ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2021 справа № 914/1923/21

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Кравчук І.В., розглянувши справу

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «АНЕДА»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Б. ФРУТ»

про: стягнення 382 141,59 грн.,

Представники

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

30.06.2021р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АНЕДА» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Б. ФРУТ» про стягнення 382 141,59 грн.

05.07.2021р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 04.08.2021р.; явку представників сторін у підготовче засідання визнано обов`язковою.

В підготовче засідання 04.08.2021р. з`явився представник позивача.

В підготовче засідання 04.08.2021р. відповідачем участь повноважного представника не забезпечено, останній був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

В підготовчому засіданні 04.08.2021р. суд постановив підготовче засідання відкласти на 08.09.2021р.

Ухвалою від 04.08.2021р., в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, Господарський суд Львівської області викликав відповідача у цій справі та повідомляв про дату, час та місце проведення підготовчого засідання, відкладеного на 08.09.2021р.

В підготовче засідання 08.09.2021р. сторони не забезпечили участь повноважних представників, суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 22.09.2021р.

Крім того, ухвалами від 08.09.2021р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, викликав позивача та відповідача у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду спору по суті.

У судове засідання з розгляду спору по суті 22.09.2021р. сторони не забезпечили участь повноважних представників, суд ухвалив відкласти розгляд справи по суті на 06.10.2021р.

Крім того, ухвалами від 22.09.2021р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, викликав позивача та відповідача у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду спору по суті.

У судове засідання з розгляду спору по суті 06.10.2021р. сторони не забезпечили участь повноважних представників.

Відзиву від відповідача не надходило.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 8 статті 80 ГПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Розгляд справи неодноразово відкладався, відповідно суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Суть спору:

Спір між сторонами виник внаслідок прострочення відповідачем виконання зобов`язання зі своєчасної оплати отриманого товару.

Позиція позивача:

В обґрунтування заявлених вимог, позивач покликається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки товару №26/06/20 від 26.06.2020р. в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Крім основної заборгованості в розмірі 255 000,00 грн, за прострочення виконання зобов`язання по оплаті отриманого товару, позивач також нарахував відповідачу пеню в розмірі 22 130,90 грн. на підставі п.8.4 договору, 3 624,69 грн.-3% річних, 14 586,00 грн. інфляційних втрат та 86 800,00 грн. штрафу на підставі п.8.5 договору.

Позиція відповідача:

Відповідач, повідомлений належним чином про відкриття даного судового провадження, стосовно заявлених вимог не заперечив, доказів на спростування викладених позивачем обставин, відзиву чи пояснень не подав.

Відповідач в судові засідання 04.08.2021р., 08.09.2021р., 22.09.2021р. та 06.10.2021р. не з`явився, вимог ухвал Господарського суду Львівської області у даній справі не виконав.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

26 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АНЕДА» (надалі - ТзОВ «АНЕДА», позивач чи постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Б. ФРУТ» (надалі - ТОВ «Т.Б. ФРУТ», відповідач чи покупець) укладено договір поставки товару № 26/06/20/2 на строк до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором (надалі - договір).

За цим договором постачальник (ТзОВ «АНЕДА») зобов`язався поставити і передати у власність покупця (ТзОВ «Т.Б. ФРУТ»), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити продукцію в асортименті (надалі - товар) відповідно до умов даного договору.

Згідно п.2.1 договору, поставка товару за договором здійснюється за попередньою заявкою покупця і обумовлюється в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору відповідно до п.1.2 договору.

На виконання умов договору позивач (постачальник ТзОВ «АНЕДА») здійснював поставки у визначений сторонами спосіб, що підтверджується специфікаціями (№1 від 13.07.2020р., №2 від 06.08.2020р., №3 від 11.09.2020р., №4 від 15.09.2020р., №5 від 12.10.2020р.), рахунками-фактурами (№СФ-0000432 від 09.07.2020р., №СФ-0000509 від 06.08.2020р, №СФ-0000599 від 11.09.2020р., №СФ-0000607 від 15.09.2020р., №СФ-0000662 від 12.10.2020р.), видатковими накладними (№РН-0000421 від 14.07.2020р., №РН-0000487 від 06.08.2020р., №РН-0000581 від 14.09.2020р., №РН-0000582 від 15.09.2020р., №РН-0000636 від 13.10.2020р.), товарно-транспортними накладними (ТТН №1398 від 14.07.2020р., ТТН №1453 від 06.08.2020р.).

Позивач вказує, що претензій щодо комплектності, якості чи кількості товару у встановленому законом порядку позивач (постачальник-ТзОВ «АНЕДА») не отримував, дефектні акти (акти про приховані недоліки) не складалися, а отже товар є прийнятим відповідачем (покупцем-ТзОВ «Т.Б. ФРУТ») та підлягає оплаті.

Проте, відповідач -ТзОВ «Т.Б. ФРУТ» не розрахувалося з позивачем ТзОВ «АНЕДА» за поставлений товар по договору поставки товару № 26/06/20/2 від 26.06.2020 року в повному обсязі, в результаті чого утворилася заборгованість.

На виконання даного договору поставки товару позивачем було поставлено продукцію на загальну суму 957 220,00 грн.

За твердженням позивача, відповідачем на виконання умов договору поставки товару було сплачено за поставку продукції (товару) на загальну суму 702 220,00 грн.

Згідно акту звірки взаємних розрахунків станом на 01.06.2021р., складеного односторонньо позивачем (ТзОВ «АНЕДА»), заборгованість ТзОВ «Т.Б. ФРУТ» перед ТзОВ «АНЕДА» по договору поставки товару № 26/06/20/2 від 26.06.2020 року складає 255 000,00 грн.

Згідно п.4.1 договору поставки, ціна за одиницю товару вказується в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору поставки товару.

Згідно п.4.2 договору поставки, сума договору грунтується на загальній сумі всіх товарів, поставлених за весь період дії договору.

Відповідно до п.4.3 договору, покупець оплачує поставлений товар на підставі рахунку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно специфікації №1 від 13.07.2020 року до договору поставки товару № 26/06/20/2 від 26.06.2020 року, позивач ТзОВ «АНЕДА» (постачальник) та відповідач ТзОВ «Т.Б. ФРУТ» (покупець) узгодили умови поставки товару і оплати товару, а саме - 100% відстрочка платежу на 14 (чотирнадцять) календарних днів на суму 36 800,00грн. з дати отримання товару, зазначеного у видатковій накладній (видаткова накладна № РН-0000421 від 14.07.2020 року), тобто узгоджена оплата поставки товару мала бути здійснена до 28 липня 2020 року включно.

Згідно специфікації №2 від 06.08.2020 року до договору поставки товару № 26/06/20/2 від 26.06.2020 року, позивач ТзОВ «АНЕДА» (постачальник) та відповідач ТзОВ «Т.Б. ФРУТ» (покупець) також узгодили умови поставки товару і оплати товару, а саме - 100% відстрочка платежу на 14 (чотирнадцять) календарних днів на суму 3 220,00грн. з дати отримання товару, зазначеного у видатковій накладній (видаткова накладна № РН-0000487 від 06.08.2020 року), тобто узгоджена оплата поставки Товару мала бути здійснена до 20 серпня 2020 року включно.

Згідно специфікації №3 від 11.09.2020 року до договору поставки товару № 26/06/20/2 від 26.06.2020 року, позивач ТзОВ «АНЕДА» (постачальник) та відповідач ТзОВ «Т.Б. ФРУТ» (покупець) також узгодили умови поставки товару і оплати товару, а саме - 100% відстрочка платежу на 14 (чотирнадцять) календарних днів на суму 49 200,00 грн. з дати отримання товару, зазначеного у видатковій накладній (видаткова накладна № РН-0000581 від 14.09.2020 року), тобто узгоджена оплата поставки товару мала бути здійснена до 28 вересня 2020 року включно.

Згідно специфікації №4 від 15.09.2020 року до договору поставки товару № 26/06/20/2 від 26.06.2020 року, позивач ТзОВ «АНЕДА» (постачальник) та відповідач ТзОВ «Т.Б. ФРУТ» (покупець) також узгодили умови поставки товару і оплати товару, а саме - 100% відстрочування платежу на 14 (чотирнадцять) календарних днів на суму 363 000,00 грн. з дати отримання товару, зазначеного у видатковій накладній (видаткова накладна № РН-0000582 від 15.09.2020 року), тобто узгоджена оплата поставки товару мала бути здійснена до 29 вересня 2020 року включно.

Згідно специфікації №5 від 12.10.2020 року до договору поставки товару № 26/06/20/2 від 26.06.2020 року, позивач ТзОВ «АНЕДА» (постачальник) та відповідач ТзОВ «Т.Б. ФРУТ» (покупець) також узгодили умови поставки товару і оплати товару, а саме - 100% відстрочки платежу на 14 (чотирнадцять) календарних днів на суму 505 000,00 грн. з дати отримання товару, зазначеного у видатковій накладній (видаткова накладна № РН-0000636 від 13.10.2020 року), тобто узгоджена оплата поставки товару мала бути здійснена до 27 жовтня 2020 року включно.

Позивач вказує, що на виконання умов договору поставки (п.9.5 договору) та згідно ч.2 ст. 222 ГК України, ТзОВ «АНЕДА» направило на адресу відповідача ТзОВ «Т.Б. ФРУТ» претензію від 01.04.2021 року про сплату боргу у сумі 255 000,00 грн. згідно акту звірки взаємних розрахунків станом на 23.03.2021 р., яка складалася виключно з основного боргу за договором поставки товару № 26/06/20/2 від 26.06.2020 року.Однак, матеріали справи належних доказів направлення вказаної претензії не містять.

Пункт 8.4 договору передбачає, що за прострочення оплати покупець (ТзОВ «Т.Б. ФРУТ», відповідач) сплачує пеню за кожен день прострочення, яка обчислюється від суми боргу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня.

В п. 8.5 даного договору поставки товару зазначено, що за несвоєчасну оплату партії поставленого товару, покупець (ТзОВ «Т.Б. ФРУТ», відповідач) сплачує постачальнику (ТзОВ «АНЕДА», позивач) штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми, зазначеної в специфікації.

Відтак за несвоєчасну оплату партії поставленого товару по специфікаціям №4 від 15.09.2020р., №5 від 12.10.2020р. позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 86 800,00 грн.

Позивач вказує, що за весь час дії договору поставки товару (з 26 червня 2020 року) від відповідача надійшли оплати у розмірі 702 220,00 грн.

Відповідно, позивач стверджує, що станом на 01 червня 2021 року заборгованість відповідача (ТзОВ «Т.Б. ФРУТ») перед позивачем (ТзОВ «АНЕДА») за договором поставки № 26/06/20/2 від 26.06.2020 року складає 382 141,59 грн., що стало підставою звернення останнього до суду.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача, як підставні та обгрунтовані, підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного між сторонами договору №26/06/20/2 від 26.06.2020р.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором, відповідач вчасно не оплатив вартість поставленого товару.Належних доказів протилежного, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 255 000,00 грн основного боргу за договором №26/06/20/2 від 26.06.2020р. підлягає до задоволення.

Частина 2 статті 625 боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України визначено поняття неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку розміру позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 22 121,28 пені, 14 586,00 грн. інфляційних втрат, 3 624,69 грн. 3% річних, 86 800,00 грн. штрафу в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Приписами ч.1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 5 732,12 грн. у вигляді сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору та 30 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №4992 від 08.06.2021р. на суму 5 732,12 грн.

Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 5 731,98 грн.

Щодо заявлених до стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат професійна правнича допомога адвоката включає в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Отже, відшкодуванню підлягає вартість сплачених послуг адвоката, понесених позивачем в зв`язку з необхідністю розгляду конкретної справи в суді.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України.

Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5)адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Згідно з ордером серії АЕ №1051403 від 10.06.2021 року правова допомога надається Приходько Євгеном Володимировичем.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем долучено до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги № 19-08-20/1ЮО від 19.08.2020р., укладеного між позивачем та адвокатом Приходько Євгеном Володимировичем, копію Акту виконаних робіт (надання послуг) №СФ-10-06-21/АН від 10.06.2021р., копію квитанції №АН №10-06/21 від 10.06.2021р. про сплату грошових коштів у сумі 30 000,00 грн.

Проте, в наданому Акті виконаних робіт (надання послуг) №СФ-10-06-21/АН від 10.06.2021р., із зазначенням переліку виконаних робіт, значиться про підготовку та подання позовної заяви до господарського суду міста Києва, що в цілому не стверджує надання послуг або виконаної роботи саме у цій справі, і відтак наведене, не дає можливості встановити за які саме послуги проведено оплату згідно квитанції №АН №10-06/21 від 10.06.2021р. про сплату грошових коштів у сумі 30 000,00 грн. та чи мають вони зв`язок із розглядом справи № 914/1923/21.

Вищевказане неможливо встановити із самого договору про надання правової допомоги №19-08-20/1ЮО від 19.08.2020р., укладеного між позивачем та адвокатом Приходько Євгеном Володимировичем так, як договір містить загальний зміст щодо надання правової допомоги, і не містить інформації про те, що адвокатські послуги надаються саме у зв`язку з наявністю заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Б. ФРУТ» перед позивачем за договором поставки товару №26/06/20 від 26.06.2020р.

Тобто договір містить загальну інформацію про правові послуги, які надаються адвокатом взагалі, а не конкретно в межах даної справи, зокрема визначено, що адвокат бере на себе зобов`язання із представництва клієнта, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в судових органах України будь якої ланки.

При дослідженні наведених документів суд дійшов висновку, що надані позивачем (заявником) докази не підтверджують факт надання адвокатом Приходько Є.В. професійної правничої допомоги саме при розгляді цієї справи.

Разом з тим, суд враховав наступне.

Як вказує Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція підтримана та застосована у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18.

Відтак, суд враховує, що за змістом п.1 ч.2 ст. 126, ч.8 ст. 129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Така правова позиція щодо застосування п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст. 129 ГПК України, викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 3.10.2019 у справі №922/445/19, є обов`язковою для застосування судом першої інстанції в силу ч.4 ст.236 ГПК України.

У своїй постанові Касаційний господарський суд від 26.11.2020р. у справі № 922/1948/19 зазначив, що укладаючи договір про надання правової допомоги, адвокат не тільки обізнаний про порядок, умови та особливості укладення договору про надання правової допомоги, правові наслідки пов`язані з його виконанням, а також розподілом витрат на професійну правничу допомогу між сторонами за результатами розгляду справи, а й повинен забезпечувати допомогу клієнту щодо отримання відшкодування витрат понесених ним у зв`язку з судовим розглядом справ (в тому числі щодо формування тексту договору, погодження розміру витрат (вартості робіт), підтвердження їх первинними документами тощо.

Таким чином, позивачем не доведено понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, які пов`язані саме з розглядом даної справи. Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає наявності підстав для стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86,129, 236, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Б. ФРУТ» (код ЄДР 41179849, Україна, 81500, Львівська обл., Городоцький р-н, місто Городок, ВУЛИЦЯ АРТИЩІВСЬКА, будинок 9, корпус 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНЕДА» (код ЄДР 36221736, Україна, 93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, ПРОСПЕКТ РАДЯНСЬКИЙ, будинок 54 "Б") 255 000,00 грн. основного боргу, 22 121,28 пені, 14 586,00 грн. інфляційних втрат, 3 624,69 грн. 3% річних, 86 800,00 грн. штрафу та 5 731,98 грн. судового збору.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст рішення складено та підписано 18.10.21 р.

Суддя М.Р. Король