ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 жовтня 2021 року Справа № 903/319/21

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Коваль Олександр Миколайович

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Панчелюга К.М. ордер серія ВК №1024456 від 14.03.2021, Бондаренко С.М. керівник (паспорт НОМЕР_1 від 05.01.1996)

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) : Чорна Б.М. ордер серія ВЛ №000,032628 від 24.05.2021

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 : ОСОБА_1 -паспорт НОМЕР_2 від 23.04.1997

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/319/21 за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Груп Україна" до фізичної особи-підприємця Дикун Василя Петровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРМА ДІДЖІТАЛ ЛТД", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , ПАТ «Страхова компанія «АРКС» про стягнення 874763,45 грн. та зустрічну позовну заяву фізичної особи-підприємця Дикун Василя Петровича до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Груп Україна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРМА ДІДЖІТАЛ ЛТД", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , ПАТ «Страхова компанія «АРКС» про стягнення 66849,80 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Груп Україна" направило до Господарського суду Волинської області позов до фізичної особи-підприємця Дикун Василя Петровича про стягнення 874763,45 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №151-20 від 28.10.2020, що стало підставою для звернення з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 06.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (т.1, а.с.86).

14.05.2021 позивач надіслав на адресу суду докази направлення третім особам копії позовної заяви з додатками (т.1, а.с.88-93).

31.05.2021 представник відповідача надіслав на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи з метою реалізації відповідачем права на подання зустрічного позову, а також просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ПАТ «Страхова компанія «АРКС», яке є правонаступником СК «АХА» (т.1, а.с.112-116).

Ухвалою суду від 01.06.2021 розгляд підготовчого засідання відкладено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ПАТ «Страхова компанія «АРКС» (т.1, а.с118).

02.06.2021 фізична особа-підприємець Дикун Василь Петрович на адресу суду направив зустрічну позовну заяву до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Груп Україна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРМА ДІДЖІТАЛ ЛТД", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , ПАТ «Страхова компанія «АРКС» про стягнення 66849,80 грн. (т.1, а.с.126-150).

В обґрунтування заявлених вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №151-20 від 28.10.2020.

Ухвалою суду від 07.06.2021 зустрічну позовну заяву (вх.№01-50/440/21 від 07.06.2021) фізичної особи-підприємця Дикун Василя Петровича до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Груп Україна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРМА ДІДЖІТАЛ ЛТД", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , ПАТ «Страхова компанія «АРКС» про стягнення 66849,80 грн. об`єднано в одне провадження з первісним позовом Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Груп Україна" до фізичної особи-підприємця Дикун Василя Петровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРМА ДІДЖІТАЛ ЛТД", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , ПАТ «Страхова компанія «АРКС» про стягнення 874763,45 грн. для спільного розгляду (т.1, а.с.151).

22.06.2021 Підприємство з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Груп Україна" надіслало на адресу суду відзив на зустрічний позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову про стягнення 66849,80 грн. (т.1, а.с.157-182).

25.06.2021 на адресу суду надійшли пояснення представника ТОВ "КАРМА ДІДЖІТАЛ ЛТД" щодо позову, відзиву та зустрічного позову (т.1, а.с.193-198).

30.06.2021 представник фізичної особи-підприємця Дикун Василя Петровича подала заяву, в якій просить суд витребувати у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» (Код , 04070, місто Київ, вул. Іллінська, 8) завірені належним чином копію договору страхування, заяви та копії доданих до неї документів, які подавалися Товариством з обмеженою відповідальністю "КАРМА ДІДЖІТАЛ ЛТД" (Код , 03037, місто Київ, пр. Валерія Лобановського, будинок 14, офіс 107) до ПрАТ «СК «АРКС» з приводу отримання виплати страхового відшкодування у розмірі 1 757 712,96 грн. по страховому випадку, що мав місце 05 листопада 2020 року - крадіжка частини товару, та інформацію про розмір виплати за даним страховим випадком (т.1, а.с.199-201).

Ухвалою суду від 01.07.2021 клопотання представника фізичної особи-підприємця Дикун Василя Петровича про витребування доказів задоволено. Зобов`язано позивача за первісним позовом у п`ятиденний строк з дня отримання ухвали направити на адресу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 копію позовної заяви з додатками, про що докази надати суду. Встановлено позивачу строк на подання до суду витребуваних доказів до 26.07.2021. Продовжено строк підготовчого судового засідання на 30 календарних днів до 06.08..2021. Розгляд підготовчого засідання відкладено (т.1, а.с.205-206).

Представник АТ «СК «АРКС» 28.07.2021 надіслав на адресу суду заяву, якою долучив генеральний договір добровільного страхування вантажів №0004г0ко від 26.06.2021, заяву про подію від 06.11.2020 та додані до неї документи, зокрема, але не виключно транспортні та товаросупроводжувальні документи, страховий акт №АRХ2685141 від 22.12.2020 та платіжне доручення №734595 від 23.12.2020 (т.2, а.с.1-95).

Протокольною ухвалою від 04.08.2021 (т.2, а.с.98-99) суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті.

Протокольною ухвалою від 07.09.2021 суд відклав розгляд справи по суті (т.2, а.с.108-112).

Протокольною ухвалою від 22.09.2021 суд відклав розгляд справи по суті на 05.10.2021 о 11:00 год. Зобов`язав ФОП Дикун Василя Петровича надати суду інформацію та належним чином засвідчені документи, які підтверджують факт трудових відносин ФОП Дикун В.П. з Базилем В.Ю. на момент перевезення (т.2, а.с.123-124).

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом подала договір №1/10 від 28.10.2020 про надання послуг.

В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримали, з підстав викладених в позові. В зустрічному позові просили відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Зустрічний позов просить задовольнити з підстав викладених в зустрічній позовній заяві.

Заслухавши пояснення представників позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) та представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як слідує з матеріалів справи, 28.10.2020 між Підприємством з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛАС ГРУП УКРАЇНА» (далі Експедитор, відповідач) та фізичною особою-підприємцем Дикун Василем Петровичем (далі - ФОП Дикун В.П., відповідача, перевізник) укладено Договір №151-20 організації автомобільних перевезень в міжнародному сполученні (т.1, а.с.7-10).

Згідно із Заявкою №270 від 28.10.2020 на автотранспортну перевозку вантажів (т.1, а.с.11) перевізник (ФОП Дикун В.П.) мав здійснити перевезення вантажу (акустичних систем та навушників 26 USPL Weight (аррг.) 6000 kg) за маршрутом: Brem 1,6598 MH Heijen, The Netherlands - м. Київ, Україна.

Відповідно до п.2.2 вказаного Договору, заявка є невід`ємною частиною даного Договору, в якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування, кількість (вага) та пакування вантажу, його особливі характеристики; найменування та місцезнаходження вантажовідправника та вантажоодержувача; пункти відправлення та призначення вантажу; маршрут перевезення; державні номери транспортного засобу; прізвище, ім`я, по-батькові та інші особисті дані водія транспортного засобу; вимоги щодо технічного та санітарного стану транспортного засобу; особливі вказівки Замовника; дата і час завантаження та розвантаження або строк виконання доручення; вартість перевезення (сума доручення); інші умови перевезення.

Згідно п.2.3 договору, відносини Сторін за цим Договором регулюються положеннями:

- при виконанні міжнародних перевезень - Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПГ), Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП), Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ADR), Статуту автомобільного транспорту УРСР (в частині, що не суперечить чинному законодавству України), іншими нормативно-правовими актами; -при виконанні перевезень з пунктом завантаження та розвантаження на території України;

- Статуту автомобільного транспорту УРСР (в частині, що не суперечить чинному законодавству України), Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, Цивільного кодексу України, іншими нормативно- правовими актами України.

Згідно п.3.3 Договору, обов`язком Перевізника є розроблення оптимальних транспортних маршрутів і здійснення перевезення вантажу у відповідності з умовами Заявок.

У відповідності до п.6.3 цього ж Договору, Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за повну або часткову нестачу/втрату вантажу або його пошкодження/псування, що трапилося в проміжок часу між прийняттям вантажу до перевезення та його здачею належному вантажоодержувачу відповідно до чинного законодавства України. У випадку втрати/ нестачі/ пошкодження/ псування (підмочки, деформації, розриву) одиниць завантаження, Перевізник компенсує Експедитору повну фактурну вартість продукції в пошкодженій/ зіпсованій одиниці завантаження, а також інші витрати, пов`язані з втратами, понесеними через пошкодження одиниці завантаження (в тому числі державне мито, митні платежі, ПДВ).

У пункті 2 Заявки №270 від 28.10.2020 на автотранспортну перевозку вантажів Сторонами обумовлено, що Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу протягом усього рейсу, та зобов`язується відшкодувати Замовнику суму втраченого чи пошкодженого товару по цінах, вказаних в товарних документах.

Як слідує з матеріалів справи, перевезення вантажу здійснювалося на виконання Договору про транспортне експедирування №1505/2-17 від 15.05.2017, укладеного між ПЗІІ ТОВ «АТЛАС ГРУП УКРАЇНА» і ТОВ «Карма Діджітал ЛТД» (т.1, а.с.12-17), а також Заявки на автотранспортне перевезення вантажу від 26.10.2020 (т.1, а.с.18).

Відповідно до розділу 2 вказаного Договору Клієнт доручає, а Експедитор бере на себе зобов`язання за плату та за рахунок Клієнта надати Клієнту транспортно-експедиційне обслуговування, а також інші послуги, пов`язані з перевезенням вантажів у міжнародному сполученні й територією України всіма видами транспорту за заявками, погодженим сторонами.

Заявки, що погоджені сторонами, регулюють взаємовідносини сторін щодо кожного окремого доручення Клієнта. У заявках можуть відображатися також інші істотні умови договору транспортного експедирування, які не були обумовлені сторонами в момент підписання цього договору. Заявки є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно вказаного Договору та Заявки на автотранспортне перевезення вантажу від 26.10.2020 ТОВ «Карма Діджітал ЛТД» замовило у ПЗІІ ТОВ «АТЛАС ГРУП УКРАЇНА» організацію перевезення товару із м. Хейен, Нідерланди до м. Києва, Україна.

30.10.2020 Перевізник завантажив у Нідерландах, м. Хейен вантаж кількістю 27 палет вагою 6368,58 кілограм та вартістю 233 876,19 дол. США, що підтверджується Міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) б/н від 30.10.2020 та інвойсом №.від 30.10.2020 (т.1, а.с.19-30).

Перевезення здійснювалось транспортним засобом Перевізника з номерними знаками НОМЕР_3 / НОМЕР_4 водій Базиль В., тел. НОМЕР_5 . 04.11.2020 розмитнений вантаж відповідно до вантажно митної декларації UA100020/2020/048892 від 04.11.2020 доставлений на склад Замовника (ТОВ «Карма Діджітал ЛТД») за адресою: с. Чайки, вул. Антонова, l a (т.1, а.с.31-35).

При відкритті автомобіля уповноваженим представником Замовника виявлено відсутність товару (зазначено у графі 24 CMR б/н від 30.10.2020, що прийнято (отримано) 23 палети), (т.1, а.с.19), про що 04.11.2020 повідомлено Чайківський ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області.

05.11.2020 о 15:20 TOB «Карма Діджітал ЛТД» складено акт прийому товару на відповідальне зберігання №KD041120, виконавець ТОВ «Денка Лоджистикс», замовник ТОВ «Карма Діджітал ЛТД», у якому зафіксовано, що кількість товару повинна складати 7114 одиниць, а фактично отримано 5313 одиниць товару. Різниця становить 1801 одиницю товару (т.1, а.с.46).

У Єдиному реєстрі досудових розслідувань 05.11.2020 зареєстровано кримінальне провадження №0000293 за фактом викрадення вантажу, належного ТОВ «Карма Діджітал ЛТД».

21.11.2020 дізнавачем сектору дізнання Чайківського ВП Києво- Святошинського ВП ГУНП в Київській області лейтенантом поліції Талда Р.Б. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000293 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю складу злочину (т.1, а.с.68-69).

Із свідчень водія Базиля В.Ю. слідує, що йому було відомо, що товар який він перевозить був дороговартісний, у зв`язку з цим, на вимогу замовника постійно повідомляв про свій напрямок руху та розташування. В нічну пору доби, на вимогу замовника, не їхав. Зупинки по території України були короткочасні, автомобіль без нагляду не залишав. Перша стоянка автомобіля 01.11.2020 на території України була на охоронюваній платній стоянці ТзОВ «Ідея», під наглядом відеокамер за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул.Варшавська 3. Друга стоянка тривала з 23 год. 14 хв. 03.11.2020 по 14 год. 36 хв. 04.11.2021 по на території ПрАТ «КАТП - 13054», де розташований митний пост «Західний» Київської міжрегіональної митниці Міндоходів за адресою: м. Київ, вул. Малинська 20 (т.2, а.с.17).

ТОВ «Карма Діджітал ЛТД» звернулося з Претензією до ПЗІІ ТОВ «АТЛАС ГРУП УКРАЇНА» як до експедитора про відшкодування вартості недопоставленого вантажу, а також інших платежів, пов`язаних з його перевезенням (т.1, а.с.48-50).

ПЗП ТОВ «АТЛАС ГРУП УКРАЇНА» відповідно до положень пунктів 7.3 (для вирішення спорів щодо втрати/нестачі вантажу під час перевезення, обов`язковим є застосування претензійного порядку у відповідності з положеннями чинного процесуального законодавства України та інших нормативно-правових актів України) та 7.4 (Претензії Сторін повинні бути подані в письмовому вигляді з дотриманням строків позовної давності, встановлених відповідно до чинного законодавства України. Претензія може бути складена у довільній формі, однак у ній обов`язково зазначаються: обставини, на підставі яких пред`явлено претензію (посилання на відповідні положення даного Договору, Заявок до нього); докази, що підтверджують ці обставини; посилання на відповідні нормативні акти чинного законодавства України; чіткі вимоги заявника претензії; сума претензії та її детальний розрахунок. Документи, що підтверджують вимоги заявника, додаються в оригіналах або належним чином засвідчених копіях) Договору №151-20 організації автомобільних перевезень в міжнародному сполученні від 28.10.2020 двічі зверталося з претензіями до ФОП Дикуна В.П., а саме 24.11.2020 та 06.02.20219 (т.1, а.с.51-55, 59-62).

Однак, у відповідь на претензії ФОП Дикун В.П. повідомив, що вважає вимоги ПЗІІ ТОВ «АТЛАС ГРУП УКРАЇНА» необгрунтованими та відмовляється відшкодовувати вартість недопоставленого вантажу (т.1, а.с.56-58).

Разом з цим, згідно листа - повідомлення ТОВ «Карма Діджітал ЛТД» директору підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Груп України» від 26.03.2021 №26-1/2021 ТОВ «Карма Діджітал ЛТД», останній отримав відшкодування від СК «АХА» в розмірі 1 757 712,96 грн. (т.1, а.с.139).

ПАТ «Страхова компанія «АРКС» в заяві від 02.08.2021 (т.2, а.с.1-95) повідомило, що розмір страхового відшкодування 23.12.2020 сплачено на користь ТОВ «Карма Діджітал ЛТД» і складає 1757712,96 грн., що підтвердило завіреними належним чином копіями страхового акту №ARX2685141 від 22.12.2020 та платіжним дорученням №734595 від 23.12.2020.

Згідно ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із наданням послуг по міжнародному перевезенню вантажу здійснюється Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів 1956 року, Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором на перевезення вантажів.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів 1956 року ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Згідно з ст. 17 цієї ж Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.

За умови дотримання пунктів 2 - 5 статті 18, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата чи ушкодження вантажу є наслідком особливого ризику, нерозривно пов`язаного з однією чи декількома з перерахованих нижче обставин:

a) з використанням відкритих безтентових транспортних засобів, якщо таке використання було погоджене і чітко зазначене у вантажній накладній;

b) з відсутністю чи дефектами упаковки, у випадках, коли вантажі, що перевозяться без упаковки чи без належної упаковки, за своєю природою піддаються псуванню чи пошкодженню;

c) з обробкою, навантаженням, складуванням чи вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, чи особами, які діють від імені відправника або вантажоодержувача;

d) з природними властивостями деяких вантажів, внаслідок яких вони піддаються повній або частковій втраті чи пошкодженню, зокрема, внаслідок поломки, корозії, гниття, усушки, нормального витоку або дії молі чи шкідників;

e) з недостатністю або неадекватністю маркування чи нумерації вантажних місць;

f) з перевезенням худоби.

Якщо відповідно до цієї статті перевізник не несе жодної відповідальності за деякі обставини, що викликали втрату, ушкодження або затримку, то він несе відповідальність лише в тій мірі, у якій обставини, за які він відповідає згідно цієї статті, сприяли виникненню втрати, ушкодження або затримки.

Статтею 18 цієї ж Конвенції передбачено, що тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

Якщо перевізник встановить, що через обставини, які склалися, утрата вантажу чи його ушкодження могли бути наслідком одного чи декількох особливих ризиків, зазначених у пункті 4 статті 17, то вважається, що вони відбулися внаслідок цього. Однак, позивач має право довести, що утрата або ушкодження фактично не були пов`язані, повністю або частково, з одним з цих ризиків.

Ця презумпція не застосовується у випадку, передбаченому підпунктом a) пункту 4 статті 17, якщо нестача перевищує припустиму норму або при втраті будь-якого вантажного місця.

Якщо перевезення виконується транспортними засобами, спеціально обладнаними так, щоб вантаж не підпадав під вплив тепла, холоду, змін температури чи вологості повітря, перевізник не може посилатися на підпункт d) пункту 4 статті 17, якщо тільки він не доведе, що всі заходи стосовно вибору, обслуговування і використання вищезгаданого обладнання, яких він був зобов`язаний вжити з урахуванням обставин, були ним вжиті, і що він дотримувався будь-яких наданих йому спеціальних інструкцій.

Перевізник не може посилатися на підпункт f) пункту 4 статті 17, якщо тільки він не доведе, що всі заходи, які він був зобов`язаний вжити з урахуванням обставин, були ним вжиті, і що він дотримувався будь-яких наданих йому спеціальних інструкцій.

Відповідно до ст. 133 Статуту автомобільного транспорту Української РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 27.06.1969 № 401 автотранспортні підприємства або організації несуть відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до видачі вантажоодержувачу або до передачі згідно з Правилами іншим підприємствам, організаціям, установам, якщо не доведуть, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталися через обставини, яким вони не могли запобігти і усунення яких від них не залежало, зокрема внаслідок:

а) вини вантажовідправника (вантажоодержувача);

б) особливих природних властивостей вантажу, який перевозиться;

в) дефектів тари або упаковки, які не могли бути виявлені по зовнішньому вигляду при прийманні вантажу до перевезення, або застосування тари, що не відповідає властивостям вантажу або встановленим стандартам, при відсутності слідів пошкодження тари у дорозі;

г) здачі вантажу до перевезення без вказівки в товарно-транспортних документах на його особливі властивості, що вимагають особливих умов або застережних заходів для збереження вантажу при перевезенні або зберіганні;

д) здачі до перевезення вантажу, вологість або температура якого перевищують встановлені норми.

Судом встановлено, що правовідносини сторін у цій справі виникли з договору про надання послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом № К1/01 від 09.09.2019, за яким позивач за первісним позовом виступав експедитором, а відповідач за первісним позовом перевізником.

Згідно з положеннями статті 909 ЦК України та статті 307 Господарського Кодексу України(далі ГК України) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується укладенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

За змістом частини 2 статті 908 ЦК України, що кореспондується з вимогами частини 5 статті 307 ГК України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 920 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно зі статтями 314 ГК України та 924 ЦК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

За змістом наведених норм обсяг відповідальності перевізника має бути погоджений сторонами у відповідному договорі і не повинен суперечити положенням чинного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Суд звертається до правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 907/603/17, згідно з якою норма статті 924 ЦК України передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Звідси слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до частини 1 статті 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Відповідно до ст.30 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, якщо одержувач приймає вантаж без належної перевірки його стану разом з перевізником або не робить заяви перевізнику, яка вказує на загальний характер втрат абопошкоджень, щонайпізніше в момент прийняття вантажу у випадку, коли втрата або пошкодження є очевидними, і не пізніше семи днів від дня отримання вантажу, виключаючи недільні та святкові дні, у випадку, коли втрата або пошкодження не є очевидними, то факт отримання ним вантажу є первинним доказом того, що він отримав вантаж у такому стані, який описано у вантажній накладній. У випадку втрати або пошкодження, які не є очевидними, відповідна заява повинна бути зроблена у письмовій формі.

Спірні правовідносини, які виникають при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень регулюються Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України 57-У від 01.08.2006.

Конвенцією передбачено, що перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

За приписами ст. 25 Конвенції, у випадку пошкодження вантажу перевізник сплачує суму, що відповідає знеціненню вантажу, яке обчислюється з вартості вантажу, яка встановлена відповідно до пунктів 1, 2 і 4 статті 23. Розмір компенсації не може перевищувати: а) у випадку пошкодження всієї відправки, суми компенсації, яка підлягала б сплаті при втраті всього вантажу; б) у випадку пошкодження лише частини відправки, суми, яка підлягала б сплаті при втраті тієї частини вантажу, яка виявилася пошкодженою.

Якщо, відповідно до положень Конвенції, перевізник зобов`язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення (ч. 1 ст. 23 Конвенції).

Однак, розмір відшкодування не може перевищувати 8,33 розрахункових одиниць за кілограм відсутньої ваги брутто. Розрахунковою одиницею, зазначеною в цій Конвенції, є одиниця спеціальних прав запозичення, визначена Міжнародним валютним фондом. Сума, зазначена в пункті 3 цієї статті, перераховується в національну валюту держави, суд якої розглядає відповідну справу, на підставі вартості цієї валюти станом на дату винесення рішення чи на дату, погоджену Сторонами (п. п. 3, 7 ст. 23 Конвенції викладений у Протоколі до Конвенції).

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Судом встановлено, що розрахунок збитків позивачем здійснено на підставі довідки про вартість товару, нестача якого виявлена 05.11.2020 при розвантажуванні автомобіля д.н. AC4970СA/AC6520XP, МД 100020/2020/048892 від 04.11.2020 ТОВ «Карма Діджітал ЛТД», вага втраченого вантажу (товару) становить 1026,55 кг. (а.с. 47).

Однак, як вбачається з довідки вартості товару (т.1, а.с.47), нестача виявлена 05.11.2020, підписаної директором ТОВ «Карма Діджітал ЛТД», вага недопоставленого товару склала 1086,32 кг на 4-ох палетах.

Разом з цим, згідно даних розділів 7, 11 Міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) - накладної, повна маса (брутто) товару при його завантаженні у транспортний засіб перевізника у Нідерландах складала 6368,580 кг, які було розміщено на 27 палетах.

У відповідності до акта прийому товару на відповідаьне зберігання від 05.11.2020 (т.2, а.с.19) слідує, що фактично прийнятий товар в кількості 5297 одиниць, а різниця втраченого товару становить 1817.

Із доданих до матеріалів справи документів, суд не має можливості встановити розмір ваги вантажу та суми, на яку зменшилася вартість вантажу, яка фактична кількість товару прибула до отримувача, оскільки в графі «кількість» зазначено: «отримано 23 палети», а отже і не можливо вірно визначити втрачену вагу вантажу і відповідно суму збитків у відповідності до ст.23 Конвенції.

Судом встановлено, що кількість завантаженого вантажу становить 6368,580 кг. (п.7 CMR, а.с.20), вартість: 6769807,34 грн. (п.35 митної декларації , а.с.31). Однак, позивачем не додано до матеріалів справи документів, що підтверджують вартість товару, який був доставлений позивачу та належних доказів, що підтверджують суму, на яку зменшилася вартість вантажу при його втраті, що унеможливлює перевірку розрахунку, який заявлений позивачем до стягнення у відповідності до п. п. 3, 7 ст. 23 Конвенції.

Разом з цим, як слідує з пояснень позивача за первісним позовом у відзиві на зустрічний позов (т.1, а.с.159) одиниці товару, що перевозився (акустичні системи та навушники) значно відрізняються між собою, зокрема, і вагою, що є причиною різної ваги усіх палет.

Оскільки не доведено умислу перевізника у події, що сталася, з огляду на статтю 23 Конвенції перевізник зобов`язаний компенсувати часткову втрату вантажу та слід застосувати обмеження щодо розміру відшкодування, яке не може перевищувати 8,33 розрахункових одиниць за кілограм відсутньої ваги брутто.

Отже, суд не може визначити розмір відшкодування саме станом на дату винесення судового рішення, оскільки у справі відсутні докази про кількість (вагу) втраченого товару.

На переконання суду, позивачем та відповідачем не подано розрахунку (контрозрахунку) вартості та кількості втраченого товару здійсненого з врахуванням вказаних положень Конвенції.

Беручи до уваги не доведеність позивачем ваги втраченого товару на яку зменшилась вартість вантажу (розмір збитків), суд дійшов висновку, що у задоволенні первісного позову про стягнення 342046,46 грн. збитків, відшкодування сплаченого ввізного мита за втрачений вантаж в сумі 166314,65 грн. та відшкодування сплаченого ПДВ в сумі 366402,34 грн. відмовити через необгрунтованість.

На підставі викладеного, у задоволенні первісного позову слід відмовити з покладенням на позивача судових витрат.

Щодо зустрічного позову фізичної особи-підприємця Дикун Василя Петровича до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Груп Україна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРМА ДІДЖІТАЛ ЛТД", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , ПАТ «Страхова компанія «АРКС» про стягнення 66849,80 грн., суд прийшов до наступного висновку.

Як слідує з матеріалів справи, перевізником ФОП Дикун В.П. було прийнято вантаж за кількістю та якістю відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної від 30.10.2020.

При завантажені водієм перевірено кріплення вантажу, його кількість та пакування, порушень виявлено не було. За обумовленими в заявці №270 від 28.10.2020 термінами ФОП Дикун В.П. забрав всі вантажі і доставив їх для розвантаження на склад замовника ТОВ «Карма Діджітал ЛТД» 04.11.2020. Згідно запису у графі 24 CMR - 05.11.2020 ОСОБА_2 отримав 23 палети.

Відповідно до пункту 4.2 Договору експедитор прийняв на себе зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати послуги перевізника відповідно до умов дійсного Договору.

За умовами п. 5.1 Договору розрахунки за перевезення вантажів проводяться між сторонами шляхом переведення коштів з поточного рахунку замовника на поточний рахунок перевізника на умовах відстрочки платежу - 15 банківських днів, якщо інше не обумовлене заявкою, після отримання замовником усіх належним чином оформлених оригіналів документів.

Згідно Заявки №270 від 28.10.2020 (т.1, а.с.11) вартість послуг перевезення становить 2000 Євро в грн. по курсу НБУ на день розвантаження протягом 10-ти банк.днів.

Пунктом 10.1 Договору сторони узгодили, що він набуває чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2021 року.

Виконання перевізником своїх зобов`язань за Договором №151-20 та заявкою №270 від 28.10.2020 підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною від 30.10.2020 (т.1, а.с.19-20).

На виконання п. 5.1 Договору Відповідачу надіслано рекомендованим листом на юридичну адресу рахунок на оплату за надання послуг з перевезення вантажів в сумі 66849грн. 80 коп. , а також оригінал товарно-транспортної накладної та Акту наданих послуг від 05.11.2020 (т.1, а.с.137-138).

Відповідачем не висловлено заперечень та зауважень щодо отримання вказаних документів. Таким чином, послуги перевезення мали бути оплачені протягом 10 банківських днів з моменту отримання цих документів.

Згідно частини 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу(одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 625 ЦКУ передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем за зустрічним позовом вимога щодо стягнення з відповідача за зустрічним позовом підтверджена матеріалами справи, відповідачем за зустрічним позовом не спростована підлягає до задоволення в сумі 66849,80 грн.

Доводи представника відповідача за зустрічним позовом, а саме щодо того, що перевізник завантажив вантаж в кількості 27 палет, вагою 6368,58 кг та вартістю 233876,19 дол.США, однак при відкритті автомобіля виявлено відсутність товару, а саме отримано 23 палети, а отже не виконав погоджені сторонами зобов`язання щодо перевезення вантажу спростовуються наступним.

У порушення чинного законодавства жодних належних документів про недостачу товару у момент прийняття його від Перевізника складено не було. Представник перевізника - Водій до передачі товару, перерахунку нестачі товару допущений не був, у акті прийому товару на відповідальне зберігання наявні підписи лише двох зацікавлених осіб - представників ТОВ «Карма ДіджіталЛТД» та ТОВ «Денка Лоджистикс», причому Акт прийому товару на відповідальне зберігання жодним чином не підтверджує факт нестачі товару у момент розвантаження транспортного засобу Перевізника, проводилися без участі представника Перевізника, Підпис представника перевізника відсутній.

У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0000293 від 05.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, сектором дізнання Чайківського ВП Києво- Святопіинського ВП ГУНП в Київської області було надане доручення Ковельському РУП ГУНП у Волинській області, у ході виконання якого оперативним підрозділом поліції опрацьовано рух транспортного засобу по території України під керуванням водія ОСОБА_1 встановлено, що водій ОСОБА_1 не залишав транспортний засіб без нагляду.

Отже, перевідзник виконав свої зобов`язання за договором №151-20 та заявкою №270 від 28.10.2020, що також підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною від 30.10.2020.

Доводи відповідача, що перевізником не у повному обсязі виконано погоджені сторонами у Заявці №270 від 28.10.2020 зобов`язання щодо перевезення вантажу, а саме, доставлено не весь вказаний в заявці та інвойсі товар, що пунктом 5.1 Договору №151-20 від 28.10.2020 передбачене здійснення розрахунку за перевезення вантажів після отримання Замовником всіх належним чином оформлених оригіналів документів: Заявки, оформленої з боку Перевізника; Акту виконаних робіт; Податкової накладної; Рахунку та товарно-транспортної накладної з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу та заповненої відповідно до вимог чинних нормативних актів та дійсного Договору, чого в даному випадку у повному обсязі не відбулося, позивачем за зустрічним позовом не доведено правомірність своїх позовних вимог, спростовується наступним.

Як слідує з матеріалів справи, позивач у зв`язку з відсутністю оплати за надані послуги по перевезенню вантажу на суму 66849,80 грн, надіслав відповідачу документи для оплати, а саме: договір 151-20 від 28.10.2020 у двох примірниках, заявка 270 від 28.10.2020 у двох примірниках, акт надання послуг №1 від 5 листопада 2020р. у двох примірниках, рахунок на оплату №1 від 5 листопада 2020 в одному примірнику та копія міжнародної транспортної накладної завірена мокрою печаткою, що підтверджується квитанцією про відправлення(т.1, а.ч.137-138).

Отримання вказаних документів не заперечується представниками відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача за зустрічним позовом, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісного позову Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Груп Україна" до фізичної особи-підприємця Дикун Василя Петровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРМА ДІДЖІТАЛ ЛТД", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , ПАТ «Страхова компанія «АРКС» про стягнення 874763,45 грн. відмовити.

2. Зустрічний позов задовольнити.

3. Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Груп Україна" (вул.Княжий Затон, 9А, оф.369, м.Київ, 02095, ) на користь фізичної особи-підприємця Дикун Василя Петровича, (с.Підріжжя, Ковельський р-н., Волинська обл., 45054, ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) 66849,80 грн. (шістдесят шість тисяч вісімсот сорок дев`ять гривень вісімдесят копійок) заборгованості по оплаті за надані транспортні послуги та 2270,00 грн.(дві тисячі двісті сімдесят гривень) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 13.10.2021.

Суддя І. О. Гарбар