ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2021 р. Справа№ 910/7573/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2021

у справі № 910/7573/21 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛКО УКРАЇНА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ»

про стягнення заборгованості у розмірі 1 448 488,93 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕЛКО УКРАЇНА» (далі - ТОВ «ТЕЛКО УКРАЇНА», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» (далі - ТОВ «ТД «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ», відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 1 448 488,93 грн, з яких 199 538,32 грн основного боргу, 65 023,62 грн пені, 119 953,83 грн штрафу, 13 004,71 грн 3% річних, 50 968,45 грн інфляційних втрат, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №81-03/0819 від 01.08.2019 щодо своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 у справі №910/7573/21 позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «ТД «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» на користь ТОВ «ТЕЛКО УКРАЇНА» заборгованість у розмірі 1 199 538,32 грн, 3% річних у розмірі 13 004,71 грн, інфляційні у розмірі 50 968,45 грн, пеню у розмірі 54 962,28 грн, штраф у розмірі 119 953,83 грн та судовий збір у розмірі 21 576,41 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з наявності порушення відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за договором в частині своєчасної оплати за поставлений товар, у зв`язку з чим визнав правомірним нарахування пені, інфляційних втрат, 3% річних та штрафу; перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що такий здійснений з порушенням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а тому вказана позовна вимога підлягає частковому задоволенню.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «Торговий дім «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог щодо нарахування штрафних санкцій по договору поставки №81-03/0819 від 01.08.2019.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт наголошував на тому, що судом не було враховано умови п. 6.4 договору, з урахуванням якого штрафні санкції мали нараховуватись на суму, що не перевищує 250 000,00 грн з урахуванням ПДВ.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Торговий дім «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 у справі № 910/7573/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 20.10.2021, встановлено ТОВ «ТЕЛКО УКРАЇНА» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7573/21.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказує на те, що скаржник намагається в односторонньому порядку змінити умови укладеного договору, здійснюючи помилкове трактування пункту 6.4 договору та намагаючись переконати суд апеляційної інстанції в тому, що його положеннями встановлений порядок нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору; пеня та штраф нараховані позивачем на підставі п.п. 8.1, 8.2 договору, які не містять жодних обмежень щодо вартості товару, на яку нараховуються штрафні санкції та однозначно вказують на те, що базою їх розрахунку є вартість товару, за який прострочена оплата.

11.10.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У судове засідання відповідач не з`явився, явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи, що останній про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції не повідомив та не заявив клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів, зважаючи на те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для вирішення спору у даній справі без заслуховування додаткових пояснень відповідача, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги без участі вказаної особи.

У судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.

20.10.2021 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення штрафних санкцій (пені та штрафу).

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.08.2019 року між ТОВ «ТД «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» (у тексті договору - покупець) та ТОВ «ТЕЛКО УКРАЇНА» (у тексті договору - постачальник) було укладено договір поставки №81-03/0819 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити відповідно до рахунків-фактур, видаткових накладних та товаросупроводжувальних документів, що являють собою невід`ємну частину цього договору, фруктозу та харчові інгредієнти, якість, кількість, строки поставки, умови оплати та ціна яких визначена цим договором, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього.

Умови поставки визначаються у відповідних рахунках-фактурах і видаткових накладних (п.4.1 договору).

Згідно з п.5.2 договору загальна орієнтовна сума договору становить 1 000 000,00 грн з урахуванням ПДВ, а остаточна сума договору складає загальну суму вказаних у накладних, на підставі яких здійснюється поставка товару за цим договором окремими партіями, та визначається, виходячи із встановлених цін на товар.

Пунктом 6.4 договору визначено умови оплати: протягом 30 календарних днів з дати оформлення видаткової накладної за партію товару, що відвантажується на адресу покупця на суму, що не перевищує 250 000,00 грн з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 7.1 договору товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем в момент фактичної передачі його покупцю і підписання покупцем відповідних товаротранспортних документів. Перехід права власності на товар відбувається наступним чином:

7.1.1. В разі придбання товару на умовах «самовивіз зі складу постачальника» - в момент завантаження товару на транспортний засіб покупця на території складу постачальника. Під транспортним засобом покупця розуміється транспортний засіб, який належить покупцю або який надає послуги перевезення на підставі договору перевезення, укладеного покупцем;

7.1.2. В разі придбання товару на умовах «доставка на склад покупця або доставка на склад транспортної компанії» - в момент вивантаження товару на складі покупця, або в момент вивантаження на складі транспортної компанії.

Пунктом 11.1 договору встановлено, що цей договір вступає в силу з моменту його укладення і діє до 31.12.2019, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. У разі, якщо жодна зі сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну дії цього договору письмово не заявить про намір розірвати договір, термін дії цього договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік, без обмеження кількості разів такої пролонгації.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1 454 137,20 грн, що підтверджується видатковими накладними №0 від 04.09.2020 на суму 274 167,60 грн, №3 від 20.10.2020 на суму 336 360,00 грн, №5 від 19.10.2020 на суму 120 171,00 грн, №7 від 20.11.2020 на суму 300 576,00 грн, №7 від 10.12.2020 на суму 229 047,60 грн, №5 від 24.12.2020 на суму 193 215,00 грн, а також відповідними товарно-транспортними накладними.

Разом з тим, як стверджує позивач та не заперечує відповідач, останнім були порушені встановлені договором строки оплати товару та здійснено часткову оплату за отриманий товар у розмірі 254 598,88 грн, що підтверджується довідкою АТ «СЕБ корпоративний банк» та наданим позивачем реєстром оплат, у зв`язку з чим заборгованість ТОВ «ТД «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» перед ТОВ «ТЕЛКО УКРАЇНА» становить 1 199 538,32 грн.

Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором в частині оплати вартості поставленого товару, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача, зокрема пені та штрафу, нарахованих на заборгованість за неоплачений товар.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства та вищевказані межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 54 962,28 грн та штрафу в розмірі 119 953,83 грн, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладення ТОВ «ТЕЛКО УКРАЇНА» та ТОВ «ТД «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» договору поставки №81-03/0819 від 01.08.2019 було спрямоване на отримання останнім відповідного товару та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати.

Положеннями статті 691 та частини 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною першою ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, відповідач допускав порушення взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару, оскільки не розраховувався за нього у строк, встановлений п. 6.4 договору, що підтверджується наявними матеріалами справи, а також не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

При цьому, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», згідно з п. п. 1, 3 якого платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені за прострочку платежу, що встановлюється за згодою сторін, обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 8.1 договору сторони відповідають за невиконання, неналежне та/або несвоєчасне виконання зобов`язань, передбачених даним договором та законодавством України.

Пунктом 8.2 укладеного сторонами договору встановлено, що за несвоєчасну оплату за товар покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості товару за кожний день прострочення, а у випадку прострочення понад ніж 30 календарних днів додатково стягується також штраф у розмірі 10% від суми несплаченого товару.

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за відповідний період, з урахуванням сум заборгованості за кожною окремою видатковою накладною, встановлених судом дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань, та дат, до яких є правомірним нарахування пені у відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що з ТОВ «ТД «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» на користь ТОВ «ТЕЛКО УКРАЇНА» підлягає стягненню пеня у розмірі 54 962,28 грн. В іншій частині вказаної вимоги, а саме, у стягненні пені у розмірі 10 061,34 грн необхідно відмовити.

Крім того, враховуючи прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати товару, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд першої інстанції правильно встановив, що такий є арифметично вірним та здійсненим з урахуванням умов договору, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення вказаної вимоги у повному обсязі та стягнення з ТОВ «ТД «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» на користь ТОВ «ТЕЛКО УКРАЇНА» 119 953,83 грн штрафу.

Доводи апелянта щодо необхідності нарахування штрафних санкцій у відповідності до п. 6.4 договору, а саме, на суму що не перевищує 250 000,00 грн з урахуванням ПДВ, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки згідно з вищенаведеними вимогами законодавства та умовами договору (п.п. 8.1, 8.2) заявлені до стягнення штраф та пеня правомірно нараховані позивачем на суму заборгованості відповідача з оплати товару.

Водночас, як було зазначено вище, пунктом 6.4 договору визначено умови оплати товару, а не відповідальність за невиконання зобов`язань сторін, у зв`язку з чим апелянт безпідставно ототожнює визначену даним пунктом договору суму відвантаження партії товару з базою для нарахування штрафних санкцій, що передбачена п. 8.2 договору.

При цьому, погоджені сторонами умови договору не містять жодних обмежень щодо суми, на яку підлягають нарахуванню штрафні санкції за невиконання покупцем зобов`язань з оплати товару.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази та вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в оскаржуваній частині, а саме, в частині стягнення з ТОВ «ТД «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» на користь ТОВ «ТЕЛКО УКРАЇНА» пені у розмірі 54 962,28 грн та 119 953,83 грн штрафу.

Доводи апелянта щодо неповного дослідження судом всіх обставин справи, порушення норм матеріального права та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 у справі №910/7573/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «ТД «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 9 294,30 грн та витрати на відправку поштової кореспонденції у розмірі 52,00 грн.

Статтею 123 ГПК України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст. 16 ГПК України.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 9 294,30 грн та витрат на відправку поштової кореспонденції у розмірі 52,00 грн позивачем надано суду копії Рамкового договору про надання юридичних послуг №108-ВА від 31.03.2021 (далі - Рамковий договір), ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АС №1026585, рахунку №000337 від 30.09.2021, платіжного доручення №0410001 від 07.10.2021, Звіту про надані юридичні послуги за період з 01.09.2021 по 30.09.2021, а також роздруківку з сайту НБУ щодо курсу Євро станом на 30.09.2021.

За умовами укладеного між ТОВ «ТЕЛКО УКРАЇНА» (у тексті договору - Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «ТЕФФІ» (у тексті договору - Фірма) Рамкового договору, Фірма зобов`язується надавати юридичні послуги, а Клієнт, в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується оплачувати надані послуги.

Обсяг послуг по кожному окремому проекту може узгоджуватися сторонами, виходячи з отриманих Фірмою письмових Запитів/ Завдань / Доручень Клієнта (надалі - Замовлення) у порядку, визначеному цим договором (п.1.2 Рамкового договору).

Згідно з Завданням 3 до Рамкового договору Клієнт звернувся з запитом щодо стягнення в судовому процесі дебіторської заборгованості з контрагента - з ТОВ «ТД «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ», що виникла внаслідок невиконання контрагентом грошового зобов`язання з оплати поставленого товару.

За вказаним Завданням послугами є: здійснення юридичного аналізу документів, наданих Клієнтом; уточнення необхідної інформації та запит додаткових документів (за необхідності); підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ТОВ «ТД «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» та направлення її до суду першої інстанції за належною підсудністю; супроводження судового процесу до набрання чинності рішенням суду першої інстанції.

За надані послуги Клієнт сплачує Фірмі грошові кошти з розрахунку вартості однієї години, а саме - 80 (вісімдесят) Євро за годину роботи. Вартість послуг Фірми визначається шляхом множення фактично витраченого фахівцями (співробітниками) Фірми часу на надання послуг на вартість однієї години. Гривнева сума розраховується Фірмою за офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку.

З рахунку №000337 від 30.09.2021, який було повністю оплачено позивачем платіжним дорученням №0410001 від 07.10.2021 та Звіту про надані юридичні послуги за період з 01.09.2021 по 30.09.2021, в якому наведено детальний опис робіт (наданих послуг) із зазначенням часу, витраченого адвокатами Адвокатського об`єднання «Юридична фірма «ТЕФФІ» на виконання відповідних робіт, вбачається, що під час апеляційного провадження у справі були надані наступні послуги:

- здійснення юридичного аналізу апеляційної скарги ТОВ «ТД «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ», формування правової позиції захисту прав і законних інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції (0.50 год.);

- підготовка письмового відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «ТД «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» (2.50 год. + 0.50 год.);

- формування пакетів документів для відправлення відзиву на апеляційну скаргу в суд та стороні, відправлення відзиву на відділенні поштового зв`язку (0.25 год.);

- додаткові витрати: відправлення відзиву на апеляційну скаргу в суд та стороні на суму 52,00 грн.

Також з вказаного Звіту про надані юридичні послуги вбачається, що погодинна ставка роботи радника та старшого юриста Адвокатського об`єднання «Юридична фірма «ТЕФФІ», якими надавалась послуги позивачеві становить 2 478,48 грн, виходячи з того, що станом на 30.09.2021 (дату виставлення рахунку та складання Звіту) курс НБУ Євро до Гривні становив 30,981 грн - 1 Євро.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується надання відзиву на апеляційну скаргу, а також понесення витрат на поштову кореспонденцію (направлення відзиву на апеляційну скаргу на адресу Північного апеляційного господарського суду та відповідача), колегія суддів дійшла висновку про доведеність позивачем надання йому Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «ТЕФФІ» послуг з професійної правничої допомоги під час розгляду справи судом апеляційної інстанції у сумі у сумі 9 294,30 грн, а також компенсація йому витрат на відправлення поштової кореспонденції на суму 52,00 грн.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що надані докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, за приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу, зокрема вказавши, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Надалі об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду підтвердила цей висновок у постанові від 22.11.2019 у справі № 902/347/18 та у постанові від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, зазначивши, що у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 ГПК України).

У постанові від 22.11.2019 у справі № 902/347/18 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зауважила, що викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 правова позиція має враховуватись при вирішенні усіх наступних спорів у подібних правовідносинах.

При цьому, колегія суддів наголошує, що за приписами ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Однак, під час розгляду апеляційної скарги відповідачем, який належним чином повідомлявся про її розгляд, не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, розмір яких було вказано у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що була направлена на адресу відповідача та, як вбачається з інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження поштових відправлень, була отримана ним 12.10.2021, тобто завчасно до судового засідання.

Таким чином, відповідачем, відповідно до ст. 126 ГПК України, не доведено належними та допустимим доказами неспівмірності заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що до переліку виконаних адвокатським об`єднанням робіт, витрати щодо яких заявлені позивачем, були включені виключно ті роботи, що були необхідними для розгляду поданої відповідачем апеляційної скарги. Витрати по жодним іншим роботам адвоката не включалися позивачем до судових витрат.

Суд апеляційної інстанції також вважає, що розмір заявлених витрат є розумним, адже відповідає часу, витраченому адвокатом на виконання робіт, що були необхідними в даній справі для представництва інтересів позивача.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи та розумну необхідність витрат для даної справи у суді апеляційної інстанції, зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, з урахуванням часу здійснення представництва у суді апеляційної інстанції, на переконання колегії суддів, співмірною є компенсація за рахунок відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 9 294,30 грн, а також компенсація витрат на відправлення поштової кореспонденції на суму 52,00 грн.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 у справі №910/7573/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 у справі №910/7573/21 залишити без змін.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» (01033, місто Київ, вул. Жилянська, буд. 9-11; ідентифікаційний код 38092323) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛКО УКРАЇНА» (01135, місто Київ, вул. Григорія Андрющенка, буд. 4-Г, ідентифікаційний код 32856918) 9 294 (дев`ять тисяч двісті двадцять чотири) грн 30 коп. судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції та 52 (п`ятдесят дві) грн 00 коп. витрат, пов`язаних з оплатою відправлення поштової кореспонденції.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи № 910/7573/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.10.2021.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова