ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"14" вересня 2021 р. м. Київ Справа № 911/539/21

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровікт» б/н від 06.07.2021 року про ухвалення додаткового рішення у справі № 911/539/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровікт»

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря»

прo витребування майна

Суддя А.Ю. Кошик

За участю представників:

заявника (позивача): не з`явився

відповідача: Ополонець І.В.

Обставини справи:

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.07.2021 року у справі № 911/539/21 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровікт» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» прo витребування майна задоволено в повному обсязі. Витребувано від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровікт» зернову сівалку «Містраль 4000» з карданом. Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровікт» 2 270,00 грн. витрат по сплаті судового збору та 13 500,00 грн. витрат на правничу (правову) допомогу.

До Господарського суду Київської області 12.07.2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровікт» надійшла заява б/н від 06.07.2021 року про ухвалення додаткового рішення у справі № 911/539/21, у якій заявник просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

До канцелярії Господарського суду Київської області 28.07.2021 року від відповідача надійшло клопотання б/н від 26.07.2021 року про зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Як визначено ч.ч. 3, 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.08.2021 року розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровікт» б/н від 06.07.2021 року про ухвалення додаткового рішення у справі № 911/539/21 призначено в судовому засіданні на 14.09.2021 року.

У судовому засіданні 14.09.2021 року представник відповідача заперечував проти задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 14.09.2021 року не з`явився.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Як визначено ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 6 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

В поданій заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на надання професійної (правничої) допомоги у сумі 19 500, 00 грн., з яких 4 500, 00 грн. за представництво інтересів та 15 000, 00 грн. «гонорару успіху» за задоволення судом позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровікт».

Судом встановлено, що 09.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агровікт» та адвокатом Березюк Лідією Вікторівною було укладено договір № 09-02/21 про надання професійної правничої (правової) допомоги.

Відповідно до умов Договору про надання правової (правничої) допомоги від 09.02.2021 року адвокат надає клієнту юридичні послуги на платній основі, а клієнт в свою чергу зобов`язується їх оплатити.

В підтвердження понесення заявлених до відшкодування адвокатських витрат позивач надав Акт від 01.07.2021 року згідно з яким надано правничі послуги, пов`язані з представництвом інтересів позивача (участь в судових засіданнях) в кількості 3 вартістю по 1500,00 грн., всього на суму 4 500,00 грн.

Також, позивач зазначає, що на підставі рахунків від 01.07.2021 року ним 06.07.2021 року було сплачено 4500,00 грн. оплати за участь адвоката в судових засіданнях та 15 000,00 грн. «гонорару успіху» за прийняття рішення на користь клієнта.

В ході розгляду заяви про відшкодування адвокатських витрат судом встановлено, що під час ухвалення 01.07.2021 року рішення суду у даній справі № 911/539/21 було вирішено питання про розподіл заявлених судових витрат і відшкодовано позивачу витрати на оплату послуг адвоката понесені на підставі укладеного 09.02.2021 року договору про надання професійної правничої (правової) допомоги з адвокатом Березюк Лідією Вікторівною № 09-02/21 вартістю 1 години послуг адвоката в розмірі 1500 грн., за 9 годин роботи з ведення справи в суді першої інстанції, в загальній сумі 13 500 грн.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України ).

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру» встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, понесені стороною у справі витрати на професійну правничу допомогу адвоката не є безумовною підставою для їх відшкодування судом в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З огляду на наведені в ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України критерії, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони (в даному випадку позивача), відповідно до положень ст.126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, а також чи була їх сума обґрунтованою.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Положеннями господарського процесуального законодавства з урахуванням висновків наведених у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 передбачено право на відшкодування витрат на правову допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, чим спростовуються доводи відповідача про протилежне.

У постанові від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 Верховний Суд дійшов висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 910/16322/18.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Зокрема, суд враховує, що у справі було призначено та проведено 5 судових засідань, з яких чотири засідання тривали від 2 до 5 хвилин, найдовше судове засідання тривало 12 хвилин.

Також, під час вирішення питання про розподіл витрат на послуги адвоката суд враховує, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, типовим щодо якого існує усталена судова практика у подібних правовідносинах. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню і застосуванню адвокатом, спірні правовідносини не передбачають. Як вбачається з матеріалів справи, остання за своєю суттю не відноситься до категорії складних та не викликає значного публічного інтересу, обсяг необхідних адвокатських послуг не є значним.

Надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам у сукупності з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, обсягу наданих адвокатом послуг, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку, що відшкодований позивачу під час ухвалення 01.07.2021 року рішення суду у даній справі № 911/539/21 розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за розгляд справи в сумі 13 500,00 грн. є співмірним і достатнім для компенсації витраченого адвокатом часу.

Додатково заявлені до відшкодування витрати в сумі 4 500,00 грн. за представництво та 15 000,00 грн. «гонорару успіху» є неспівмірними, визначений позивачем та його адвокатом розмір гонорару є завищеним щодо іншої сторони спору.

Крім того, ціна позову у справі становила всього 24 000,00 грн., в той час, як з врахуванням додатково заявлених до відшкодування адвокатських витрат, їх загальна вартість становить 33 000,00 грн., що значно перевищує ціну позову, відповідно і позитивний результат для позивача, та покладає на відповідача неспівмірний фінансовий тягар.

Таким чином, суд не вбачає підстав для достягнення з відповідача на користь позивача 4 500,00 грн. за представництво та 15 000,00 грн. «гонорару успіху».

Крім того, стосовно стягнення з відповідача 15 000,00 грн. «гонорару успіху» суд звертає увагу, що відшкодуванню підлягають витрати саме на правничу допомогу, в той час, як сплата клієнтом «гонорару успіху» є виключно доброю волею клієнта у відносинах з адвокатом, виступає як форма матеріального заохочення адвоката з метою посилення його зацікавленості у результаті розгляду справи.

Відповідна плата не має ознак гонорару в розумінні ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та не може вважатись ціною, як істотною умовою договору, оскільки не пов`язання з платою за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту у відповідності до визначених в ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видів адвокатської діяльності, які передбачають очікуваний результат.

Рішення суду розв`язує матеріально-правовий спір між сторонами, підтверджує наявність або відсутність певних фактів, є актом органу судової влади, що приймається, складається і підписується виключно суддями відповідно до чітко визначених процедур судочинства іменем України на засадах верховенства права, тому не залежить від будь-якого приватно-правового впливу.

Дана позиція викладена й у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.06.2018 року у справі № 462/9002/14-ц. У зазначеній постанові також визначено, що поняття «гонорар успіху» не містить чіткого врегулювання.

Тобто, погодження між стороною спору та її адвокатом розміру матеріального заохочення за позитивний результат вирішення спору не належить до необхідного обсягу правової допомоги, залежить від волевиявлення клієнта, тому не є витратами на професійну правничу допомогу в розумінні ст. 126 Господарського процесуального кодексу України та не може бути підставою для покладення таких витрат на іншу сторону в порядку ст.ст. 129, 130 Господарскього процесуального кодексу України.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровікт» б/н від 06.07.2021 року про покладення на відповідача обов`язку з відшкодування додатково заявлених витрат на правову допомогу.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 123, 129, 234, 244 Господасрького процесуального кодексу України, суд -

Ухвалив:

1. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровікт» б/н від 06.07.2021 року про ухвалення додаткового рішення у справі № 911/539/21 відмовити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у строки та в порядку, визначеному § 1 глави 1 розділу Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст ухвали складено 13.10.2021 року