УХВАЛА

м. Київ

19.10.2021Справа №910/16127/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши позовну заяву Релігійної організації "Німецька Євангелічно-лютеранська релігійна громада Святого Павла в м. Одеса" (65023, м. Одеса, вул. Новосельського, буд. 68) до Релігійної організації "Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України" (65023, м. Одеса, вул. Новосельського, буд. 68); Державної служби України з етнополітики та свободи совісті (01601, м. Київ, вул. Прорізна, буд. 15) та Державного реєстратора Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Хаустової Марії Євгенівни (01601, м. Київ, вул. Прорізна, буд. 15) про визнання недійсними рішень, статутів, зобов`язання вчинення дій та скасування реєстраційної дії

ВСТАНОВИВ:

Релігійна організація "Німецька Євангелічно-лютеранська релігійна громада Святого Павла в м. Одеса" (далі - заявник) звернулась до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Релігійної організації "Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України" (далі - відповідач-1), Державної служби України з етнополітики та свободи совісті (далі - відповідач-2) та Державного реєстратора Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Хаустової Марії Євгенівни (далі - відповідач-3) про:

- визнання недійсними рішення, оформлені протоколом засідання Синоду Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України №22/03 від 22.03.2019;

- визнання недійсним статут, затверджений протоколом засідання Синоду Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України №22/03 від 22.03.2019 та зареєстрований наказом Міністерства культури України №409 від 20.05.2019;

- визнання недійсними рішення, оформлені протоколом засідання Синоду Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України №31/10 від 31.10.2020;

- визнання недійсним статут, затверджений протоколом засідання Синоду Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України №31/10 від 31.10.2020 та зареєстрований наказом Державної служби України з етнополітики та свободи совісті №5/10-03/с від 23.04.2021;

- зобов`язання Державної служби України з етнополітики та свободи совісті скасувати реєстрацію статуту Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України», проведену наказом №5/10-03/с від 23.04.2021;

- скасування реєстраційної дії: «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу» №020001082 від 13.05.2021, проведену державним реєстратором Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Хаустовою Марією Євгенівною щодо Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювані рішення засідання Синоду Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України були проведені без кворуму, не уповноваженим складом Синоду, без повідомлення позивача (в тому числі), а реєстраційні дії вчинені з порушенням вимог закону.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, оскільки подана заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, зважаючи на таке.

Згідно зі статтею 35 Конституції України церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви.

Відповідно до частин 2, 4 статті 5 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" церква (релігійні організації) в Україні відокремлена від держави. Держава не втручається у здійснювану в межах закону діяльність релігійних організацій, не фінансує діяльність будь-яких організацій, створених за ознакою ставлення до релігії.

Статтею 7 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" визначено, що релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями). На інші організації, утворені за релігійною ознакою, дія цього Закону не поширюється.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" релігійні управління і центри діють на підставі своїх статутів (положень), що реєструються у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Приписи частини 1 та 2 статті 12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Статут (положення) релігійної організації приймається на загальних зборах віруючих громадян або на релігійних з`їздах, конференціях.

Позивачем за даною позовною заявою є Релігійна організація "Німецька Євангелічно-лютеранська релігійна громада Святого Павла в м. Одеса", яка у канонічних та організаційних питаннях підпорядковується Релігійній організації "Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України".

За статутом Релігійної організації "Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України", Єпископат Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України є центром релігійного об`єднання, який репрезентує всю Церкву України та об`єднує пов`язані між собою місцеві громади Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України. Кожна громада в складі Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України є самостійною юридичною особою, а Єпископат Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України є неприбутковою організацією, яка здійснює свою духовну, адміністративну і господарську організацію відповідно до Закону України "Про свободу совісті і релігійні організації".

Синод Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України є вищим законодавчим органом Церкви України і належить до вищого рівня церковного керівництва.

Відповідно до п. 4.3 Статуту Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України Синод має юридичне право вирішувати усі питання, які стосуються законодавчо-встановленої синодальної території округу (Єпископату, Єпархії України) в межах України. Виняток можуть складати питання, які вирішуються винятково громадою, чи ті, що входять у компетенцію регіональних церковних округів. Синод також є вищою апеляційною інстанцією в НЄЛЦУ для вирішення внутрішніх і міжгромадських конфліктів.

Як зазначає позивач у позовній заяві, серед основних питань порядку денного засідання Синоду, проведеного 22.03.2019, було питання про затвердження оновленого списку Громад та прийняття Статуту Релігійної організації "Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України".

Порядком денним Засідання Синоду Релігійної організації "Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України", яке відбулось 31.10.2020 і за яким були прийнятті оформлені протоколом №31/10 рішення, було передбачено:- святкове богослужіння з нагоди річниці Реформації та відкриття Синоду; - прийняття повістки Синоду, обрання голови та секретаря; - приведення у відповідність до статуту назви Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України; - затвердження нової редакції Статуту; - обрання ОСОБА_1 Єпископом; - обрання ОСОБА_1 на посаду керівника; - затвердження звіту Єпископа та Пленум; - затвердження звіту президента Синоду та Пленум; - доповідь поєднання побожності та освіченості у творчості та житті Ф. Меланхтона; - затвердження звіту касира церкви, затвердження проекту бюджету на 2021 рік та Пленум; - прийняття логотипу Релігійної організації "Церковне Управління (єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України"; - необхідність перевірки ревізійною комісією; - створення статутної комісії та делегування 3 осіб для створення проекту внутрішнього статуту та обрання 3-х представників Релігійної організації "Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України"; - закриття Синоду; - молитва.

Отже, порядок денний Синоду і зміст прийнятих на ньому рішень стосувався питань релігійних обрядів та церемоній, обрання церковної символіки, а також формування органів інституційної та ієрархічної структури церкви.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що даний спір є спором між релігійною громадою, яка є першим організаційним рівнем управління Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України, та вищим рівнем церковного управління - Церковним Управлінням (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України і стосується в цілому рішень щодо ієрархічної та інституційної структури Церкви та її керівництва.

Тобто, правовідносини, з яких виник спір, не регулюються актами цивільного законодавства, а спір не підлягає розгляду судами України.

Законодавством України передбачено, що церква та релігійні організації в Україні відокремлені від держави.

Судова влада є складовою державної влади в України.

Законодавець надав релігійним організаціям в Україні право автономно здійснювати свою діяльність, визначати напрями цієї діяльності, утворювати в своєму складі необхідні органи, для провадження діяльності, та, в тому числі, вирішувати відповідні спори, у випадку їх виникнення, відокремлено від держави. Суди наділені повноваженням розглядати спори щодо релігійних організацій, однак, у визначених випадках, наприклад, трудові спори, питання щодо ліквідації релігійної організації (правила цивільного судочинства), майнові спори (господарське судочинство) тощо.

Спори щодо ієрархічної та інституційної структури Церкви та порядку формування органів управління керівництва є внутрішньоцерковними спорами, на які не поширюється судова юрисдикція.

Cпір про визнання недійсними рішень, оформлених протоколом засідання Синоду Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України, як вищого законодавчого органу Церкви України, не відноситься до господарської юрисдикції, оскільки такий предмет спору відсутній у переліку справ, що розглядаються господарськими судами, передбачених статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд вважає необґрунтованим посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, оскільки подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти рішення у тих справах, де однаковими є предмет і підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені фактичні обставини, а також матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Натомість предмет і підстави позову, фактичні обставини, які формують зміст спірних правовідносин, та матеріально-правове регулювання спірних правовідносин у справі №910/10011/19 і у даній справі є різними, що виключає як подібність спірних правовідносин, так і підстави для застосування вказаних правових позицій під час вирішення цього спору.

Разом з цим, слід зауважити на тому, що питання оскарження рішень, оформлених протоколом засідання Синоду Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України №22/03 від 22.03.2019 і №31/10 від 31.10.2020 та статутів в господарському суді вже було предметом правової оцінки у справі №910/9479/21. В даній справі, Верховний Суд зазначив, що всі питання, пов`язані із діяльністю релігійної організації та прийняттям нею рішень в межах її компетенції, відносяться до її внутрішньої статутної діяльності, тому при незгоді окремих членів релігійної організації з прийнятими нею рішеннями, вони можуть оспорити їх в межах процедур, встановлених Статутом організації.

Така правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №916/3530/19, яка є актуальною, відступів від якої не було і у справі №910/9479/21 Верховний Суд не вбачав підстав для відступу від неї.

Отже, оскільки спори щодо ієрархічної та інституційної структури Церкви та порядку формування органів управління керівництва є внутрішньоцерковними спорами, на які не поширюється судова юрисдикція, ухвалою від 05.10.2021 у справі №910/9479/21 Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження щодо оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 29.06.2021, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021, про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Релігійної громади Святої Катерини Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви в м. Дніпропетровську до Релігійної організації "Церковне управління (єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України", Державної служби України з етнополітики та свободи совісті та Державного реєстратора Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Хаустової М. Є. про визнання недійсними рішень, статутів та вчинення дій.

Правовідносини у справі № 916/3530/19, у справі №910/9479/21 та у даній справі, є подібними (аналогічний суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин та предмет спору).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, суд прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Релігійної організації "Німецька Євангелічно-лютеранська релігійна громада Святого Павла в м. Одеса" до Релігійної організації "Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України"; Державної служби України з етнополітики та свободи совісті та Державного реєстратора Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Хаустової Марії Євгенівни про визнання недійсними рішень, статутів, зобов`язання вчинення дій та скасування реєстраційної дії.

Відповідно до ч. 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи викладені обставини та беручи до уваги, що вказаний спір не підлягає розгляду судами України, так як на нього не поширюється юрисдикція держави в цілому, не підлягає роз`ясненню позивачу порядок подальшої судової юрисдикції.

При цьому, одночасно з позовною заявою Релігійною організацією "Німецька Євангелічно-лютеранська релігійна громада Святого Павла в м. Одеса" подано заяву про забезпечення позову.

Приписами частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України визначено порядок подання заяви про забезпечення позову за вимогами якої заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Системний аналіз наведеного свідчить, що право особи на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Отже, розгляд заяви та вжиття заходів забезпечення позову здійснюються виключно судом, компетентним розглядати спір по суті. При цьому першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2019 у справі №916/142/19, від 26.02.2021 у справі №904/5998/20.

Враховуючи, що заява про забезпечення позову подана в межах даного позову та беручи до уваги висновки суду про відмову у відкритті провадження у справі за даною позовною заявою, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтею 35 Конституції України, статтями 5, 7, 9, 12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" та статтями 20, 138, 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі №910/16127/21 за позовом Релігійної організації "Німецька Євангелічно-лютеранська релігійна громада Святого Павла в м. Одеса" до Релігійної організації "Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України"; Державної служби України з етнополітики та свободи совісті та Державного реєстратора Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Хаустової Марії Євгенівни про визнання недійсними рішень, статутів, зобов`язання вчинення дій та скасування реєстраційної дії.

У задоволенні заяви Релігійної організації "Німецька Євангелічно-лютеранська релігійна громада Святого Павла в м. Одеса" про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили 19.10.2021 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Т.В. Васильченко