РІШЕННЯ

30 вересня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/574/20(605/451/20)

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. за участі секретаря судового засідання Карпи М.Ю.

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи №605/451/20

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'', (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001)

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

про відшкодування моральної та матеріальної шкоди в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. О. Кульчицької, 8, м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099).

За участі представників:

Позивача: не з`явився;

Відповідача: не з`явився;

Третьої особи : не з`явився.

1. Судові процедури. Суть та рух справи.

У провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

26.11.2020 до господарського суду надійшов супровідний лист Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 23.11.2020 з доданою справою №605/451/20 за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'', (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, яку ухвалою Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 05.11.2020 постановлено передати Господарському суду Тернопільської області.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.11.2020 головуючим у справі №921/574/20 (605/451/20) визначено суддю Гевко В.Л.

Ухвалою суду від 27.11.2020 прийнято до свого провадження матеріали справи №605/451/20 в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження із призначенням у справі підготовчого засідання на 17.12.2020.

Ухвалою суду від 17.12.2020 задоволено заяву №06-2/2156 від 03.12.2020 (вх. №8982 від 07.12.2020) відповідача про залучення третьої особи. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 та відкладено підготовче судове засідання на 21.01.2021

Ухвалами суду, у порядку статті 183 ГПК України, неодноразово відкладалось підготовче судове засідання та його розгляд продовжувався з підстав, зазначених в ухвалах.

У судовому засіданні 27.04.2021 судом протокольною ухвалою продовжив строк підготовчого провадження до 17.05.2021, закрив підготовче провадження з 18.05.2021 та призначив справу до судового розгляду по суті на 18.05.2021.

В порядку статті 216 ГПК України, судове засідання по розгляду справи по суті неодноразово відкладалось з підстав, зазначених в ухвалах суду.

Ухвалою суду від 01.06.2021 задоволено клопотання відповідача - Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» №06-2/515 від 25.05.2021 (вх.№4304 від 25.05.2021) про витребування доказів з Бережанського районного суду Тернопільської області матеріали кримінальної справи №605/653/17 для їх дослідження щодо відшкодування матеріальної шкоди особою ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 та витребувано з Бережанського районного суду Тернопільської області матеріали кримінальної справи №605/653/17.

09.06.2021 з Бережанського районного суду Тернопільської області на виконання ухвали суду надійшли матеріали кримінальної справи № 605/653/17.

Ухвалою суду від 09.09.2021 відкладено судове засідання у справі на 20.09.2021 та викликано для допиту у судове засідання 20.09.2021 в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

У призначене судове засідання 20.09.2021 з`явилися представники позивача, відповідача, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (третя особа) - суд у судовому засіданні опитав свідків.

У судовому засіданні 20.09.2021 судом допитано викликаних свідків.

28.09.2021 судом проведено судові дебати у справі та оголошено перерву до 30.09.2021.

30.09.2021 судом після виходу із нарадчої кімнати ухвалив скорочену частину рішення у справі.

2. Аргументи сторін.

2.1. Аргументація позивача, викладена ним у позові.

У поданому суду позові позивач, серед іншого, зазначає таке.

Розглянувши матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 липня 2017 року за №0000084 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 286 КК України 05 липня 2019 року Бережанський районний суд виніс вирок згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Підгайці, Тернопільської області, місце реєстрації та проживання АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньо спеціальною освітою, одруженого, працюючого водієм філії «Підгаєцький райавтодор» дочірного підприємства «Тернопівльський облавтодор» публічного акціонерного товариства «Державна акціоненерна компанія Автомобільні дороги України», не депутата, раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України , та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі пункту «в» статті 1 Закону України « Про амністію у 2016 році» № 1810 -VIII від 22 грудня 2016 року ОСОБА_2 , звільнено від відбування призначеного основного та додаткового покарання.

Згідно вироку, 21 липня 2017 року, близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки « Краз», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є філія «Підгаєцький райавтодор» дочірного підприємства «Тернопівльський облавтодор» публічного акціонерного товариства «Державна акціоненерна компанія Автомобільні дороги України», , юридична адреса вулиця Поповича, 1 м. Підгайці Тернопільської області, рухався правою смугою автодороги « Підгайці - Угринів «зі сторони м. Підгайці Тернопільської області в напрямку с. Угринів Підгаєцького району Тернопільської області на 38 км. + 865 м. зазначеної автодороги до перехрестя нерівнозначних доріг (головна дорога вул. Шевченка, другорядна дорога вул. Поповича), розпочав виконання маневру - поворот ліворуч на вул. Поповича в м. Підгайці Тернопільської області. При цьому, під час руху ОСОБА_2 своїми діями перешкоджаючи безпеці дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.3. (б.д)» Правил дорожнього руху. Перед початком виконання повороту ліворуч, ОСОБА_2 , всупереч вимогам п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху перед зміною напрямку руху не переконався, у безпечності маневру не надав перевагу в русі транспортному засобу який рухався по зустрічній смузі, не пропустив транспортний засіб, а саме мотоцикл потерпілого, почав здійснювати маневр в ліво порушуючи правила дорожнього руху з правої полоси з головної на другорядну дорогу. Перегородивши вантажівкою повністю проїжджу частину дороги, позбавивши водія зустрічного транспортного засобу для здійснення маневру, як наслідок мало місце неминуче зіткнення з мотоциклістом, потерпілий ОСОБА_1 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно вимог ст. 55 КПК України, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Першу невідкладну медичну допомогу потерпілому надано працівниками приймального відділення Підгаєцької районної комунальної лікарні.

В подальшому позивач проходив курс лікування, а саме до 18 серпня 2017 року у стаціонарі ортопедо - травматологічного відділенні Тернопільської університетській лікарні м. Тернополя . В процесі стаціонарного лікування, потерпілий переніс п`ять хірургічних операції.

Згідно Виписки із медичної картки стаціонарного хворого за № 02/07385 визначено повний діагноз основного захворювання та ускладнень, а саме з моменту їх отримання 21 липня 2017 року. Зокрема, вивих акромінального кінця правої ключиці. Закритий позасуглобовий перелом дистального метаепіфізу правої променевої кістки із зміщеннями. Відкритий спіралеподібний перелом проксимальної фаланги III-го пальця правої кисті із зміщенням. Рвана рана правої кисті. Закритий поперечний перелом IV п`ясної кісті із зміщенням. Закритий поза суглобовий перелом основи І п`ясної кістки лівої кисті із зміщенням. Закритий перелом медіального щиколотка зліва із зміщенням, Рвана рана передньої поверхні правої гомілки.

Потерпілим потрачено значну суму коштів на лікування та відновлювані процедури, що в загальному становить сорок чотири тисячі гривень ( квитанції на вказану суму витрат на лікування додаю) .

Згідно ст. 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевірено апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні. Вказані вимоги судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження були повністю дотримані.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні, достатній аналіз яким суд дав у вироку та які узгоджуються між собою і є обґрунтованими. Потерпілим потрачено значну суму коштів на лікування та відновлювані процедури, що в загальному становить сорок чотири тисячі гривень . ( квитанції на вказану суму витрат на лікування додаю).

Порушення водієм ОСОБА_2 вимог ПДР України призвело до зіткнення керованого ним автомобіля «КрАЗ» із мотоциклом «Viрег МХ200F», який не підлягає ремонту. Як наслідок матеріальна шкода завдана втратою транспортного засобу для потерпілого становить 12 тисяч грн. З 29 січня 2018 року по 05 липня 2019 року Бережанський районний суд при розгляді вказаного кримінального провадження провів 15 (п`ятнадцять ) судових засідань , потерпілий та його законний представник понесли матеріальні витрати пов`язані із прибуттям до суду за місцем розгляду справи, а саме 15 раз винаймати автомашину щоб прибути в зал судових засідань суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції 16x300 грн = 4800 грн.

Окрім матеріальної шкоди, ОСОБА_4 як потерпілому завдано і моральну шкоду. Так, внаслідок у отриманих тілесних ушкоджень середньої важкості ,потерпілий тривалий час відчував нестерпну біль певний зазнав відповідно страждань, дискомфорт та незручності оскільки не міг самостійно ні їсти ні пити, справляти природні потреби. Не кажучи про спокійний сон.

Окрім цього, внаслідок отриманих значних тілесних ушкоджень та травм окрім фізичного болю, відчував труднощі під час дихання, та постійну біль голови, порушення координації рухів. Спричинені тілесні ушкодження наклали свій відбиток на якість подальшого життя, створили певні труднощі в задоволенні своїх щоденних життєвих потреб та не уможливлювали повноцінному відпочинку, а також створювали інші обмеження та труднощі пов`язані із слідами від отриманих ран і травм.

Окрім цього, потерпілий змушений був докласти додаткових фізичних і моральних зусиль для захисту своїх порушених прав під час проведення органом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч. 2 п.1 вказаної статті відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відшкодування свого порушеного права. Ч.1.ч.2 ст. 23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженнями здоров`я. За ч.3 вказаної статті передбачено відшкодування моральної шкоди грішми.

Відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим не майновим правам фізичної особи відшкодовується повному обсязі особою, яка її завдала. Ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується винною особою, яка її завдала.

ОСОБА_2 на час вчинення кримінального правопорушення до 05 березня 2018 року перебував у трудових відносинах тому підлягає до застосування вимоги ст. 1172 ЦК України, оскільки шкода потерпілому завдана в наслідок дорожньо - транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю та під час виконання трудових обов`язків, не залежно від цього джерела підвищеної небезпеки .

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду» . За наявності вини особи, яка завдала шкоду особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги ( регресу ) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна) завдана в наслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Дана норма відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06.11. 2013 року за № 6-108 цс 13.

Судові витрати позивача по справі пов`язані зі сплатою судового збору та інші витрати пов`язані з розглядом справи відсутні. Оригінали документів копії яких направлені до районного суду згідно переліку знаходяться у позивача.

2.2. Правова позиція відповідача, викладена у запереченні на позовну заяву.

Відповідач у наданих суду запереченнях (№06-2/2155 від 03.12.2020(вх№8981 від 07.12.2020)) зазначає про таке.

По - перше: Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Дорожньо - транспортна пригода сталася 21 липня 2017р. Із позовною заявою позивач звернувся 07 вересня 2020 р., через три роки два місяці з дня ДТП.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Позивач дізнався про порушення свого права та про особу, яка його порушила (водія, що спричинив ДТП та власника транспортного засобу) в день скоєння ДТП, то саме із цього часу у останнього виникло право вимоги до безпосереднього заподіювана шкоди, а так як до суду за захистом свого порушеного права позивач звернувся зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, то це є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідна правова позиція міститься в правовому висновку ВСУ у постанові від 11 жовтня 2017 року № 6-1365цс17 та Постанові Великої палати ВС від 04 липня 2018 року у справі №910/2603/17.

Отже, Позивач безпідставно та без зазначених обґрунтованих підстав порушив строк звернення в суд.

По - друге: Позивачем в порушення ч. 1 ст. 76 ГПК України не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину та їх не надано, оскільки приписами ч.1ст.76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити які входять в предмет доказування.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність будь - якої шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відсутній розрахунок щодо матеріальної шкоди, яку позивач заявляє для відшкодування в розмірі 59 800 грн 00 коп.

Також, відсутні належні і допустимі докази щодо вартості транспортного засобу позивача (висновок експерта і т.п.), лише написано в позовній заяві, що матеріальна шкода становить 12 тис. грн.

А отже позивачем, ОСОБА_1 не було надано відповідного процесуального документу, який би засвідчував вартість матеріального збитку його транспортного засобу.

Щодо відшкодування витрат на проїзд, витрат на лікування, харчування і т.п. то долученими до позовних заяв чеки не підтверджують, що: ліки, які вказані в чеках значаться в листі лікарняних призначень : в більшості чеках взагалі невідомо що придбавалось - наприклад «таблетовані, геленові, предмети гігієни і т.п. пов`язані з ДТП чи лікуванням позивача.

Тобто, позивач зазначив майнову шкоду без належного її обґрунтування та без застосування належних та допустимих засобів доказування, що має бути також враховано судом при оцінці доказів, розгляді справи та постановленні законного та обґрунтованого рішення суду, з урахуванням повного, об`єктивного і всебічного дослідження всіх обставин справи.

Щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 55 тис. грн, позивачем не доведено жодними документами такий заявлений розмір. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Виходячи із засад розумності та справедливості відповідач просить зменшити розмір моральної шкоди.

2.3. Правова позиція третьої особи.

Вироком Бережанського районного суду від 05.07.2019 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.іет. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі пункту "в" статті 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" N 1810-УІІ1 від 22 грудня 2016 року ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного основного та додаткового покарання.

Цивільний позов адвоката Репєхи Б.Г. в інтересах потерпілого ОСОБА_4 10.1, до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з останнього в користь потерпілого в якості відшкодування матеріальної шкоди 20088,98 гри. та 5000,00 гри. в якості відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 02.10.2019 вказаний вирок у частині вирішення цивільного позову представника Репехи Б.Г. в інтересах потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди змінено. У задоволенні вказаного позову відмовлено. Рішення суду набрало законної сили.

Обставини справи:

Суд першої інстанції у фабулі обвинувачення констатував, що 21.07.17 близько 17:00 год., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено. ОСОБА_2 , керуючи технічно несправним автомобілем марки "КрАЗ". д.н.з. НОМЕР_1 (мав несправність (невідповідність) шин автомобіля вимогам і. 31.4.5 (а,б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, оскільки на усіх колесах задньої вісі автомобіля були встановлені шини з надмірним зносом малюнка протектора бігової доріжки та були наявні ділянки з відшаруванням протектора, власником якого є філія «Підгаєцький райавтодор» Дочірнього підприємства: «Тернопільський облавтодор» публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», , юридична адреса: вул. Поповича 1, м. Підгайці Тернопільської області, рухався правою смугою автодороги «Підгайці-Угринів», зі сторони м. Підгайці Тернопільської області в напрямку с. Угринів Підгаєцького району Тернопільської області, та наблизившись в м. Підгайці Тернопільської області на 38 км. + 865 м зазначеної автодороги до перехрестя нерівнозначних доріг (головна дорога вул. Шевченка, другорядна дорога вул. Поповича), розпочав виконання маневру - повороту ліворуч на вул. Поповича в м. Підгайці Тернопільської області. При цьому, під час руху останній не був достатньо уважним та не стежив належно за Дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3. (б,д) Правил дорожнього руху. Перед початком виконання повороту ліворуч, всупереч вимогам паї. 10.1. 16.13 Правил дорожнього руху, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху та не надав переваги в русі транспортним засобам, що рухалися по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо.

В цей час, потерпілий ОСОБА_1 , керуючи технічно несправним мотоциклом марки "Viper МХ200F" (мав невідповідність шини мотоцикла вимогам п. 31.4.5 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, оскільки на зад ньому колесі мотоцикла була встановлена шина з надмірним зносом малюнка протектора бігової доріжки), рухався правою смугою автодороги «Підгайці - Угринів», зі сторони с. Угринів Підгаєцького району Тернопільської області в напрямку м. Підгайці Тернопільської області, з невстановленою Досудовим розслідуванням швидкістю, порушуючи вимоги п.2.1 (п.а,б) Правил І дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (керування транспортним засобом не маючи прав керування таким транспортним засобом, а також керування транспортним засобом, не зареєстрованим в установленому порядку).

Унаслідок допущення водієм автомобіля "Краз" грубих порушень вище перелічених вимог ПДР ОСОБА_7 своїми діями створив аварійну обстановку для водія мотоцикла марки "Viper МХ200F".

Унаслідок зіткнення, яке відбулося на смузі руху до м.Підгайці Тернопільської області, потерпілий отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що не були небезпечними для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжувалися тривалим (більш 21 дня) розладом здоров`я, , а саме : закритий перелом правої променевої кістки в дистальній метаепіфізіарній частині (між тілом та нижнім кінцем кістки); відкритий перелом проксимальної (основної) фаланги 3-го пальця правої кисті з пошкодженням сухожилля розгинача та шкірних покривів в цій ділянці «рваною» раною; закритий перелом 4-ї п`ясткової кістки правої кисті; закритий перелом першої п`ясткової кістки лівої кисті; закритий перелом внутрішньої кісточки лівої великогомілкової кістки; «рвана» рана правої гомілки.

Невідповідність дій водія автомобіля марки «КрАЗ» технічним вимогам п.п. 10.1 та 16.3 ПДР України привела до виникнення дорожньо-транспортної пригоди, тобто причиною настання цієї дорожньо-транспортної пригоди та спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Цими діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України: «Порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження».

Із матеріалів справи вбачається, що мав місце факт ДТП за участю двох транспортних засобів під керуванням ОСОБА_8 та ОСОБА_1 з настанням наслідків, які досліджувалися в судовому засіданні і зафіксовані матеріалами кримінальної справи.

Звертаємо увагу суду на вимоги п.п. 1.3, 1.4 ПДР України, згідно із якими учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Третя особа вважає, що у причинному зв`язку із даною ДТП є саме дії потерпілого, який без навиків їзди на мотоциклі, без відповідних дозвільних документів керував технічно несправним транспортним засобом, не дотримався вимог щодо дозволеної швидкості, не вжив заходів для уникнення зіткнення, не застосувавши екстрене гальмування, зменшення швидкості або ж можливості об`їзду нерухомої перешкоди, чим порушив вимоги п.п. 2.1. 12.1. 12.3.12.4 ПДР, у силу яких, зокрема.

2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії:

б) реєстраційний документ на транспортний засіб;

12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

При вирішенні даного спору слід враховувати те, що в діях ОСОБА_1 також була винна поведінка.

Стосовно належності та допустимості доказів, які подані позивачем , то слід зауважити, що вони не можуть бути використані судом як докази з огляду на таке.

Позивачем долучено копії фіскальних чеків щодо придбання ліків та інших препаратів, однак на підтвердження обставин стосовно переліку медикаментів, які були використані для лікування ОСОБА_1 не подано жодних медичних документів, які були використані для лікування хвороби, листка призначень медикаментів та їх використання, виписки з історії хвороби і тому подібне.

Щодо шкоди, спричиненої транспортному засобу - мотоциклу марки "Viper МХ200F", то слід зазначити, що його вартість підтверджується довідкою-рахунком і у свій час вказана шкода відшкодована третьою особою.

Окрім цього, даний транспортний засіб залишився у позивача й в матеріалах справи відсутні докази щодо його залишкової вартості.

У процесі розгляду кримінального провадження було встановлено, що позивачу ОСОБА_1 через його законного представника матір ОСОБА_9 відшкодовано шкоду, а саме ОСОБА_2 у розмірі 10000.00 грн та рідною сестрою ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в розмірі 500.00 Євро і вказаний (факт визнався представником потерпілого ОСОБА_9

На підставі наведеного третя особа просить відмовити в задоволенні позову.

3. Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи.

Норми права, законодавство, судова практика, які застосував суд.

3.1. Норми права, які застосував суд.

Пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

У відповідності до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Із змісту статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, виправдувальним вироком суду у кримінальному провадженні, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи господарським судом.

За приписами частин 1,2 статті 66 ГПК України свідком може бути будь-яка дієздатна фізична особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи.

Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин.

Відповідно до статті 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Сторони, треті особи та їх представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Показання свідка, що ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, не беруться судом до уваги.

У відповідності до статті 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти. Суд має право зобов`язати учасника справи, який подав заяву свідка, забезпечити явку свідка до суду або його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Якщо свідок без поважних причин не з`явився в судове засідання або не взяв участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, суд не бере до уваги його показання. В ухвалі про виклик свідка суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Відповідно до частини 1 статті 211 ГПК України, допит свідка здійснюється тільки за ухвалою суду у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожний свідок допитується окремо.

Відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно із ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, зокрема вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5 наведеної постанови оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

3.2. Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками у справі.

Розглянувши матеріали справи, доводи позивача та заперечення відповідача та третьої особи, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши подані учасниками докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд керувався таким.

Юрисдикція справи. Процесуальне законодавство за яким вона розглядається.

У провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

26.11.2020 до господарського суду надійшла справа №605/451/20 за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'', (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, яку ухвалою Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 05.11.2020 постановлено передати Господарському суду Тернопільської області.

Пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Ухвалою суду від 27.11.2020 прийнято до провадження матеріали справи № 605/451/20 в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

З аналізу приписів статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства , враховуючи те, що в межах даної справи відсутній суб`єкт владних повноважень, даний спір розглядається за правилами і принципами визначеними Господарським процесуальним кодексом України. А тому, суд критично розглядає посилання представника третьої особи на те, що вказаний спір повинен розглядатись за принципами цивільного процесу.

Преюдиція.

Із змісту статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому як вбачається із матеріалів справи, у том числі, витребуваних судом матеріалів справи № 605/653/17 відбулось таке.

Вироком Бережанського районного суду від 05.07.2019 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі пункту "в" статті 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" N 1810-УІІ1 від 22 грудня 2016 року ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного основного та додаткового покарання.

Суд першої інстанції у фабулі обвинувачення констатував, що 21.07.17 близько 17:00 год., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено. ОСОБА_2 , керуючи технічно несправним автомобілем марки "КрАЗ". д.н.з. НОМЕР_1 (мав несправність (невідповідність) шин автомобіля вимогам і. 31.4.5 (а,б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, оскільки на усіх колесах задньої вісі автомобіля були встановлені шини з надмірним зносом малюнка протектора бігової доріжки та були наявні ділянки з відшаруванням протектора, власником якого є філія «Підгаєцький райавтодор» Дочірнього підприємства: «Тернопільський облавтодор» публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», , юридична адреса: вул. Поповича 1, м. Підгайці Тернопільської області, рухався правою смугою автодороги «Підгайці-Угринів», зі сторони м. Підгайці Тернопільської області в напрямку с. Угринів Підгаєцького району Тернопільської області, та наблизившись в м. Підгайці Тернопільської області на 38 км. + 865 м зазначеної автодороги до перехрестя нерівнозначних доріг (головна дорога вул. Шевченка, другорядна дорога вул. Поповича), розпочав виконання маневру - повороту ліворуч на вул. Поповича в м. Підгайці Тернопільської області. При цьому, під час руху останній не був достатньо уважним та не стежив належно за Дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3. (б,д) Правил дорожнього руху. Перед початком виконання повороту ліворуч, всупереч вимогам п. 10.1. 16.13 Правил дорожнього руху, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху та не надав переваги в русі транспортним засобам, що рухалися по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо.

В цей час, потерпілий ОСОБА_1 , керуючи технічно несправним мотоциклом марки "Viper МХ200F" (мав невідповідність шини мотоцикла вимогам п. 31.4.5 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, оскільки на зад ньому колесі мотоцикла була встановлена шина з надмірним зносом малюнка протектора бігової доріжки), рухався правою смугою автодороги «Підгайці - Угринів», зі сторони с. Угринів Підгаєцького району Тернопільської області в напрямку м. Підгайці Тернопільської області, з невстановленою Досудовим розслідуванням швидкістю, порушуючи вимоги п.2.1 (п.а,б) Правил І дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (керування транспортним засобом не маючи прав керування таким транспортним засобом, а також керування транспортним засобом, не зареєстрованим в установленому порядку).

Унаслідок допущення водієм автомобіля "Краз" грубих порушень вище перелічених вимог ПДР ОСОБА_7 своїми діями створив аварійну обстановку для водія мотоцикла марки "Viper МХ200F".

Унаслідок зіткнення, яке відбулося на смузі руху до м.Підгайці Тернопільської області, потерпілий отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що не були небезпечними для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжувалися тривалим (більш 21 дня) розладом здоров`я, , а саме : закритий перелом правої променевої кістки в дистальній метаепіфізіарній частині (між тілом та нижнім кінцем кістки); відкритий перелом проксимальної (основної) фаланги 3-го пальця правої кисті з пошкодженням сухожилля розгинача та шкірних покривів в цій ділянці «рваною» раною; закритий перелом 4-ї п`ясткової кістки правої кисті; закритий перелом першої п`ясткової кістки лівої кисті; закритий перелом внутрішньої кісточки лівої великогомілкової кістки; «рвана» рана правої гомілки.

Невідповідність дій водія автомобіля марки «КрАЗ» технічним вимогам п.п. 10.1 та 16.3 ПДР України привела до виникнення дорожньо-транспортної пригоди, тобто причиною настання цієї дорожньо-транспортної пригоди та спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Цими діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України: «Порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження».

Отже із змісту вироку, встановлено обставини, що 21 липня 2017 року, близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Краз», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є філія «Підгаєцький райавтодор» Дочірного підприємства «Тернопівльський облавтодор» публічного акціонерного товариства «Державна акціоненерна компанія Автомобільні дороги України», , юридична адреса вулиця Поповича, 1 м. Підгайці Тернопільської області, рухався правою смугою автодороги « Підгайці - Угринів «зі сторони м. Підгайці Тернопільської області в напрямку с. Угринів Підгаєцького району Тернопільської області на 38 км. + 865 м. зазначеної автодороги до перехрестя нерівнозначних доріг (головна дорога вул. Шевченка, другорядна дорога вул. Поповича), розпочав виконання маневру - поворот ліворуч на вул. Поповича в м. Підгайці Тернопільської області. При цьому, під час руху ОСОБА_2 своїми діями перешкоджаючи безпеці дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.3. (б.д)» Правил дорожнього руху. Перед початком виконання повороту ліворуч, ОСОБА_2 , всупереч вимогам п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху перед зміною напрямку руху не переконався, у безпечності маневру не надав перевагу в русі транспортному засобу який рухався по зустрічній смузі, не пропустив транспортний засіб, а саме мотоцикл потерпілого, почав здійснювати маневр в ліво порушуючи правила дорожнього руху з правої полоси з головної на другорядну дорогу. Перегородивши вантажівкою повністю проїжджу частину дороги, позбавивши водія зустрічного транспортного засобу для здійснення маневру, як наслідок мало місце неминуче зіткнення з мотоциклістом, потерпілий ОСОБА_1 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно вимог ст. 55 КПК України, ОСОБА_1 визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні.

У свою чергу ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі пункту "в" статті 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" N 1810-УІІ1 від 22 грудня 2016 року ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного основного та додаткового покарання.

Судом також встановлено, що в межах справи № 605/653/17 цивільний позов адвоката Репєхи Б.Г. в інтересах потерпілого ОСОБА_4 10.1, до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з останнього в користь потерпілого в якості відшкодування матеріальної шкоди 20088,98 гри. та 5000,00 гри. в якості відшкодування моральної шкоди.

Слід відмітити, що вирок суду був залишений в силі апеляцією, ухвала Тернопільського апеляційного суду від 02.10.2019. Серед іншого апеляційний суд у ній вказав на те, що в даній дорожньо-транспортній ситуації, невідповідність дій водія автомобіля КРАЗ вимогам п.п. 10.1, 16.13 ПДР України, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП і є необхідною її умовою. При цьому, доводи сторони захисту про порушення ПДР України водієм мотоцикла, який не мав права на керування транспортними засобами у зв`язку із чим у нього не було навичок водіння, а також із перевищенням ним швидкісного режиму та невжиттям заходив для уникнення зіткнення у випадку виявлення перешкоди для руху, колегія суддів вважала необґрунтованими, оскільки навіть у випадку наявності таких порушень про які вказує сторона захисту, вони не скасовують вину обвинуваченого у порушенні ним п.п.10.1 та 16.13 ПДР України, які згідно вищевказаного висновку експертизи знаходяться у причинному зв`язку із настанням ДТП, та не звільняють останнього від відповідальності за вчинене.

Разом з цим, ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 02.10.2019 вказаний вирок у частині вирішення цивільного позову представника Репехи Б.Г. в інтересах потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди змінено. У задоволенні вказаного позову відмовлено. Рішення суду набрало законної сили.

Матеріальні збитки.

Як стверджує позивач і зазначене не спростовано відповідачем та третьою особою першу невідкладну медичну допомогу потерпілому надано працівниками приймального відділення Підгаєцької районної комунальної лікарні.

В подальшому позивач проходив курс лікування, а саме до 18 серпня 2017 року у стаціонарі ортопедо - травматологічного відділенні Тернопільської університетській лікарні м. Тернополя. В процесі стаціонарного лікування, потерпілий переніс п`ять хірургічних операції.

Згідно Виписки із медичної картки стаціонарного хворого за № 02/07385 визначено повний діагноз основного захворювання та ускладнень, а саме з моменту їх отримання 21 липня 2017 року. Зокрема, вивих акромінального кінця правої ключиці. Закритий позасуглобовий перелом дистального метаепіфізу правої променевої кістки із зміщеннями. Відкритий спіралеподібний перелом проксимальної фаланги III-го пальця правої кисті із зміщенням. Рвана рана правої кисті. Закритий поперечний перелом IV п`ясної кісті із зміщенням. Закритий поза суглобовий перелом основи І п`ясної кістки лівої кисті із зміщенням. Закритий перелом медіального щиколотка зліва із зміщенням, Рвана рана передньої поверхні правої гомілки.

Потерпілим потрачено значну суму коштів на лікування та відновлювані процедури, що в загальному становить сорок чотири тисячі гривень ( квитанції на вказану суму витрат на лікування додаю) .

Згідно ст. 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевірено апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні. Вказані вимоги судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження були повністю дотримані.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні, достатній аналіз яким суд дав у вироку та які узгоджуються між собою і є обґрунтованими. Потерпілим потрачено значну суму коштів на лікування та відновлювані процедури квитанції на вказану суму витрат на лікування додано позивачем до позову.

Відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим не майновим правам фізичної особи відшкодовується повному обсязі особою, яка її завдала. Ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується винною особою, яка її завдала.

ОСОБА_2 на час вчинення кримінального правопорушення до 05 березня 2018 року перебував у трудових відносинах тому підлягає до застосування вимоги ст. 1172 ЦК України, оскільки шкода потерпілому завдана в наслідок дорожньо - транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю та під час виконання трудових обов`язків, не залежно від цього джерела підвищеної небезпеки .

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду» . За наявності вини особи, яка завдала шкоду особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги ( регресу ) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна) завдана в наслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Дана норма відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06.11. 2013 року за № 6-108 цс 13.

При цьому, суд враховує ту обставину, що в матеріалах справи відсутні будь які документи, які б вказували на те, що транспортний засіб відповідача був на момент ДТП застрахований, і у відповідача є в наявності поліс про страхування цивільно - правової відповідальності, а тому він міг розраховувати на відшкодування збитків завданих ДТП цим транспортним засобом та його водієм повністю чи частково зі сторони страхової компанії. Доказів такого, не подано суду зі сторони відповідача та й сам відповідач на такі обставини не посилається у відзиві на позов, а тому вони судом не досліджуються.

Усього позивачем заявлено до відшкодування матеріальних збитків на суму 60 800 гривень, з них:

- 4800 судові витрати, які поніс позивач під час розгляду справи № 605/653/17.

- 12000 - збитки у вигляді вартості пошкодженого (втраченого) мотоцикла позивача;

- 44000 - матеріальні збитки на лікування;

Також, позивач просить суд сплатити йому 55 000 грн. моральної шкоди

Розглянувши структуру заявлених до стягнення збитків суд вважає, що частина з них є безпідставно заявленою та не може бути задоволена судом При цьому суд керувався таким.

Так, розглянувши заявлені позивачем до стягнення 4800 витрат, які він поніс під час розгляду справи № 605/653/17, суд має за необхідне зазначити, що вказані витрати не можуть вважатися збитками, і бути стягнуті в межах іншої справи шляхом подання позову так як за своєю природою вказані витрати не є збитками, а є судовими витратами, які необхідно заявляти до стягнення в межах тих справ де вони понесені.

Аналогічного висновку дотримується і Верховний Суд. Наприклад, у пункті 6.19 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову, такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством.

Тому у стягненні 4800 грн, як матеріальних збитків, суд у позові відмовляє.

Відмовляє суд і у стягненні 12000 - збитків у вигляді вартості пошкодженого (втраченого) мотоцикла позивача. Так як саме позивач повинен був довести розмір пошкоджень та вартість цього автомобіля до і після аварії подати щодо цього докази, які б вказували, що вартість збитків у цьому випадку становить саме 12 000 гривень. Проте, таких належних, достовірних і вірогідних доказів суду позивачем не подано.

Щодо стягнення 44 000 витрат, які як стверджує позивач він поніс на лікування то такі підлягають до задоволення частково судом.

Так, як докази суду зі сторони позивача надано копії квитанцій усього за підрахунками суду з тих квитанцій, які можливо ідентифікувати за змістом, на суму 22 894,84 грн.

З поданих квитанцій за часом видачі вони відповідають періоду, коли позивач проходив лікування. Крім того з них вбачається, що придбавались за ними або ліки або інші речі необхідні для забезпечення життєдіяльності та лікування позивача в цей період.

Проте, окремі з цих квитанцій є датовані або раніше ДТП, наприклад, квитанція від 04.07.2017 на суму 35,54 грн., або значно пізніше ніж розумно можна припускати, що позивач ще проходив лікування пов`язане з ДТП, наприклад, 08.02.2021 на суму 629,80 чи 25.02.2021 на суму 639,80 грн. Усього таких квитанцій, які суд розцінює критично, як докази позивачем подано на суму 1 305,14 грн. і в цій частині у позові суд відмовляє.

Слід зазначити, що інша сума позовних вимог від 44 000 матеріальних збитків, а саме - 21105,16 грн (44 000 (заявлених) - 28 22 894,84 (пред`явлених квитанцій)) взагалі необґрунтована позивачем жодним доказом. І тому у цій частині позову суд відмовляє як не доведеній позивачем.

Таким чином, у цій частині позовних вимог, є належно обґрунтована позивачем поданими ним доказами сума збитків у розмірі 21 589,70 грн.

При цьому розглянувши заперечення відповідача і третьої особи до змісту доказів поданих позивачем, суд розглядає їх критично та відхиляє, так як вважає, що у даному випадку докази подані позивачем в обґрунтування понесених ним збитків на лікування, є більш вірогідними поряд із запереченнями на них відповідача та третьої особи.

При цьому суд, має за необхідне застосувати принцип вірогідності доказів, який полягає у такому.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Отже, суд вважає належними, достовірними та вірогідними докази позивача, які підтверджують понесені ним матеріальні збитки на лікування у розмірі 21 589,70 грн.

Проте, суд вважає, що вказана сума підлягає зменшенню судом з урахуванням поданих доказів відповідачем та третьою особою, а також опитаних свідків, які посвідчили, що позивачу під час перебування його на лікуванні в медичному закладі через його матір було передано 500 Євро на забезпечення витрат на лікування. Таке, зокрема підтверджують опитанні у судовому засіданні 20.09.2021 свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Лотоцька додатково посвідчила, що ці кошти передавала вона і ці кошти буле передані нею за свого брата, у зв`язку з його проступком, таким чином вона спростувала твердження представника позивача, що ці кошти були її самостійним пожертвуванням, а не за свого брата.

Отже, суд вважає, що сума матеріальних збитків є частково компенсована позивачу з боку близьких осіб водія відповідача. Тому сума 21 589,70 грн. заявлена до стягнення також підлягає зменшенню на 500 Євро, що на час їх передачі позивачу, за обмінним курсом складало 15 160 грн.

Таким чином, суд вважає належними заявлені до стягнення позивачем з відповідача матеріальні збитки у розмірі 6 429,7 грн. (21 589,70 - 15160).

Суд також відхиляє посилання третьої особи на передачу нею позивачу, ще додатково 10 000 грн. так як таке є лише твердженням третьої особи, і не знаходить підтвердження у інших доказах - квитанціях, розписках, показах інших свідків, а не лише зацікавленої особи - третьої особи - ОСОБА_2 ..

Суд також відхиляє і заперечення відповідача та третьої особи, щодо винних дій і зі сторони позивача при керуванні мотоциклом. Адже у даній дорожньо-транспортній ситуації, невідповідність дій водія автомобіля КРАЗ вимогам п.п.10.1, 16.13 ПДР України, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП і є необхідною її умовою.

При цьому, доводи про порушення ПДР України водієм мотоцикла, який не мав права на керування транспортними засобами у зв`язку із чим у нього не було навичок водіння, а також із перевищенням ним швидкісного режиму та невжиттям заходив для уникнення зіткнення у випадку виявлення перешкоди для руху, є необґрунтованими, оскільки навіть у випадку наявності таких порушень про які вказує відповідач і третя особа, вони не скасовують вину обвинуваченого у порушенні ним п.п.10.1 та 16.13 ПДР України, які знаходяться у причинному зв`язку із настанням ДТП, та не звільняють останнього від відповідальності за вчинене.

Стягнення моральної шкоди.

Щодо позовних вимог про відшкодування 55 000 грн 00 коп. моральної шкоди, то суд задовольняє їх частково, з наступних підстав.

Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд, надавши оцінку доказам, наявним в матеріалах справи враховуючи, що унаслідок зіткнення, яке відбулося з вини водія відповідача, позивач, як потерпілий отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що у своєму клінічному перебігу супроводжувалися тривалим (більш 21 дня) розладом здоров`я, а саме: закритий перелом правої променевої кістки в дистальній метаепіфізіарній частині (між тілом та нижнім кінцем кістки); відкритий перелом проксимальної (основної) фаланги 3-го пальця правої кисті з пошкодженням сухожилля розгинача та шкірних покривів в цій ділянці «рваною» раною; закритий перелом 4-ї п`ясткової кістки правої кисті; закритий перелом першої п`ясткової кістки лівої кисті; закритий перелом внутрішньої кісточки лівої великогомілкової кістки; «рвана» рана правої гомілки, при цьому позивач потрапив до медичного закладу і значний час лікувався, а тому однозначно поряд з фізичними отримав і значні душевні хвилювання.

Так, як стверджує позивач і зазначене не спростовано відповідачем та третьою особою, першу невідкладну медичну допомогу потерпілому надано працівниками приймального відділення Підгаєцької районної комунальної лікарні. В подальшому позивач проходив курс лікування, а саме до 18 серпня 2017 року у стаціонарі ортопедо - травматологічного відділенні Тернопільської університетській лікарні м. Тернополя. В процесі стаціонарного лікування, потерпілий переніс п`ять хірургічних операції.

Згідно Виписки із медичної картки стаціонарного хворого за № 02/07385 визначено повний діагноз основного захворювання та ускладнень, а саме з моменту їх отримання 21 липня 2017 року. Зокрема, вивих акромінального кінця правої ключиці. Закритий позасуглобовий перелом дистального метаепіфізу правої променевої кістки із зміщеннями. Відкритий спіралеподібний перелом проксимальної фаланги III-го пальця правої кисті із зміщенням. Рвана рана правої кисті. Закритий поперечний перелом IV п`ясної кісті із зміщенням. Закритий поза суглобовий перелом основи І п`ясної кістки лівої кисті із зміщенням. Закритий перелом медіального щиколотка зліва із зміщенням, Рвана рана передньої поверхні правої гомілки.

Як стверджує позивач внаслідок у отриманих тілесних ушкоджень середньої важкості, позивач як потерпілий тривалий час відчував нестерпну біль та зазнавав відповідно страждань, дискомфорту та незручностей, оскільки не міг самостійно ні їсти ні пити, справляти природні потреби. Не кажучи про спокійний сон.

Окрім цього, внаслідок отриманих значних тілесних ушкоджень та травм окрім фізичного болю, відчував труднощі під час дихання, та постійну біль голови, порушення координації рухів. Спричинені тілесні ушкодження наклали свій відбиток на якість подальшого життя, створили певні труднощі в задоволенні своїх щоденних життєвих потреб та не уможливлювали повноцінному відпочинку, а також створювали інші обмеження та труднощі пов`язані із слідами від отриманих ран і травм.

Окрім цього, потерпілий змушений був докласти додаткових фізичних і моральних зусиль для захисту своїх порушених прав під час проведення органом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

З огляду на зазначене вище, суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, ураховано тяжкість вимушених змін у його життєвих відносинах та здоров`ю, а тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що стягненню підлягає моральна шкода у розмірі 20 000,00 грн.

В решті заявленої до стягнення суми моральної шкоди, суд відмовляє як надмірно заявленій.

Щодо заявленої відповідачем і третьою особою

заяви про пропуск строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Дорожньо - транспортна пригода сталася 21.07.2017. Із позовною заявою позивач звернувся у суд - 07.09.2020 р., через три роки два місяці з дня ДТП.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Суд погоджується з твердженнями відповідача і третьої особи, що позивач дізнався про порушення свого права та про особу, яка його порушила (водія, що спричинив ДТП та власника транспортного засобу) в день скоєння ДТП, і саме з цього часу у останнього виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди.

А тому до суду за захистом свого порушеного права позивач звернувся зі спливом позовної давності.

Відповідачем заявлено заяву про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Проте, суд вважає, що існують підстави поновити позивачу пропущений ним строк позовної давності звернення у суд і вони пов`язані з таким.

Відповідно до частини 5 статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Цивільний кодекс України у статті 267 передбачає можливість визнання судом поважними причини пропуску позовної давності, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Вирішення питання щодо визнання поважними причини пропуску позовної давності перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для визнання їх поважними. Разом з тим, якщо пропуск позовної давності має місце зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, рішення про визнання поважними причини пропуску позовної давності може порушити принцип юридичної визначеності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів.

Аналогічний висновок ВС викладено у Постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №908/1846/17.

При цьому суд зазначає, що у даному випадку пропуск строку позовної давності позивачем не є значним. При цьому позивач внаслідок ДТП значний час проходив лікування в стаціонарі та поза його межами. Причиною пропуску строку звернення в суд, є також те, що позивач заявляв такі ж вимоги в межах кримінального провадження у спосіб подання цивільного позову до третьої особи - водія ОСОБА_7, і перша інстанція суду, задовольнила його частково, проте, апеляційна інстанція скасувала в цій частині позовні вимоги повністю, що стало підставою для звернення позивачем у суд в межах даної справи до відповідача.

Усі наведені обставини в сукупності, на думку суду, є поважними причинами пропуску строку позовної давності позивачем, а тому суд, вважає, що порушене право позивача підлягає захисту судом.

Керуючись положеннями статей 2, 42, 86, 233, 236, 238, 240, 241, з 253 по 259 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_1 - 6 429 (шість тисяч чотириста двадцять дев`ять) грн 07 коп. матеріальної шкоди та 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп. моральної шкоди.

3. В іншій частині позову, відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , (ідент. номер НОМЕР_2 );

Відповідач - Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 4600,1 () ;

Третя особа - ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , (паспорт № НОМЕР_3 виданий 16.12.1996).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статей з 253 по 259 ГПК України подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення із врахуванням п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення з урахуванням вихідних та святкових днів, а також відрядження судді, складено на протязі робочих днів 19.10.2021.

Повний текст рішення надіслати учасникам справи рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення поштового відправлення або вручено наручно особисто уповноваженим представникам за їх зверненням.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя В.Л. Гевко