ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" жовтня 2021 р. Cправа №902/570/21

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз", м.Вінниця

до товариства з обмеженою відповідальністю "Теплик-Агро", с.Степанівка Теплицького району Вінницької області

про стягнення 63134 грн заборгованості згідно договору про надання послуг

представники сторін в судове засідання не з`явились

ВСТАНОВИВ :

02.06.2021 до суду надійшла позовна заява акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Теплик-Агро" 63134,00 грн заборгованості за договором розподілу природного газу від 01.04.2016, а саме: 60969,78 грн - основного боргу; 308,19 - 3% річних, 1383,51 грн - пені, 472,52 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 07.06.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/570/21, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 27.07.2021.

17.06.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву №451 від 14.06.2021, в якому відповідач зазначає, що заперечує проти позовних вимог з огляду на наступне:

"1. Акти про надання послуг з розподілу природного газу, копії яких позивач надав до суду не відповідають критеріям, зазначеним у З.У. "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, з огляду на відсутність у них посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, що не дає змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

2. ... станом на момент надання відзиву, позивач рахунків на оплату послуг з розподілу газу Товариству не надав, заборгованість товариства перед Позивачем не виникла, тому в даній справі відсутній предмет спору, що в свою чергу є підставою для відмови задоволенні позовних вимог.

3. При проведенні розрахунків заборгованості з послуг з розподілу природного газу, Позивач проводить нарахування податку на додану вартість за ставкою 20 % на тариф, встановлений Регулятором. Проте, при поданні позову, Акціонерне товариство не надало жодного належного доказу на підтвердження факту, що він є платником ПДВ, і має право проводити нарахування вказаного податку".

07.07.2021 позивачем до суду подано відповідь на відзив №01007-Ск-6541.0721 від 05.07.2021, в якому останній зазначає, що вважає доводи, викладені відповідачем необґрунтованими та такими, які не спростовують аргументів позовної заяви.

20.07.2021 до суду надійшла заява позивача №21007-Ск-7191-0721 від 20.07.2021 про зменшення розміру позовних вимог, де акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" просить суд стягнути з відповідача наступні кошти: 308,19 грн - 3% річних, 1 383,51 грн - пені, 472,52 грн - інфляційних втрат. Обґрунтовуючи дану вимогу останній зазначає, що до початку розгляду справи по суті відповідачем погашено суму основного боргу в повному обсязі.

За результатами судового засідання, 27.07.2021, судом постановлено ухвалу (із занесенням до протоколу судового засідання) про прийняття до розгляду вказаної вище заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог та закриття підготовчого провадження з призначенням справи до судового розгляду по суті на 05.10.2021.

На визначену судом дату (05.10.2021) представники сторін в судове засідання не з`явилися, хоча про місце, дату та час його проведення останні повідомлені належним чином, зокрема відповідач шляхом надіслання на адресу, що значиться відносно нього в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідного повідомлення.

Таким чином, оскільки судом вжито визначені статтею 242 Господарського процесуального кодексу України заходи щодо повідомлення відповідача про місце, дату та час проведення судового засідання, що призначено на 05.10.2021 у суду є достатні підстави вважати, що останній не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідач належним чином повідомлений про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України.

При цьому суд зазначає, що 05.10.2021 до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Одночасно останній зазначає, що підтримує позовні вимоги в частині стягнення штрафних та компенсаційних нарахувань в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати для прийняття рішення по суті позовних вимог та орієнтовний час повернення.

Повернувшись з нарадчої кімнати суд долучив до матеріалів справи вступну та резолютивну частини рішення.

Таким чином, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.04.2016 шляхом підписання заяви-приєднання №09420ZKHQBP016 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз", новим найменуванням якого є Акціонерне товариство "Оператор газорозподільних систем "Вінницягаз", (далі по тексту також - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплик-Агро" (далі по тексту також - Відповідач) укладено договір розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Взаємовідносини, які виникають між операторами газорозподільних систем (ГРМ) та суб`єктами ринку природного газу в частині надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу, комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту також - НКРКП) від 30.09.2015 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824 (надалі - Кодекс ГРМ).

Розділом VI Кодексу ГРМ передбачено, що доступ споживачів до газорозподільної мережі (ГРМ) для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП, від 30.09.2015 за № 2498.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання Споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті НКРЕКП та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двохстороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Відповідно до пункту 2.1. Договору: Позивач, як Оператор ГРМ, взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу послугу з розподілу природного газу, а Відповідач зобов`язався прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначеному Договором.

Згідно пунктів 6.1. та 6.2. Договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

Відповідно до п.п.32) ч.1 ст.1 Закону України "Про ринок природного газу" Регулятором на ринку природного газу є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до п.6.3 Договору величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Постановою НКРЕКП №2765 від 30.12.2020 для АТ "Вінницягаз" на період з 01.01.2021 встановлено тариф на послуги з розподілу природного газу в розмірі 1,68 грн за 1 куб.м на місяць (без врахування ПДВ).

З врахуванням ПДВ (20 %) вартість послуг з розподілу природного газу складає 2,016 грн за 1 куб.м.

Таким чином на 2021 рік, починаючи з січня 2021, з урахуванням вимог глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ та п.п. 6.1 та 6.2 Типового договору розподілу для ТОВ "Теплик-Агро" розрахована щомісячна плата за доставку газу: 90728,81 куб.м*2,016 грн за 1 куб.м/12 міс. = 15 242,45 грн.

Відповідно до п.п. 6.3., 6.4. договору розподілу природного газу розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ.

За умовами пункту 6.6. Договору надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаними між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відтак, протягом січня - квітня 2021 року АТ "Вінницягаз" надало послугу з розподілу природного газу ТОВ "Теплик-Агро" на загальну суму 60 969,78 грн.

Протягом 2021 року Відповідачу неодноразово направлялися акти наданих послуг, які Позивачеві повернуті не були.

Таким чином, станом на 26.05.2021 заборгованість ТОВ "Теплик-Агро" перед АТ "Вінницягаз" за надані протягом січня - квітня 2021 роки послуги з розподілу природного газу складала 60 969,78 грн.

Вказана заборгованість погашена відповідачем 16.07.2021, що підтверджується долученою позивачем до матеріалів справи випискою по рахунку (а.с.95).

З викладеного слідує, що відповідачем порушені обумовлені сторонами строки оплати наданих позивачем послуг, у зв`язку із чим позивач нарахував до стягнення штрафні та компенсаційну нарахування.

Вказані обставини зумовили звернення позивача з даним позовом до суду.

Беручи до уваги встановлені обставини справи, суд зважає на наступне.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Так, 01.04.2016 шляхом підписання заяви-приєднання №09420ZKHQBP016 сторони уклали Типовий договір розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), умови якого сторонами не заперечуються.

Беручи до уваги зміст договору, характер взятих на себе сторонами зобов`язань, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг, яке підпадає під правове регулювання глави 63 "Послуги. Загальні положення", ст.ст. 901-907 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п. 3, 4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 ГК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Сторони в пункті 8.2. Типового договору визначили міру відповідальності Споживача за порушення останнім обумовлених строків оплати послуг, а саме: "пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу."

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Щодо твердження відповідача, що станом на момент надання відзиву, позивач рахунків на оплату послуг з розподілу газу товариству не надав, а тому заборгованість перед позивачем не виникла суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6.6. Договору розподілу, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів

Відповідно до листа Міністерства фінансів України № 31-11410-06-5/4339 від 16.02.2017: "Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

... Оформлений належним чином рахунок-фактура (інвойс) може бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку господарської операції з постачання товарів, робіт (послуг) без складання акта приймання-передачі тільки у разі його оплати, що підтверджується відповідними документами."

Тобто, рахунок, що надається за умовами Договору розподілу, передбачає перерахування Споживачем грошових коштів на умовах попередньої оплати і носить лише інформаційний характер як розрахунково-платіжний документ, що передбачає лише виставляння сум до сплати замовника за надані послуги в майбутньому.

З огляду на викладене, судом встановлено обставину прострочення відповідачем виконання зобов`язань в частині оплати вартості послуг у зв`язку із чим суд вважає, що вимога позивача про стягнення пені та компенсаційних нарахувань є правомірною та обґрунтованою.

Перевіркою правильності періодів нарахування пені та сум інфляційних втрат, 3 % річних за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора судом не виявлено арифметичних помилок.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 308,19 грн - 3% річних, 1 383,51 грн - пені, 472,52 грн - інфляційних втрат, що обраховані за несвоєчасну оплату наданих послуг з розподілу природного газу за період з січня 2021 по квітень 2021 є правомірними і підлягають задоволенню судом у заявленому позивачем розмірі.

Як встановлено ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог. За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку, визначеному ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 46, 74, 76-80, 86, 91, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Теплик-Агро" (вул.Незалежності, 30, с.Степанівка, Теплицький район, Вінницька обл., 23814, ) на користь акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (пров.Костя Широцького, 24, м.Вінниця, 21012, ) 308,19 грн - 3% річних; 1383,51 грн - пені; 472,52 грн - інфляційних втрат та 2270,00 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Примірник повного судового рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом та позивачу на електронну адресу ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 18 жовтня 2021 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - відповідачу (вул.Незалежності, 30, с.Степанівка, Теплицький район, Вінницька область, 23814)