язань по Договору (завантаження/поставка/оплата Товару і т.п.), то цей Договір буде вважатися укладеним незалежно від виконання іншою Стороною (Сторонами) умов щодо обміну оригіналами Договорів.

До матеріалів справи наданий лист відповідача, оформлений 18.09.2020 за вих. № 55, направлений до позивача засобами електронного зв`язку, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО» фактично визнає факт укладання вищевказаного договору, оскільки у зв`язку з погодними умовами просить переглянути умови Договору № 60425643 від 11.08.2020 щодо ціни товару в сторону її збільшення до ринкової вартості.

Водночас, тією ж датою, 18.09.2020 відповідач оформив для позивача лист за вих. № 56, в якому сповістив останнього, зокрема, про те, що станом на 18.09.2020 ТОВ «ОДЕМО» не отримало примірник підписаного ДП «САНТРЕЙД» договору № 60425643 від 11.08.2020.

В цьому листі відповідач послався на п. 11.2 договору, та враховуючи те, що ТОВ «ОДЕМО» не отримало оригіналу підписаного договору № 60425643 від 11.08.2020 просив вказаний договір вважати неукладеним та недійсним.

Крім того, у цьому листі відповідач запропонував позивачу надіслати копію нового договору поставки товару, який буде підписано ТОВ «ОДЕМО» станом на 18.09.2020 з цінами актуальним на дату підписання.

У свою чергу, 23.09.2020 позивач на лист відповідача № 56, оформив лист-відповідь № 2/2320, в якій, посилаючись на норми ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України, звернув увагу товариства на те, що всі умови Договору поставки № 60425643 від 11.08.2020, які були запропоновані ДП «САНТРЕЙД», як покупцем, були повністю прийняті ТОВ «ОДЕМО», про що свідчать оригінальні підписи керівника та печатка продавця на кожній сторінці договору поставки. Ніяких інших умов, які б висувалися однією стороною та не були погоджені іншою стороною не існує, а отже у відповідності з п. 11.1 Договору він є укладеним, чинним та зобов`язальним для сторін.

Також у цьому листі позивач звернув увагу відповідача на те, що період поставки розпочався ще 10.09.2020, але відповідачем ще досі не виконано зобов`язання п. 5.5 Договору поставки, згідно з яким продавець зобов`язаний завчасно проінформувати покупця про свою готовність поставити товар та надати графік поставки. Зважаючи на викладене позивач вимагав від відповідача протягом 5 робочих днів з дати направлення цього листа надати: підтвердження у письмовій формі про свою готовність поставити товар за договором поставки, а також надати на погодження відповідний графік поставки товару. В такому графіку поставки обов`язково повинні бути зазначені дати відвантаження кожної партії товару та обсяги відвантаження відповідних партій товару (в метричних тонах) на відповідні дати.

24.09.2020 відповідач, у відповідь на лист позивача № 2/2320 від 23.09.2020, у своєму листі № 58, посилаючись, зокрема, на умови п. 11.2 Договору, зазначив позивачу: «вказані дії з вашої сторони, які виразилися у ненаданні у 15-денний термін підписаного зі сторони ДП «Сантрейд» примірника договору поставки № 60425643 від 11.08.2020, ТОВ «ОДЕМО» розцінило як недосягнення між нашими підприємствами істотних умов договору».

Після чого, 29.09.2020 позивач у своєму листі № 1/2920, з посиланням на лист відповідача № 58, зазначив останньому про відсутність підстав застосування п. 11.2 Договору, оскільки ніякого обміну копіями договору за допомогою факсимільного та/або електронного зв`язку не мало місце.

Як вбачається з вищевикладених обставин та наведеного листування, суд вважає, що між сторонами не відбувся обмін саме електронними копіями такого Договору, які б при обміні мали копії печаток кожної зі сторін та підписи вповноважених осіб сторін, а, отже приписи п. 11.2 Договору не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, суд наголошує, що в матеріалах справи міститься відповідна копія Договору № 60425643 від 11.08.2020 з угодою, додатками та додатковою угодою до нього (т. 1, а.с. 34-50), підписана позивачем (Дочірнім підприємством з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД») та відповідачем (Товариством з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО»), оригінал якої, наданий позивачем, було оглянуто судом в засіданні 30.09.2021.

Таким чином, з урахуванням викладених вище обставин справи та норм права у сукупності, суд дійшов висновку про те, що Договір № 60425643 від 11.08.2020 між Дочірнім підприємством з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО» є укладеним.

За умовами наведеного Договору:

- продавець зобов`язується продати та поставити, а покупець зобов`язується оплатити та прийняти Товар Соняшник урожаю 2020 року (надалі - Товар), насипом, у відповідності до умов цього Договору (п. 1.1);

- продавець зобов`язується поставити 2500 метричних тон з опціоном +3,0/-3,0% за вибором продавця (п. 3.1);

- базова ціна Товару без податку на додану вартість (ПДВ) за цим Договором складає 9775,34,00 грн за одну метричну тону. Ціна Товару з ПДВ за цим Договором складає 11730,41 грн за одну метричну тону, що є еквівалентом 425,00 доларів США на дату укладення цього Договору згідно офіційного курсу Національного Банку України у розмірі 27,6007 грн./долар США (п. 4.1, в редакції Додаткової угоди від 11.08.2020);

- продавець зобов`язується здійснити поставку автомобільним транспортом Товару на умовах DAР (поставлено в місці), відповідно до правил Інкотермс 2020, - поставлено на термінал в Миколаївському морському торговельному порту, надалі - Пункт поставки, згідно реквізитів поставки, які зазначені в цьому договорі, або в окремих інструкціях покупця. Реквізити поставки (інструкції для заповнення автомобільних товарно-транспортних накладних): вантажоотримувач ТОВ «Грінтур-Екс» (парк Рудний, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23) для ТОВ ЕТСК, вантажовласник Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією «Сантрейд» (п. 5.1);

- продавець зобов`язується поставити весь об`єм товару за реквізитами поставки, вказаними в п. 5.1 у строк з 10.09.2020 до 31.10.2020 обидві дати включно. Вантажовідправником товару є особа, яка зазначена у відповідній транспортній накладній (п. 5.2);

- поставка товару партіями допускається. Графік поставки Товару узгоджується додатково. Незважаючи на наявність чи відсутність погодженого графіку поставки продавець зобов`язаний завчасно поінформувати покупця у письмовій формі про свою готовність поставити товар (п. 5.5);

- покупець здійснює оплату в українських гривнях шляхом банківського переказу вартості Товару на поточний банківський рахунок продавця. Покупець зобов`язується проводити оплату кожної партії Товару у два етапи: - 80% вартості відповідної партії товару сплачується покупцем протягом 2-х робочих днів з дати поставки товару та визначення фактичної кількості поставленого товару, а також після отримання покупцем усіх документів на товар, що визначені у п.6.1.1 цього Договору; - остаточний розрахунок проводиться покупцем протягом 2-х робочих днів після: а) отримання покупцем документів, що визначені у п.6.1.1 (якщо їх не було надано раніше) та у п.6.1.2, а також після б) завершення здійснення покупцем перевірки правильності реєстрації продавцем відповідної податкової накладної в ЄРПН (ст.8 цього Договору), за умови відсутності порушень з боку продавця встановлених законодавством вимог щодо реєстрації та належного заповнення податкових накладних (п. 6.1);

- за непоставку (недопоставку) товару в строк вказаний в п. 5.2 Договору, Продавець зобов`язується сплатити Покупцю пеню (штрафну санкцію) в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості товару, поставку якого було прострочено, за кожен день прострочення такої поставки. За прострочення поставки більш ніж на 10 календарних днів Продавець, крім пені (додатково) зобов`язується також сплачувати Покупцю штраф в розмірі 20 % від вартості непоставленого (недопоставленого) Товару. Пеня та штраф за цим пунктом сплачуються продавцем незалежно від заподіяних покупцю збитків (штрафна неустойка) (п. 7.3.1);

- всі спори, що виникають у зв`язку з виконанням умов цього Договору сторони вирішують в порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 9.1);

- цей Договір вступає в силу з дати підписання та діє до повного виконання своїх зобов`язань. У випадку поставки всього об`єму Товару Продавцем в строки по договору (відповідно до п.5.2. або окремих додатків до Договору), строк дії Договору вважається продовженим до моменту оплати поставленого Товару (п. 11.1).

Також матеріали справи містять наступні докази та обставини:

23.11.2020 позивач оформив відповідачу листа № 2/2320, в якому посилаючись на умови Договору поставки № 60425643 від 11.08.2020, повідомив, що для збереження партнерських відносин між компаніями продавець готовий прийняти товар за Договором незважаючи на закінчення строку поставки. У зв`язку з вищевикладеним позивач просив відповідача протягом 3 робочих днів з дати направлення цього листа надати: підтвердження у письмовій формі про свою готовність поставити товар за договором поставки, а також надати на погодження відповідний графік поставки товару. В такому графіку поставки обов`язково повинні бути зазначені дати відвантаження кожної партії товару та обсяги відвантаження відповідних партій товару (в метричних тонах) на відповідні дати.

Позивач 11.12.2020 оформив відповідачу лист № 10-419 в якому, з посиланням на умови п. 5.2, 7.3.1 Договору та норми ст. 610 Цивільного кодексу України, ст. 224 Господарського кодексу України, повідомив, що має намір в терміновому порядку розпочати пошук інших постачальників для здійснення поставки на заміщення непоставленого товару за Договором поставки № 60425643 від 11.08.2020 та в подальшому стягнути з ТОВ «ОДЕМО» завдані збитки та передбачені Договором поставки пеню та штраф.

Цей лист був скерований засобами поштового зв`язку 11.12.2020 на адресу відповідача та отриманий останнім 18.12.2020.

За усними поясненнями відповідача останній на листи позивача від 23.11.2020 № 2320 та від 11.12.2020 № 10-419 відповіді не надав.

Таким чином, за даними позивача, у строк, передбачений Договором поставки, відповідач не поставив позивачу Товар, а тому позивач просить застосувати до нього заходи відповідальності, передбачені Договором, а саме стягнути пеню і штраф за порушення господарського зобов`язання.

Крім того, позивач стверджує, що з вини відповідача та внаслідок невиконання ним своїх зобов`язань за Договором, позивачу довелось докуповувати товар у інших постачальників для заміщення нестачі товару. Придбання товару за договорами заміщення за більш високою ціною призвело до реальних збитків позивача, які останній просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено (ч. 1 ст. 224 ГК України, ч. 1 ст. 623 ЦК України).

Під збитками, відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України, розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За вимогами ч.1 ст. ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Зі змісту положень ст. 1166 ЦК України слідує, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора; вина боржника.

Так позивач у даній справі стверджує про існування причинного зв`язку між здійсненням ним витрат на закупівлю товару у інших постачальників та непоставкою товару відповідачем. Однак, вивчивши обставини справи, суд не погоджується з даним твердженням позивача, оскільки ним не доведено, що витрати за «договорами заміщення» знаходяться в причинному зв`язку з невиконанням цього зобов`язання. Підставами для такого висновку є наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).

З наведених норм вбачається, що між порушенням зобов`язання у вигляді прострочення поставки товару та шкодою кредитора має існувати прямий і безпосередній причинний зв`язок. Постачальник товару відповідає не за будь-які додаткові витрати покупця, а лише за ті, котрі прямо викликані його, постачальника, бездіяльністю в частині передачі товару. Тобто, витрати, вчинені кредитором за власним бажанням або під впливом інших сторонніх обставин, не знаходяться в причинному зв`язку з порушенням боржника.

З урахуванням викладеного та у відповідності до приписів статей 13, 74 ГПК України (кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень) позивач повинен надати докази того, що: укладення ним «договорів заміщення» об`єктивно є прямим та невідворотнім наслідком непоставки товару за Договором; цей наслідок суб`єктивно не залежить від волі та бажання самого позивача та/або не залежить від сторонніх обставин.

Проте зазначені факти позивачем не доведені. Навпаки, з матеріалів справи та з пояснень представників сторін вбачається, що укладення договорів поставки для заміщення та необхідність їх виконання позивачем не є обставиною, котра автоматично та невідворотно виникає в результаті невиконання Договору поставки № 60425643 від 11.08.2020 відповідачем. Укладення таких договорів з іншими контрагентами та визначення їх істотних умов повністю залежало від волі позивача. При цьому ці договори були укладені позивачем на його вільний розсуд і в його інтересах. Про це, на переконання суду, свідчить, зокрема, таке:

- закупівля соняшника з метою його подальшої переробки та перепродажу входить до звичайного комплексу господарських операцій позивача. Закупівля здійснюється ним у різних постачальників на постійній основі;

- позивачем не надано доказів існування у нього критично необхідної виробничої потреби в обсягах товару, передбаченого Договором з відповідачем (договорів поставки в порядку подальшого перепродажу, переробки тощо);

- позивачем не надано доказів того, що незадоволення відповідної виробничої потреби (у разі її існування) могло б потягнути за собою які-небудь негативні наслідки (зупинку ліній виробництва, їх неефективну внаслідок недозавантаженості роботи, простій передзамовлених складських потужностей, простій транспорту, застосування штрафних санкцій з боку контрагентів тощо);

- позивачем не надано доказів того, що закупівля товару за договорами заміщення за завищеними (як стверджує сам позивач) цінами, має наслідком меншу шкоду, ніж та, що могла б виникнути у нього в результаті незадоволення відповідної виробничої потреби у відповідному товарі.

Наведені обставини дають підстави для суду робити висновок про те, що укладення позивачем договорів поставки № 60455002 від 30.12.2020, № 60455298 від 05.01.2021, № 60455466 від 05.01.2021, № 60455110 від 31.12.2020, № 60455541 від 05.01.2021, № 60453891 від 21.12.2020 зі СТОВ «Цукровик», ПРАТ «РАДГОСП Шевченківській», ТОВ «Плиски-Агро», ПП «Агроспаське» стало результатом свідомих дій самого позивача. Ці договори були укладені позивачем добровільно на свій розсуд, за своєю волею і в своїх комерційних інтересах. Ризик економічної неефективності чи збитковості такого договору згідно статті 42 ГК України лежить на самому позивачеві. Правових підстав для перекладення його на відповідача немає.

Викладене вище, означає відсутність причинного зв`язку між такою, що мала місце, на думку позивача, неправомірною поведінкою відповідача та витратами позивача. Відповідно, це означає відсутність однієї з необхідних умов для стягнення збитків, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача 20 322 401,83 грн у вигляді збитків.

Окрім збитків, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача (згідно наведених у позовній заяві розрахунків):

1. Пеню на загальну суму 986907,62 грн за період прострочення виконання зобов`язання з поставки товару з 01.11.2020 по 03.03.2021.

2. Штраф на загальну суму 4887670,00 грн в розмірі 20 % від вартості непоставленого товару.

Розглядаючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій, суд виходить з такого.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.3.1 Договору передбачено, що за непоставку (недопоставку) товару в строк вказаний в п. 5.2 Договору, Продавець зобов`язується сплатити Покупцю пеню (штрафну санкцію) в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості товару, поставку якого було прострочено, за кожен день прострочення такої поставки. Пунктом 7.3.1 Договору також передбачено, що за прострочення поставки більш ніж на 10 календарних днів Продавець, крім пені (додатково) зобов`язується також сплачувати Покупцю штраф в розмірі 20 % від вартості непоставленого (недопоставленого) Товару. Пеня та штраф за цим пунктом сплачуються продавцем незалежно від заподіяних покупцю збитків (штрафна неустойка).

Факт непоставки товару та його обсяг і вартість у даній справі не оспорюється сторонами.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві, щодо можливості нарахування пені та штрафу за п. 7.3.1 Договору поставки лише у разі, якщо продавець здійснив поставку товару з порушенням строку, встановленого п. 5.2 Договору, але не у разі коли поставку не було здійснено взагалі, відхиляються судом як необґрунтовані.

Зі змісту п. 7.3.1 Договору чітко вбачається, що відповідні пеня та штраф підлягають у разі непоставки або недопоставки товару у встановлений строк. У спірних правовідносинах відповідачем у встановлений строк не було поставлено позивачу відповідний товар, а, отже у позивача були наявні підстави для нарахування штрафних санкцій за умовами п. 7.3.1 Договору.

Також відхиляються судом і заперечення відповідача щодо відсутності у Договорі такого визначення як вартість товару, оскільки відповідна вартість була визначена позивачем для нарахування штрафних санкцій виходячи з погоджених сторонами в Договорі обсягів поставки товару та його ціни.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що на підставі вищевказаних правових норм та умов договору позивач цілком законно нарахував та просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції.

Перевіривши розрахунок пені та штрафу, наданий до позовної заяви, суд встановив, що відповідні нарахування позивачем здійснені правильно.

Таким чином, в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Разом із тим, відповідачем, як у відзиві на позовну заяву, так і під час виступу у судових засіданнях, заявлялося клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 99 %.

Позивач проти вказаного клопотання усно заперечував, при цьому зазначивши, що зменшення розміру неустойки за клопотанням сторони є правом суду.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд вважає його таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке:

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, інших обставин, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідністю розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Системний аналіз вищевказаних норм дозволяє дійти висновку про те, що суди мають право при прийнятті рішення про стягнення пені зменшувати її розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Аналізуючи відносини сторін, що призвели до виникнення спору та нарахування позивачем штрафних санкцій, зважаючи на необхідність забезпечення неухильного виконання зобов`язань, суд також враховує у даній справі:

- поведінку відповідача: відповідач до спливу строку поставки завчасно письмово попередив позивача про неможливість поставки, пояснив причини цього та просив переглянути умови договору - тобто своєчасно вживав заходів для запобігання збиткам позивача;

- значне перевищення розміру неустойки перед розміром збитків: позивачем не було понесено збитків (доказів понесення збитків і причинний зв`язок не було доведено позивачем в межах розгляду даної справи); непоставка товару не завдала збитків іншим учасникам господарських відносин (іншого позивачем не доведено); розмір заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій складає майже 25% від вартості непоставленого товару;

- майновий стан та наслідки для сторін: позивачем не здійснювалася попередня оплата за договором, а тому непоставка відповідачем товару, який не був оплачений, жодним чином не вплинула на майновий стан позивача.

Враховуючи викладене, а також необхідність застосування штрафних санкцій як компенсаційного інструменту та засобу забезпечення виконання зобов`язання, а не як інструменту збагачення заінтересованої особи, суд вважає, що в даній справі наявні підстави для зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій на 30 %, зокрема встановивши розмір належної до стягнення пені - 690 835,33 грн (70 % заявленого розміру), а розмір штрафу - 3 421 369,00 грн (70 % заявленого розміру).

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Крім того, позивач просить суд зазначити в резолютивній частині рішення таке:

Органу, що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати пеню за такою формулою:

Сума пені = (Б*В/100)/Г*А,де:

А - к-сть днів прострочки, починаючи з 04.03.2021;

Б - вартість Товару, поставку якого прострочено, а саме 24 438 350,00 грн (без ПДВ),

В - облікова ставка НБУ (%)*2,

Г - кількість днів у році

за період: з 04.03.2021 року і до моменту виконання цього рішення, але не більше ніж за три роки (починаючи з 01.11.2020), і стягнути отриману суму пені із Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО» (; місцезнаходження: 23140, Вінницька обл., Жмеринський р-н, с. Демидівка, вул. Колгоспна, буд. 1 Б) на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД» (, місцезнаходження: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 19-21 А).

Так, відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Тобто, вимога про зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення не є самостійною позовною вимогою немайнового характеру, яка повинна оплачуватись судовим збором в розумінні норм ГПК України, оскільки вказана вимога заявляється безпосередньо не до відповідача у справі, а є за своєю правовою природою клопотанням позивача заявленими до суду про використання останнім передбаченого ч. 10 ст. 238 ГПК України відповідного права.

Водночас, з формулювання законодавцем змісту вказаної статті вбачається, що можливість нарахування пені до моменту виконання рішення суду передбачена не для рішення суду про стягнення саме пені, а для рішення суду про стягнення боргу, на який нараховується пеня.

Так у справі, що розглядається, відповідач не має перед позивачем боргу, на який нараховується пеня: визначена пунктом 7.3.1 Договору пеня є штрафною санкцією за порушення негрошового зобов`язання - непоставку (недопоставку) товару в визначений Договором строк. Таким чином суд не вбачає підстав для нарахування відповідачу пені із застосуванням положень ч. 10 ст. 238 ГПК України.

Також, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до п.4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Крім того, відповідно до положень п. 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача(пропорційно до розміру правомірно заявлених позовних вимог) 88 118,67 грн судового збору ((5 874 577,62 / 26 196 979,45) * 392 954,70 = 88 118,67).

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО» (23140, Вінницька обл., Жмеринський р-н, с. Демидівка, вул. Колгоспна, буд. 1 Б; ідентифікаційний код 37261790) на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 19-21А; ідентифікаційний код 25394566) пеню в розмірі 690 835,33 грн, штраф в розмірі 3 421 369,00 грн, а також 88 118,67 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків у розмірі 20 322 401,83 грн, пені в розмірі 296 072,29 грн та штрафу в розмірі 1 466 301,00 грн відмовити позивачу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією «САНТРЕЙД» (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 19-21А; ідентифікаційний код 25394566);

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕМО» (23140, Вінницька обл., Жмеринський р-н, с. Демидівка, вул. Колгоспна, буд. 1 Б; ідентифікаційний код 37261790).

Повний текст рішення складено та підписано судом 18.10.2021.

Суддя О.Г. Смородінова