ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2021 р. Справа №914/3374/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

секретар судового засідання Гунька О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради №2302-вих. 63801 від 21.07.2021 (вх. №01-05/2537/21 від 26.07.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2021 (повний текст складено 05.07.2021, суддя Король М.Р.)

у справі №914/3374/20

за позовом: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Крамар ЛТД

про: звільнення нежитлового приміщення шляхом виселення

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Крамар А.О. - адвокат

Учаснику процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.06.2021 у справі №914/3374/20 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2021 та ухвалити нове, яким позовні вимоги управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради задоволити в повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021 справу №914/3374/20 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Желіка М.Б., суддів Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 18.08.2021.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 відкладено розгляд справи на 15.09.2021.

13.09.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №01-04/6381/21 від 13.09.2021).

15.09.2021 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії судді Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 розгляд справи призначено на 06.10.2021.

06.10.2021 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи доказів, а саме копії наказу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради №354 від 08.09.2021 про приватизацію за результатами електронного аукціону об`єкту малої приватизації комунальної власності нежитлових приміщень за адресою м.Львів, вул. Апостола Д., 16 (перший та другий поверхи, площею 361,6 кв.м.) Товариству з обмеженою відповідальністю «Переробне підприємство «Промінь», а також копію договору №3433 від 28.09.2021 купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна способом продажу на аукціоні, укладеного між Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ТзОВ «Переробне підприємство «Промінь» про купівлю-продаж нежитлових приміщень за адресою м.Львів, вул. Апостола Д., 16.

В судове засідання 06.10.2021 апелянт явки уповноваженого представника не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що апелянт був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності представника апелянта.

Представник відповідача в судовому засіданні повідомила, що нерухоме майно, звільнення якого є предметом спору, було відчужено позивачем за результатами проведення аукціону та просила долучити до матеріалів справи підтверджуючі документи, подані через канцелярію суду 06.10.2021.

Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила відмовити у задоволенні вказаного клопотання, оскільки в силу вимог ч.3 ст.269 ГПК України апеляційний суд не вправі брати до уваги докази, що не були предметом дослідження під час розгляду справи в суді першої інстанції та виникли в часі пізніше дати ухвалення оскарженого рішення.

Представник відповідача надала суду пояснення щодо заперечень, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просила в задоволенні вимог скарги відмовити, оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крамар ЛТД» про звільнення нежитлового приміщення шляхом виселення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач займає належні позивачу приміщення загальною площею 361,6 м2 у будівлі під літерою «Ф-2» за адресою м.Львів, вул. Д.Апостола,16, без належних правових підстав та за відсутності договірних відносин з позивачем, у зв`язку з чим позивач просить суд виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «Крамар ЛТД» зі спірного нерухомого майна.

Як стверджував позивач, незаконне займання відповідачем нежитлового приміщення, загальною площею 361,6 м2 у будівлі під літерою «Ф-2» за адресою м.Львів, вул. Д.Апостола,16, яке перебуває у власності територіальної громади міста Львова, порушує вимоги статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та перешкоджає ефективному використанню та розпорядженню вищезазначеним об`єктом комунальної власності в інтересах територіальної громади міста Львова, тобто Львівська міська рада в особі уповноваженого нею Управління комунальної власності позбавлена передбаченого ст. ст. 13, 41, 141 Конституції України, ст.319 Цивільного кодексу України, права самостійно на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй на праві власності майном.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, зазначав, що ТзОВ «Крамар ЛТД» здійснює свою підприємницьку діяльність за адресою: м.Львів, вул. Д.Апостола,16, літ «Х-1» на підставі договорів оренди, укладених з власником приміщень - ТзОВ «ПП «ПРОМІНЬ», що підтверджується договорами оренди офісних, складських та холодильних приміщень (копії договорів додано до матеріалів справи), а поданий позивачем акт обстеження приміщень №527-нп/20 від 17.12.2020, що підписаний неуповноваженою особою ТзОВ «Крамар ЛТД» не може бути розцінений, як належний доказ уданій справі.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення, дійшов висновку про відсутність підстав для виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «Крамар ЛТД» з нежитлового приміщення, загальною площею 361,6 м2 у будівлі під літерою «Ф-2» за адресою м.Львів, вул. Д.Апостола,16, у зв`язку з чим позовні вимоги Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крамар ЛТД» про звільнення самовільно зайнятого приміщення шляхом виселення з незаконно займаного приміщення задоволенню не підлягають.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням норм права.

Так, скаржник зазначає, що в обґрунтування апеляційної скарги вважає за необхідне ще раз наголосити на доводах, що наводились у позовній заяві. Зокрема, працівниками позивача, в межах їх повноважень було проведено обстеження нежитлових приміщень загальною площею 361,16 кв.м., та встановлено, що приміщення площею 162,5 кв.м. використовуються відповідачем для розміщення теплового пункту, решта приміщень не використовуються. Апелянт вказує, що акт обстеження №527-нп/20 від 17.12.2020 є належним та допустимим доказом у справі, оскільки працівники позивача здійснювали перевірку в межах повноважень, визначених ухвалою Львівської міської ради №777 від 14.07.2016 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» та Положенням про управління комунальної власності, затвердженим рішенням Львівської міської ради від 02.12.2016 №1125 (із змінами), а відповідач визнав факт незаконного використання приміщення, оскільки представник відповідача підписав акт обстеження.

У відзиві відповідач заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, зазначив, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові у зв`язку з недоведенням позивачем факту незаконного використання відповідачем нежитлових приміщень у будівлі під літерою «Ф-2» за адресою м.Львів, вул. Д.Апостола,16, що перебувають у комунальній власності, а акт, на який посилається скаржник, не може слугувати належним доказом у справі, так як був підписаний неуповноваженим представником відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, нежитлові приміщення загальною площею 361,6 м2 у будівлі під літерою «Ф-2» за адресою м.Львів, вул. Д.Апостола,16, є комунальною власністю територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради і перебувають на балансі Львівського комунального підприємства «Залізничтеплоенерго» відповідно до свідоцтва про право власності від 13.02.2009 року, виданого виконавчим комітетом Львівської міської ради на підставі рішення від 13.02.2009 № 70.

Працівниками Управління комунальної власності було проведено обстеження нежитлових приміщень загальною площею 361,6 м2 та відповідно акта обстеження №527-нп/20 від 17.12.2020, встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Крамар ЛТД» використовуються приміщення під індексами « 2» площею 162,5 м2, для розміщення теплового пункту, решта приміщень не використовується.

Згідно з актом обстеження №527-нп/20 від 17.12.2020, складеним спеціалістами позивача, до проведення перевірки приміщення залучено особу Боймука С.Л., як працівника відповідача, однак без належних повноважень на підписання акту, доказів, що відповідач використовує приміщення не подано, даним актом не встановлено також фактичне цільове використання об`єкта. В ході перевірки потрапити в приміщення вдалося, але водночас, в акті вказано, що приміщення самовільно використовується Товариством з обмеженою відповідальністю «Крамар ЛТД», у графі «відповідність технічній документації» зазначено «не відповідає».

В акті не вказано та з акту не вбачається на підставі чого комісія встановила, що приміщення використовує саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Крамар ЛТД», а не інша особа. При перевірці працівникам позивача вдалося потрапити у приміщення, встановити невідповідність приміщення технічній документації, однак належних доказів факту використання приміщення відповідачем не наведено, як і не доведено того, що саме відповідач здійснив у приміщенні ремонтні роботи, котрі призвели до його невідповідності технічній документації.

В матеріалах справи наявні надані відповідачем нотаріально посвідчені письмові пояснення працівника ТзОВ «Крамар ЛТД» - Боймука С.Л., який зазначений в акті обстеження як представник ТзОВ «Крамар ЛТД», з приводу неможливості надання достовірної інформації комісії Управління комунальної власності Львівської міської ради під час складання акту обстеження №527-нп/20 від 17.12.2020 у зв`язку з тим, що Боймук С.Л. не є уповноваженою особою відповідача та не володіє інформацією щодо власників та орендарів приміщень за адресою м.Львів, вул. Д.Апотола, 16.

Інших доказів незаконного використання відповідачем спірних приміщень позивачем не надано.

Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст.327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

В силу положень ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном шляхом подачі до суду негаторного позову.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення громадян з неправомірно займаних жилих приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника).

Усунення перешкод власнику (титульному володільцю) в користуванні своїм майном, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу, фактично передбачає покладення на відповідача обов`язку припинити дію, яка порушує право, та можливе лише щодо триваючого правопорушення. Якщо ж на момент подання негаторного позову вчинення перешкод у користуванні майном припинилося, то підстав для його задоволення немає.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди, чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод (наприклад, шляхом знесення неправомірно збудованих споруд, про припинення ремонтних робіт в сусідній квартирі, виселення громадян із належних йому на праві власності приміщень тощо).

З огляду на те, що єдиним доказом факту незаконного використання спірного нежитлового приміщення є акт обстеження №527-нп/20 від 17.12.2020, з якого не вбачається використання спірного приміщення саме відповідачем чи розміщення в ньому майна відповідача, беручи до уваги те, що працівники позивача не позбавлені доступу до приміщення, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позивачем не обґрунтовано у який саме спосіб відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні майном, як не доведено неможливість його використання позивачем з огляду на ті правомочності, котрими він наділений, як власник.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 ГПК України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.76 ГПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні позивачем спірними приміщенням нежитловими приміщеннями, загальною площею 361,6 м2, у будівлі під літерою «Ф-2» за адресою м.Львів, вул. Д.Апостола,16, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви та зводяться до незгоди з оскарженим рішенням без належного обґрунтування наявності підстав для його скасування.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради №2302-вих. 63801 від 21.07.2021 (вх. №01-05/2537/21 від 26.07.2021) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2021 у справі №914/3374/20 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 19.10.2021.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.