ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2021 р. Справа №909/1302/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді О.В. Зварич

суддів В.М. Гриців

О.І. Матущак,

секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» за №1001вих-20-5997 від 15.10.2020 року (вх. № 01-05/3009/20 від 26.10.2020 року)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 08.09.2020 року (суддя Л.М. Неверовська; повний текст рішення складено 21.09.2020 року)

у справі № 909/1302/19

за позовом: Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (надалі АТ «Укртрансгаз»)

до відповідача: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз» (надалі АТ «Тисменицягаз»)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про стягнення заборгованості в сумі 13443386,14 грн.,

за участю:

від позивача (в режимі відеоконференції): Гасай М.Б. адвокат (довіреність № 1-2526 від 10.12.2020 року);

від відповідача: Вук У.І. адвокат (довіреність № 01Др-2-0121 від 21.01.2021 року);

від третьої особи: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

29.11.2019 року АТ "Укртрансгаз" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовом АТ «Тисменицягаз» про стягнення 13443386,14 грн., з яких: 12684880,36 грн. основного боргу, 698493,42 грн. пені, 60012,36 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав своїх зобов`язань з оплати рахунків за добові небаланси за період з березня по червень 2019 року на загальну суму 12684880,36 грн.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 08.09.2020 року у справі №909/1302/19 (суддя Л.М. Неверовська) відмовлено в позові АТ «Укртрансгаз».

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що між сторонами укладено договір транспортування природного газу № від 17.12.2015 року. Розділом ІХ цього договору врегульовано визначення вартості послуг балансування та порядок розрахунків за них. Сторони погодили порядок врегулювання місячного небалансу. У відповідача не виникли зобов`язання по оплаті щодобових небалансів, так як не були внесені відповідні зміни в договір транспортування природного газу. Відсутність передбачених договором додатків, зокрема додатку 3, вказує на неузгодженість сторонами, на момент укладення договору, переліку комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу та їх характеристик: назва ПППГ (ГРС, ПВВГ), місце встановлення та тип ВОГ (до/після вузла редукування), Pmax абсолютне (МПа), максимальна витрата (об`єму) газу комерційним вузлом обліку за добу за стандартних умов, реквізити Акта розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін (№, дата), як це передбачено додатком 3 до Типового договору транспортування природного газу. Також при розгляді справи судом встановлено, що на офіційному веб-сайті Регулятора НКРЕКП в розділі "Акти перевірок у нафтогазовому комплексі за 2019 рік" міститься інформація про проведення перевірки АТ "Укртрансгаз", оформленої актом № 161 від 19.04.2019 року, яка є публічною. За результатами перевірки встановлено, що "особистий кабінет Оператора ГРМ в інформаційній платформі не містить вкладку "Створити номінацію", що не дає можливості оператору ГРМ подати номінацію у разі закупівлі природного газу для власних виробничо-технічних потреб та для покриття фактичних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ у власника природного газу у віртуальній торговій точці, що не відповідає вимогам абзацу першого пункту 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГTC, а саме інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом". У зв`язку із зазначеним, НКРЕКП було прийнято постанову №664 від 26.04.2019 року "Про здійснення заходів державного регулювання до AT "Укртрансгаз", відповідно до якої Товариство мало до 20.05.2019 року привести свої дії у відповідність до вимог Кодексу ГТС. Наведені обставини свідчать про те, що Інформаційна платформа оператора ГТС, на якій учасники ринку мали б вчиняти щодобові балансуючі дії, в період до 20.05.2019 року не виконувала своїх функцій належним чином по відношенню до оператора ГРМ. Тому в оператора ГТС в цей період не було передбаченого законодавством інструменту для вчинення щодобових балансуючих дій по відношенню до оператора ГРМ.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач подав апеляційну скаргу на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 08.09.2020 року у справі №909/1302/19, в якій просить скасувати зазначене рішення суду, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. Звертає увагу на те, сам факт наявності небалансу є правовою підставою для застосування до оператора газорозподільної системи плати за добовий небаланс. Законодавством саме на замовника послуг транспортування покладено обов`язок збалансовувати свої портфоліо балансування, зокрема, шляхом вчинення дій із врегулювання небалансів. В пункті 6 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС законодавцем чітко передбачено, що вчинення дій із врегулювання небалансів є по суті правочином із купівлі-продажу, який не є складовою частиною послуг із транспортування природного газу, зобов`язанням, сторонами якого є продавець та покупець. Отже, у випадку наявності у оператора газорозподільної системи щодобових негативних небалансів, до нього застосовується плата за добовий небаланс та у нього виникає обов`язок з оплати таких щодобових небалансів. Стверджує, що Товариство своєчасно та відповідно до положень п.16 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС надіслало відповідачу рахунки за добовий небаланс у період з березня по червень 2019 року. Враховуючи те, що відповідач не вчинив дій, направлених на забезпечення власних витрат та дій з врегулювання щодобових небалансів природного газу, висновки суду стосовно того, що Інформаційна платформа не виконувала своїх функцій належним чином по відношенню до оператора ГРМ, є помилковими. Також вказує, що відповідач, як оператор ГРМ, надав оформлені належним чином повідомлення на створення облікових записів користувачів та відповідні довіреності від його імені на право вчиняти всі необхідні юридично значущі дії на інформаційній платформі оператора ГТС. В подальшому саме такі уповноважені особи відповідача завантажують до інформаційної платформи оператора ГТС актуальну інформацію з накладанням ЕЦП цієї уповноваженої особи. Таким чином, суб`єкти ринку природного газу визначили уповноважених осіб, які матимуть право доступу до інформаційної платформи від імені такого суб`єкту ринку природного газу (користувача платформи). Такі особи вчинили правочин, який є підставою для виникнення відповідних цивільних прав та обов`язків у сфері транспортування природного газу за наслідками вчинення такими уповноваженими особами користувача платформи дій, спрямованих на замовлення, надання та супроводження послуг транспортування природного газу, в тому числі добового балансування газотранспортної системи, а також інших дій, передбачених Кодексом ГТС.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, оскаржуване рішення вважає законним, обґрунтованим, ухваленим із дотриманням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу на те, що між сторонами відсутній договір, який би передбачав врегулювання щодобових небалансів та відсутня згода на придбання природного газу в оператора газотранспортної системи в обсязі добового небалансу. Позовні вимоги не грунтуються на положеннях діючого між сторонами договору. Зазначає про безпідставність посилань апелянта на функціонування інформаційної платформи та беззаперечність інформації, наданої з її ресурсів, з огляду на те, що інформаційна платформа оператора ГТС, на якій учасники ринку мали б вчиняти щодобові балансуючі дії в період до 20.05.2019 року не виконувала своїх функцій належним чином по відношенню до оператора ГРМ. Тому в оператора РТС в цей період не було передбаченого законодавством інструмента для вчинення щодобових балансуючих дій по відношенню до оператора ГРМ. Просить залишити без змін рішення господарського суду Івано-Франківської області від 08.09.2020 року у справі №909/1302/19, апеляційну скаргу АТ "Укртрансгаз" без задоволення.

Третя особа Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг не надавала письмового відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги з наведених у ній підстав.

Представник відповідача просив залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа не делегувала свого представника в судове засідання. Про причини неявки не повідомила. Згідно з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення №752 третя особа належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасника справи, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, справу може бути розглянуто при відсутності третьої особи.

Обставини справи

17 грудня 2015 року між ПАТ Укртрансгаз (оператор) та ПАТ «Тисменицягаз» (замовник) укладено договір транспортування природного газу № , відповідно до якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу (далі послуги) на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг (а.с.13-23, т.1).

Згідно з пунктом 2.2 договору послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.

В пункті 2.3 договору визначено послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі балансування).

У відповідності до пункту 2.4 договору обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначається підписанням додатка 1 (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) до цього договору.

Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюються відповідно до вимог Кодексу. Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі. Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів. Додатки №№1, 2, 3 є невід`ємною частиною цього договору. При цьому, додаток №3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу(п.п. 2.5-2.8, розділ ІІ договору).

Відповідно до пункту 3.2 договору оператор має право стягувати із замовника додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності та/або за недотримання вимог щодо якості газу, який передається ним в газотранспортну систему, в порядку, визначеному цим договором.

Згідно з пунктом 4.1 договору замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; надати оператору фінансове забезпечення в порядку, встановленому у Кодексі та цьому договорі; дотримуватися обмежень, встановлених цим договором та Кодексом; негайно виконувати розпорядження диспетчерської служби оператора; вчасно врегульовувати небаланси; не перевищувати замовлені потужності, визначені в цьому договорі; повідомляти оператора про зміну умов, які стали підставою для укладення цього договору; забезпечити можливість цілодобового зв`язку оператора з представниками замовника, зазначеними в цьому договорі; здійснити додаткову оплату оператору у разі перевищення розміру договірної потужності та/або недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним в газотранспортну систему, в порядку, визначеному цим договором.

Порядок комерційного обліку природного газу (у тому числі приладового) та перевірки комерційних вузлів обліку, а також порядок приймання-передачі природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи та визначення і перевірки параметрів якості в цих точках здійснюється сторонами відповідно до вимог Кодексу та з урахуванням цього договору (п.5.1 договору).

У відповідності до пункту 5.4 окремим додатком 3 до цього договору між оператором та замовником, який є оператором газорозподільної системи/прямим споживачем/газовидобувним підприємством/виробником біогазу, інших видів газу з альтернативних джерел, визначається перелік комерційних вузлів обліку газу, встановлених на всіх фізичних точках входу/виходу до відповідного замовника.

На кожну фізичну точку входу/виходу до/з газотранспортної системи складається акт розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін, який має містити схему потоків газу через вузол обліку природного газу (далі ВОГ), його місце розташування на схемі, межу балансової належності та за необхідності схематичне позначення іншого обладнання чи засобів вимірювальної техніки (далі ЗВТ) (п.5.5 договору).

В пункті 9.1 договору сторони обумовили, що у разі виникнення у замовника негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, замовник зобов`язаний сплатити оператору за послуги балансування. Негативний місячний небаланс замовника визначається відповідно до Кодексу.

Пункт 9.2 договору передбачає: «Вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний небаланс замовника за формулою

В балансування = БЦГ х К х QБГ,

де

БЦГ базова ціна газу;

QБГ обсяг негативного місячного небалансу замовника послуг транспортування;

К коефіцієнт компенсації, що дорівнює 1,2. При розмірі небалансу до 5% від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи, застосовується коефіцієнт, що дорівнює 1».

Згідно з пунктом 9.3 договору базова ціна газу визначається оператором відповідно до Кодексу. Оператор визначає базову ціну газу щомісяця в строк до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, та розміщує її на веб-сайті.

29 листопада 2017 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до вказаного договору, згідно з якою було викладено у новій редакції пункти 8.2; 8.4 розділу VIII, пункт 9.4 розділу ІХ, пункти 10.4; 10.5 розділу Х. Пунктом 7 цієї Додаткової угоди передбачено, що вона набирає чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, умови додаткової угоди застосовуються до відносин між сторонами по договору, починаючи з 29 грудня 2016 року (а.с.25-27, т.1).

У відповідності до пункту 9.4 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 29.11.2017 року) «Оператор до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник, крім вартості послуг, вказаних в абзаці другому цього пункту, зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п`яти банківських днів.

Оплата вартості послуг балансування оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року N 20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період».

Відповідно до п.13.1 договору транспортування природного газу № від 17 грудня 2015 року у випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором.

В пункті 17.3 договору передбачено, що у разі внесення та затвердження Регулятором змін до Типового договору транспортування природного газу сторони зобов`язані протягом місяця внести відповідні зміни до цього договору.

В матеріалах справи відсутні копії додатків за №№ 1, 2 та 3, про які йдеться у пунктах 2.4 2.8 розділу ІІ договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 року.

Як видно зі змісту договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 року, цей договір не врегульовує порядку здійснення оплати за добові небаланси.

Матеріали судової справи №909/1302/19 не містять доказів щодо внесення сторонами змін до вказаного договору після укладення додаткової угоди №1 від 29.11.2017 року.

Разом з тим, у позовній заяві позивач вказує, що за результатами співставлення остаточних алокацій подач/відборів відповідачем природного газу до/з газотранспортної системи за березень, квітень, травень, червень 2019 року виявив наявність у відповідача небалансів як різниці між вказаними алокаціями подач/відборів природного газу, на підставі чого здійснив розрахунок остаточних обсягів добового небалансу відповідача за кожну газову добу звітного місяця та визначив його остаточну плату за такі добові небаланси за кожну газову добу і сумарно за звітний місяць.

На підтвердження наявності у відповідача небалансів як різниці між вказаними алокаціями подач/відборів природного газу, позивач надав акти врегулювання щодобових небалансів за газові місяці березень-червень 2019, довідки про добові небаланси АТ «Тисменицягаз», акти приймання-передачі природного газу, оформлені між сторонами за березень, квітень, травень, червень 2019 року, реєстри файлів завантаження до Інформаційної платформи (а.с. 32-37; 42-99; т.1).

Крім цього, у матеріалах справи містяться виставлені позивачем відповідачу рахунки на оплату за добові небаланси за березень 2019 року № 03-2019- від 31.03.2019 року на суму 4720559,74 грн; за квітень 2019 року № 04-2019- від 30.04.2019 року на суму 2781827,61 грн; за травень 2019 року № 05-2019- від 31.05.2019 року на суму 3488188,19 грн; за червень 2019 року № 06-2019- від 30.06.2019 року на суму 1694484,43 грн (а.с.38-41, т.1).

Підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало те, що відповідач не оплатив вищевказаних рахунків на оплату за добові небаланси за березень, квітень, травень, червень 2019 року на загальну суму 12684880,36 грн., чим, на його переконання, порушив умови п.2.6 договору та п.19 глави 6 розділу ХІV Кодексу ГТС.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

В силу положень частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 638 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частин 1-4, 7 статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Правове регулювання взаємовідносин оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газорозподільних систем здійснюється Кодексом газотранспортної системи, Кодексом газорозподільних систем, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2496, а також положеннями Закону України "Про ринок природного газу", Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

В пункті 45 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

У відповідності до частин 1, 2 статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором. Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками.

Регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс газотранспортної системи (далі Кодекс ГТС), затверджений постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015 року.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу IV Кодексу ГТС (в редакції, чинній на час виникнення даного спору) правовідносини між оператором газотранспортної системи та оператором установки LNG / оператором газосховища / газовидобувним підприємством /оператором газорозподільної системи / прямим споживачем щодо одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добових небалансів у газотранспортній системі, регулюються договором транспортування природного газу, укладеним відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2497.

Згідно з пунктом 1 глави 1 Розділу VIII Кодексу ГТС одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

З аналізу наведених норм чинного законодавства, транспортування природного газу може здійснюватись лише в межах газотранспортної системи, на підставі договору, укладеного з оператором газотранспортної системи.

У відповідності до пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

В ході розгляду справи суд встановив, що згідно з умовами укладеного між сторонами договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 року (п.2.3 договору) позивач (оператор) може надавати відповідачу (замовнику) такі послуги:

- послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності);

- послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування);

- послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування).

Вказаний перелік послуг, які зазначені в пункті 2.3 договору № від 17.12.2015 року, є вичерпним. При цьому вчинення дій щодо врегулювання щодобових небалансів даний перелік не передбачає.

Крім того, сторони погодили, що обсяг послуг, які надаються за цим договором, визначається підписанням додатка 1 (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) до цього договору (п.2.4 договору). Додатки 1, 2, 3 є невід`ємною частиною цього договору. При цьому додаток 3 укладається у випадку, коли Замовником Послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу (п.2.8 договору).

Отже, в договорі транспортування природного газу № від 17.12.2015 року, сторони обумовили необхідність документального підтвердження надання послуг за договором (у разі їх надання).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність передбачених договором додатків, зокрема додатку 3, вказує на неузгодженість сторонами переліку комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу та їх характеристик: назва ПППГ (ГРС, ПВВГ), місце встановлення та тип ВОГ (до/після вузла редукування), Pmax абсолютне (МПа), максимальна витрата (об`єму) газу комерційним вузлом обліку за добу за стандартних умов, реквізити Акта розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін (№, дата), як це передбачено додатком 3 до Типового договору транспортування природного газу (п.2.8 розділу ІІ договору).

Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на порушення відповідачем пункту 2.6 договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 року внаслідок невиконання зобов`язань з оплати рахунків за добові небаланси, котрі умовами даного договору не передбачені, колегія судів вважає безпідставним і необгрунтованим.

Разом з тим, суд встановив, що у спірному періоді між сторонами у даній справі не було укладено нового договору чи внесено зміни до діючого договору, якими б врегульовувались відносини щодо визначення вартості послуг та порядку розрахунків за добові небаланси.

Положеннями глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що плату за добові небаланси може вносити і оператор ГТС і замовник (залежно від того, обсяг небалансу є позитивним чи негативним).

Так, згідно з пунктом 6 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС в зазначеній редакції плата за добовий небаланс застосовується таким чином: якщо добовий небаланс замовника послуг транспортування природного газу за газову добу є позитивним, то вважається, що замовник послуг транспортування природного газу на підставі попередньої згоди, наданої на умовах договору на транспортування природного газу, продав оператору газотранспортної системи природний газ в обсязі добового небалансу і, відповідно, має право на отримання грошових коштів від оператора газотранспортної системи у розмірі плати за добовий небаланс; якщо добовий небаланс замовника послуг транспортування природного газу за газову добу є негативним, то вважається, що замовник послуг транспортування природного газу на підставі попередньої згоди, наданої на умовах договору на транспортування природного газу, придбав природний газ в оператора газотранспортної системи в обсязі добового небалансу та повинен сплатити оператору газотранспортної системи плату за добовий небаланс.

Відповідно до пунктів 19, 20 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС, у випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, оператор газотранспортної системи до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає замовнику послуг транспортування природного газу рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник послуг транспортування природного газу має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у строк до 20 числа місяця, наступного за звітним. У випадку якщо загальна вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця, оператор газотранспортної системи до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, повідомляє замовника послуг транспортування природного газу про розмір грошових коштів, які підлягають виплаті замовнику (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця). Виплата грошових коштів здійснюється на рахунок замовника послуг транспортування природного газу у строк до 20 числа місяця, наступного за звітним.

Однак, як зазначено вище, між сторонами відсутній договір, який би передбачав врегулювання між ними відносин у питанні щодобових небалансів та відсутня згода відповідача на придбання природного газу в оператора газотранспортної системи в обсязі добового небалансу.

В договорі транспортування природного газу № від 17.12.2015 року передбачено плату за послугу балансування, яку вносить лише замовник (п. 9.1 договору).

Також умовами вказаного договору врегульовано послідовність дій сторін у разі надання певного виду обумовлених договором послуг:

- оператор до 14 числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник, крім вартості послуг вказаних у абзаці другому даного пункту, зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує 5-ти банківських днів (п. 9.4 договору);

- замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг (п. 4.1 договору), в т.ч. і щодо балансування, яке було перелічено в умовах договору;

- оператор має право своєчасно отримувати від замовника плату за надані послуги; на безперешкодний та безкоштовний доступ на територію та земельну ділянку замовника, де розташоване його газове обладнання та/або комерційний вузол обліку газу, для виконання своїх обов`язків, передбачених Кодексом та чинним законодавством;

- перелік комерційних вузлів обліку газу, встановлених на всіх фізичних точках входу/виходу до відповідного замовника, визначається окремим додатком 3 до договору, який є невід`ємною частиною договору (п.5.4 договору);

- сторони визначили, що підтверджуючим документом, зокрема, щодо послуг балансування є відповідний додаток до договору, що підписується сторонами.

З аналізу наведених вище положень Кодексу ГТС та діючого між сторонами договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 року вбачається, що для наявності підстав оплати послуг балансування необхідна сукупність таких дій: 1) визначення негативного місячного небалансу; 2) неврегулювання замовником послуг транспортування цього небалансу самостійно в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим; 3) оформлення оператором одностороннього акту на обсяг неврегульованого замовником обсягу небалансу; 4) надання оператором до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем замовнику на його електронну адресу розрахунку вартості послуг балансування та рахунку-фактури.

Проте, як зазначено вище, підставою позову АТ «Укратрансгаз» у даній справі є несплата відповідачем рахунків на оплату за добові небаланси в період з березня по червень 2019 року, що не передбачена положеннями діючого між сторонами договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 року.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на положення Кодексу ГТС, оскільки питанню врегулювання щодобових небалансів відповідача (оператора ГРМ) та вимозі оплати за дисбаланс ГТС, повинна передувати певна послідовність дій, зокрема, надання попередньої згоди сторін на умовах договору на транспортування природного газу, по визначенню щодобових позитивних і негативних небалансів відповідно до пункту 6 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС, докази про що у судовій справі № 909/1302/19 відсутні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що надані позивачем односторонні акти врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць не містять відомостей про джерела внесення в них інформації.

Крім того, позивач не надав документів, які б свідчили про придбання та про використання щодоби для потреб балансування природного газу шляхом купівлі короткострокових стандартизованих продуктів та/або використання послуги балансування.

Укладаючи договір транспортування природного газу, сторони узгодили перелік послуг, що складають предмет даного договору. Такі послуги надаються оператором на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про недоведеність позовних вимог належними доказами.

В апеляційній скарзі скаржник акцентує увагу на тому, що: 1) шляхом подання інформації до інформаційної платформи (щодобове завантаження файлів з ЕЦП) оператори ГТС, яким є і відповідач, вчиняють правовстановлюючі дії, що підтверджують, що підтверджують господарські операції із щодобового відбору (споживання) природного газу з газотранспортної системи споживачами в зоні ліцензійної діяльності оператора та/або для власних виробничо-технологічних витрат такого Оператора в зазначених обсягах; 2) форми, які завантажуються в платформу, затверджені регулятором НКРЕ КП; 3) алгоритми, за якими інформація «приймається» платформою та за допомогою яких здійснюються всі необхідні розрахунки для виявлення остаточних небалансів, є перевіреними Регулятором НКРЕ КП; 4) односторонній акт врегулювання щодобового небалансу, що засвідчує факт здійснення господарської операції з врегулювання щодобових небалансів, автоматично формується платформою на підставі розрахованих небалансів. Оператор ГТС лише накладає ЕЦП та разом із рахунком направляє через внутрішню пошту платформи замовникам.

Також апелянт зазначає: АТ «Укртрансгаз» своєчасно та відповідно до п.16 глави 6 розділу ХІV Кодексу ГТС виконало надсилання рахунків за добовий небаланс у період березень-червень 2019, докази про що містяться в матеріалах справи; при прийнятті оскаржуваного рішення судом не взято до уваги, що між позивачем та відповідачем відбувається електронна взаємодія та документообіг в межах Інформаційної платформи, за результатами якого здійснюється надання послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи.

Щодо питання функціонування інформаційної платформи та беззаперечність інформації, наданої з її ресурсів, з врахуванням заперечень відповідача, висловлених у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає таке.

На офіційному веб-сайті Регулятора НКРЕКП в розділі "Акти перевірок у нафтогазовому комплексі за 2019 рік" міститься інформація про проведення перевірки АТ "Укртрансгаз", оформленої актом № 161 від 19.04.2019 року, яка є публічною. За результатами перевірки встановлено, що "особистий кабінет Оператора ГРМ в інформаційній платформі не містить вкладку "Створити номінацію", що не дає можливості оператору ГРМ подати номінацію у разі закупівлі природного газу для власних виробничо-технічних потреб та для покриття фактичних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ у власника природного газу у віртуальній торговій точці, що не відповідає вимогам абзацу першого пункту 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГTC, а саме інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом".

У зв`язку із зазначеним, НКРЕКП було прийнято постанову №664 від 26.04.2019 року "Про здійснення заходів державного регулювання до AT "Укртрансгаз", відповідно до якої Товариство мало до 20.05.2019 року привести свої дії у відповідність до вимог Кодексу ГТС.

Наведені обставини свідчать про те, що Інформаційна платформа оператора ГТС, на якій учасники ринку мали б вчиняти щодобові балансуючі дії, в період до 20.05.2019 року не виконувала своїх функцій належним чином по відношенню до оператора ГРМ. Тому в оператора ГТС в цей період не було передбаченого законодавством інструменту для вчинення щодобових балансуючих дій по відношенню до оператора ГРМ.

Пункт 3 Глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС містить імперативну норму, що оператор газотранспортної системи вчиняє балансуючі дії шляхом купівлі та продажу короткострокових стандартизованих продуктів та/або використання послуг балансування.

Однак, матеріали справи не містять доказів про купівлю оператором газотранспортної системи короткострокових стандартизованих продуктів та/або використання послуг балансування.

В оскарженому рішенні суд першої інстанції мотивовано виклав основну підставу відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за добові небаланси, а саме - умовами укладеного між сторонами договору транспортування природного газу від 17.12.2015 року №, (Розділ ІХ) врегульовано визначення вартості послуг балансування та порядок розрахунків за них; сторони погодили порядок врегулювання місячного небалансу; у відповідача не виникли зобов`язання по оплаті щодобових небалансів, так як не були внесені відповідні зміни в договір транспортування природного газу.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на невірному трактуванні правових норм та не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Івано-Франківської області від 08.09.2020 року у справі №909/1302/19.

Відповідно до ч.1, 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» за №1001вих-20-5997 від 15.10.2020 року (вх. № 01-05/3009/20 від 26.10.2020 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 08.09.2020 року у справі №909/1302/19 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.І. Матущак