ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2021 р. Справа №914/1185/21

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.

суддів БОЙКО С.

БОНК Т.

За участю секретаря судового засідання - Гулик Н.

За участю представників учасників у справі від:

відповідачаСливка В.В. (адвокат)
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, №39/5-5157-21 від 23.07.2021 (вх.ЗАГС №01- 05/2689/21 від 05.08.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.07.2021, повне рішення 14.07.2021 (суддя Запотічняк О.Д.)

у справі № 914/1185/21

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача: Підприємства теплових мереж Самбіртеплокомуненерго, м. Самбір, Львівська область

про стягнення 376 318,36 грн

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Львівської області звернулось Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з позовом до Підприємства теплових мереж Самбіртеплокомуненерго про стягнення 376 318,36 грн, з яких: 88 353,37 грн пені, 98 513,92 грн 3% річних та 189 451,07 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, які виникли на підставі договору постачання природного газу № 4196/1920-БО-21 від 30.09.2019 в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару. Внаслідок зазначеного нараховано пеню, інфляційні втрати та 3 % річних.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.07.2021 у справі №914/1185/21 частково задоволено позовні вимоги; частково задоволено клопотання про зменшення пені та стягнуто з підприємства теплових мереж Самбіртеплокомуненерго на користь АТ НАК Нафтогаз України 44 000,00 грн пені, 98 513,92 грн 3% річних, 189 451,07 грн інфляційних втрат та 5 644,77 грн. судового збору. Відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 44 353,37 грн пені.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки відповідачем допущено порушення грошових зобов`язань в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу, вимоги позивача про стягнення обґрунтованих сум пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат відповідають нормам статей 546-551, 611, 625 ЦК України.

Рішення суду в частині зменшення пені на 50% обґрунтоване тим, що відповідач не є кінцевим споживачем природного газу, а розрахунок за природний газ у значній частині здійснюється державними коштами. Відповідач знаходиться в складному майновому стані, що підтверджується копіями звітів про фінансовий стан та фінансові результати, які знаходяться в матеріалах справи. Нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов спірного договору, а стягнення з ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем свого зобов`язання.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

АТ "НАК "Нафтогаз України" подано апеляційну скаргу в частині відмови у стягненні пені, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В своїй апеляційній скарзі скаржник покликається на такі обставини:

- в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов цього договору;

- відповідач не звільняється від підприємницьких ризиків, пов`язаних із несвоєчасними розрахунками споживачів та затримкою держави у видачі пільг та субсидій на часткове покриття вартості енергоносіїв, спожитих пільговими категоріями споживачів теплової енергії та гарячої води (відповідний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19, від 19.02.2018 у справі 910/15430/16, від 27.04.2018 у справі №910/313/17, від 02.05.2018 у справі №910/3816/16);

- судом не враховано, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором постачання природного газу, а збитковість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки;

- відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо (постанова Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №922/1010/16);

- суд не взяв до уваги, що позивач є стратегічним об`єктом для економіки держави, а несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів;

- суд не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.05.2018 у справі №908/1453/14 щодо застосування норм ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Вказує, що ПТМ Самбіртеплокомуненерго знаходиться у важкому фінансовому становищі, причиненому значною дебіторською заборгованістю (зокрема, несвоєчасне фінансування бюджету за надані населенню субсидії та пільги споживачам ПТМ Самбіртеплокомуненерго). Покликається на те, що газ, отриманий відповідачем, використовується ним не для власних потреб, а виключно для виробництва, транспортування й розподілення теплової енергії бюджетним установами м. Самбір за тарифами, затвердженими виконавчим комітетом міської ради, які не покривають усіх витрат. Вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження погіршення свого фінансового стану чи завдання йому збитків через несвоєчасну сплату коштів відповідачем.

Інших клопотань та заяв в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України сторонами заявлено не було.

07.10.2021 в судове засідання з`явився представник відповідача, який навів заперечення по суті апеляційної скарги, просив у її задоволенні відмовити.

Представник апелянта в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи зазначене, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника апелянта.

Фактичні обставини справи.

Як підтверджується матеріалами справи, 30.09.2019 між АТ «НАК «Нафтогаз України» та ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» укладено договір № 4196/1920-БО-21 постачання природного газу.

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача протягом жовтня 2019 - квітня 2020 років природний газ на загальну суму 6 096 403,90 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу:

1) акт від 31.10.2019 на суму 163 761,59 грн;

2) акт від 31.11.2019 на суму 1 153 331,24 грн;

3) акт від 31.12.2019 на суму 1 326 386,95 грн;

4) акт від 31.01.2020 на суму 1 581 470,36 грн;

5) акт від 29.02.2020 на суму 1 181 935,21 грн;

6) акт від 31.03.2020 на суму 589 685,76 грн;

7) акт від 30.04.2020 на суму 99 832,79 грн.

Відповідно до пункту 5.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Однак оплати відповідачем за спожитий газ були виконані не своєчасно.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 5.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до додаткової угоди від 28.01.2020 № 5 до договору з 01.01.2020 пеня нараховуватиметься в розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позивач зазначав, що за вказаними актами відповідач розрахувався повністю, однак допускав прострочення по оплаті в певних періодах.

Зазначене стало підставою для звернення позивачем до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 376 318,36 грн, з яких: 88 353,37 грн пені, 98 513,92 грн 3% річних та 189 451,07 грн інфляційних втрат.

Оцінка суду.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині задоволення клопотання відповідача про зменшення пені та відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 44 353,37 грн пені, суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання судом першої інстанції норм процесуального та правильне застосування норм матеріального права лише у цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення вказаної норми свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора, як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення (п. 28 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Апеляційний господарський суд звертає увагу на правову позицію, викладену у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, згідно якої наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

При цьому, необхідно враховувати, що правила ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Із системного аналізу наведених норм права вбачається, що зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач з порушенням строків виконання своїх договірних зобов`язання повністю оплатив вартість природного газу, отриманого у спірному періоді.

Апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції повністю здійснив оцінку долучених позивачем доказів та взяв до уваги усі істотні обставини, а саме: ступінь виконання основного зобов`язання; наявність обставин, що свідчать про відсутність в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання та обставин того, що відповідач не є кінцевим споживачем газу, а купує його для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, при цьому здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить від розрахунків з відповідачем за спожиту теплову енергію; відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем прямих збитків пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором; відсутність в матеріалах справи доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача; стягнення пені не є основним доходом АТ НАК «Нафтогаз України» і не може безпосередньо впливати на його господарську діяльність; пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Місцевий господарський суду при зменшенні розміру пені врахував інтереси обох сторін, в тому числі, однак не лише, майновий (фінансовий) стан, а й інші обставини, які пов`язані з невиконанням відповідачем свого обов`язку, зокрема, і наслідки, що настали внаслідок невиконання чи неналежного виконання відповідачем зобов`язань, а також поведінку боржника.

Колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19 та від 12.06.2018 у справі №922/1010/16 не можуть бути взяті до уваги, оскільки у вказаних справах суди попередніх інстанцій при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки виходили лише з того, що відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за природний газ (оплата поточних вимог з поточного рахунку із спеціальним режимом використання) та обумовлену цим відсутність вини відповідача з прострочення платежів за договором. Натомість у справі, що розглядається, суд першої інстанції врахував в тому числі і те, що бюджетні організації, які є споживачами теплоенергії, яка виробляється ПТМ (з використанням газу, поставленого позивачем), допускають порушення своїх грошових зобов`язань, що зумовлює скрутне фінансове становище, а відтак, це ускладнює виконання ПТМ своїх зобов`язань у способи, на які посилався скаржник.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» не є безпосереднім споживачем природного газу, що поставлявся за договором, а використовує природний газ для виробництва теплової енергії, яка в подальшому споживається бюджетними установами/організаціями та населенням. Порушення порядку та строків розрахунків відбулося не з вини відповідача, оскільки залежить від здійснення споживачами розрахунків за теплову енергію. ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» знаходиться в складному майновому становищі, що підтверджується копіями звітів про фінансовий стан та фінансові результати, які знаходяться в матеріалах справи. Нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов спірного договору, а стягнення з ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем свого зобов`язання.

З огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги майновий стан сторін, відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме: справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені.

Беручи до уваги викладене, позивач не спростував висновків суду першої інстанцій та не довів неправильного застосування норм матеріального і порушення процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки місцевого господарського суду, а тому оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 129, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області від 13.07.2021 у справі №914/1185/21 без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови підписано 18.10.2021.

Головуючий-суддя О. МАТУЩАК

Судді: С. БОЙКО

Т. БОНК