ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2021 р. Справа№ 910/5003/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021

у справі № 910/5003/21 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення грошових коштів у розмірі 23 729, 50 грн., -

В С Т А Н О В И В :

У 2021 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення грошових коштів у розмірі 23 729, 50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на відповідача відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено обов`язок з відшкодування шкоди за рахунок фонду захисту потерпілих у зв`язку із недостатністю коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом, а саме ПрАТ "СК Україна".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що позивачем до даної справи не надано копії уточненої заяви про грошові вимоги, відтак, враховуючи відсутність доказів місцевий господарський суд позбавлений змоги встановити точний перелік договорів, вимоги по яким були визнані судом, а тому твердження позивача стосовно того, що грошові вимоги які виникли на підставі полісу №АІ/0334024 були внесені до реєстру кредиторів згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі №910/842/18 не знаходять свого підтвердження.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що в наслідок технічної помилки в якості додатку до позовної заяви не було надано уточнень до заяви від 19.09.2018 року та детального розрахунку розміру грошових вимог до заяви про грошові вимоги від 19.09.2021 р. у справі №910/842/18 у зв`язку з чим позивач додає до апеляційної скарги нові докази. Також апелянт зазначає, що до апеляційної скарги додає ухвалу Господарського міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/842/18 про виправлення описки в якості підтвердження того, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал", які ґрунтуються на договорі фінансових послуг факторингу №5/30-06/20216 та договорі страхування №АІ/0334024 були задоволені у справі №910/842/18 та зазначає, що даний доказ не міг бути поданий разом з позовною заявою, оскільки в ухвалі Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у спарві №910/842/18 була допущена описка, а саме не зазначено договір факторингу №5/30-06/20216.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.09.2014 у місті Бердянськ відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки Тойота д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та Рено д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.09.2014 у справі №310/7438/14-п визнано винним водія транспортного засобу Тойота д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Тойота д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0334024 Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна".

Відповідно до звіту № 524 про визначення вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу від 08.12.2014, складеного аварійним комісаром ОСОБА_3 (свідоцтво №1476) на замовлення ОСОБА_2 , визначено, що вартість матеріального збитку завданого в результаті ДТП становить 68 627,21 грн.

За доводами позивача ОСОБА_2 подав до ПрАТ "СК "Україна" заяву про страхове відшкодування.

01.06.2016 між ОСОБА_2 та ФОП Шиян Д.С. було укладено Договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, на підставі якого ОСОБА_2 відступив ФОП Шиян Д.С. права вимоги в зобов`язаннях, що виникли із вищевказаного ДТП, у тому числі одержання грошового відшкодування нанесеної майнової шкоди від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ.

30.06.2016 між ФОП Шиян (клієнт) та ТОВ "Маркс.Капітал" (фактор) було укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу № 5/30-06/2016 відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до Додатку №1 до цього договору, зокрема, з договору відступлення права вимоги від 01.06.2016 (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору в силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

Пунктом 1.4 договору передбачено, що зобов`язаною особою (боржником) є ОСОБА_1 (п. 1 Додатку №1 до договору); страхова компанія ПрАТ "СК "УКРАЇНА"; Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Метою договору факторингу може бути як передача факторові права вимоги клієнта до боржника в обмін на надання клієнтові грошових коштів, так і відступлення клієнтом своєї вимоги в забезпечення виконання його зобов`язань перед фактором. Предметом договору факторингу може бути одна або декілька вимог.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що починаючи з 30.06.2016 кредитором у договірному зобов`язанні за договором страхування № АІ/0334024, яке виникло в результаті ДТП, є ТОВ "Маркс.Капітал".

Однак, ПрАТ "СК "Україна", порушуючи умови договору страхування (полісу) № АІ/0334024, не здійснило виплату грошового зобов`язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 було відкрито провадження у справі №910/842/18 про банкрутство ПрАТ "СК "Україна".

19.09.2018 позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про грошові вимоги до ПрАТ "СК "Україна", в тому числі за зобов`язанням яке виникло на підставі договору № АІ/0334024.

Позивач стверджує, що у заяві про грошові вимоги до ПрАТ "СК "Україна" просив визнати грошові вимоги ТОВ "Маркс.Капітал" до ПрАТ "СК "Україна" та включити грошові вимоги до реєстру вимог кредиторів у розмірі 4 944 765, 41 грн, в тому числі за договором № АІ/0334024 на суму 72 729, 51 грн, з яких: 49 000, 00 грн - розмір завданого збитку, 2 255, 34 грн - 3 % річних, 9 224, 16 грн - інфляційних втрат, 12 250, 00 грн - пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі № 910/842/18 заяву позивача задоволено та визнано позивача конкурсним кредитором ПрАТ "СК "Україна".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, постановлено ліквідувати ПрАТ "СК "Україна", у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, а також встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог.

09.09.2019, у зв`язку з ліквідацією ПрАТ "СК "Україна", позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату відшкодування в сумі суму 72 729, 51 грн, з яких: 49 000, 00 грн - розмір завданого збитку, 2 255, 34 грн - 3 % річних, 9 224, 16 грн - інфляційних втрат, 12 250, 00 грн - пені.

26.09.2019 відповідачем було частково виконано зобов`язання за договором страхування №АІ/0334024, здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 49 000, 00 грн.

У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання за договором страхування №АІ/0334024 у повному обсязі позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення 2 255, 34 грн - 3 % річних, 9 224, 16 грн - інфляційних втрат, 12 250,00 грн - пені.

Поряд з цим, місцевий господарський суд зазначає, що при дослідженні наданих позивачем до позовної заяви копії заяви про грошові вимоги від 19.09.2018 та ухвали від 28.11.2018 було встановлено, що в ухвалі суд задовольнив вимоги позивача з урахуванням уточнення на суму 4 941 518, 06 грн, проте позивач у дану справу копію уточненої своєї заяви не подав, відтак, в матеріалах справи відсутні докази, із яких суд міг би встановити точний перелік договорів, вимоги по яким були визнані судом.

Також, господарський суд зазначає, що зі змісту ухвали Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 №910/842/18 якою було задоволено заяви позивача з кредиторськими вимогами до ПрАТ "СК "Україна" не вбачається в переліку договорів про надання фінансових послуг факторингу на підставі яких до ТОВ "МАРКС.КАПІТАЛ" перейшло право вимоги по Договору №5/30-06/2016 від 30.06.2016.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з не доведеністю твердженнь позивача стосовно того, що грошові вимоги які виникли на підставі полісу №АІ/0334024 були внесені до реєстру кредиторів згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі №910/842/18.

Стосовно долученого позивачем до апеляційної скарги нового доказу - уточнень до заяви від 19.09.2018 року та детального розрахунку розміру грошових вимог до заяви про грошові вимоги від 19.09.2021 р. у справі №910/842/18 у та ухвали Господарського міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/842/18 про виправлення описки колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом частини статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, згідно частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як зазначає скаржник у апеляційній скарзі, детальний розрахунок розміру грошових вимог до заяви про грошові вимоги від 19.09.2021 р. у справі №910/842/18 не був поданий разом з позовною заявою через технічну помилку, оскільки був поданий інший аналогічний доказ, а з приводу ухвали Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/842/18 про виправлення описки апелянт зазначає, що остання опублікована у Єдиному державному реєстрі судових рішень 10.07.2021 р., тобто після подання позову у даній справі. Отже, на думку скаржника, дані докази не подані позивачем до суду першої інстанції з поважних причин.

Однак, колегія суддів зазначає, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 вказаної статті).

У свою чергу, статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - позивача) (висновок викладений в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №913/317/18 та від 22.05.2019 у справі №5011-15/10488-2012).

Проте у поданій апеляційній скарзі позивач посилається на доказ - ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/842/18 про виправлення описки, вказана вище ухвала датована 29.06.2021 та оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 10.07.2021 р., тобто до прийняття рішення судом першої інстанції і останній не обґрунтовує неможливість подання вказаного доказу до суду першої інстанції.

З огляду на вищевстановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України не доведено суду апеляційної інстанції неможливості подання доданих до апеляційної скарги доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У свою чергу, прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, подані позивачем нові докази не досліджуються судом апеляційної інстанції та не враховуються при перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

З огляду на вищевстановлені обставини справи, оскільки позивачем не доведено порушення відповідачем зобов`язань, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав у задоволенні позову про стягнення з відповідача 2 255, 34 грн. 3 % річних за користування чужими коштами, 9 224, 16 грн. інфляційних втрат та 12 250, 00 грн. пені нарахованих на суму заборгованості за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/0334024.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що апелянтом зроблено не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 року у справі № 910/5003/21 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 року у справі №910/5003/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 року у справі №910/5003/21 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5003/21.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко