ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2021 р. Справа№ 910/3232/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Левченко Д.Ю.

від третьої особи 1: не прибув;

від третьої особи 2: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 року (повний текст рішення складено 13.11.2020 року)

у справі № 910/3232/20 (суддя: Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго"

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про стягнення 1 334 031,61 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства " Гарантований покупець " (далі - відповідач), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство " Національна енергетична компанія " Укренерго " (далі - третя особа 1), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - третя особа 2) про стягнення з відповідача на користь позивача 1 334 031,61 грн, з яких: 551 444,51 грн - пеня, 782 587,10 грн - штраф (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконання відповідачем його обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити електричну енергію, поставлену позивачем на виконання умов договору № 475/01 від 30.07.2019 протягом листопада 2019 року - лютого 2020 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" пеню в розмірі 109 746,71 грн, штраф у розмірі 80 824,54 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 858,57 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Гарантований покупець" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 року у справі №910/3232/20 та ухвалити нове яким у задоволенні зазначених позовних вимог та сплату судового збору відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема ст.ст. 33, 62, 65 Закону України «Про ринок електричної енергії», ст. 196 Господарського кодексу України.

Разом з цим, скаржник вказав, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Також, за твердженням скаржника, судом першої інстанції не було застосовано норми Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії" від 21.07.2020 року №810-ІХ, за якими визначено інший порядок та спосіб виконання зобов`язань Гарантованого покупця перед позивачем за Договором, а саме відшкодування такої заборгованості протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років.

При цьому, скаржник заперечує проти нарахування штрафу, оскільки позовні вимоги в частині сплати штрафу стосувалися лише порушення строків оплати листопада та грудня 2019 року, проте господарським судом встановлено, що порушення строку оплати листопада 2019 року не відбулося, тоді як порушення строку оплати грудня тривало менше 30 днів, а отже підстави для нарахування штрафу відносно цих місяців відсутні.

Крім того, скаржник вказав що, що місцевим господарським судом не було застосовано ст. 614 Цивільного кодексу України звільнення від відповідальності Гарантованого покупця, оскільки, основним джерелом оплати електричної енергії за "зеленим" тарифом є кошти, що надходять від ПрАТ НЕК "Укренерго" в оплату послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії. В свою чергу, заборгованість за послуги за період січень-вересень 2020 року станом на 24.11.2020 складає 26,817 млрд. грн. Отже, на переконання апелянта, наявні підстави для звільнення від відповідальності.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/3232/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 року апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 року у справі №910/3232/20 залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору, відповідно до чинного законодавства.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Північний апеляційний господарський суду від відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 року у справі №910/3232/20 своєю ухвалою від 21.01.2021 року.

19.02.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що недоречним є посилання скаржника на постанову ВГСУ від 16.12.2015 року по справі №910/13587/20, оскільки, як зазначає і сам відповідач у своїй апеляційній скарзі, фактично з 01.07.2019 року запроваджену нову модель ринку електричної енергії у відповідності до Закону України «Про ринок електричної енергії», а в згаданій постанові ВГСУ мова йде про «старий ринок»

Більш того за твердженням позивача, в зазначеній постанові суд посилається на більшість норм матеріального права такі,як то Закону України «Про електроенергетику», постанови НКРЕКП №203 від 18.02.2015 року, №870 від 24.03.2015 року, №2 від 21.12.2011 року «Про алгоритм розподілу коштів з поточного рахунка із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії, які втрати чинність.

Також, представник позивача, зазначив, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідно до п. 10.4 глави 10 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

Разом з цим, за твердженням позивача судом першої інстанції правильно здійснений розрахунок штрафних санкцій.

23.02.2021 року через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Конституційним Судом України справи за поданням 47 народних депутатів №3/332(20) від 17.07.2020 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців першого-четвертого частини другої, частини третьої, частин шостої - дев`ятої, частин дванадцятої - двадцять другої, частини двадцять шостої, частин двадцять восьмої - тридцять третьої статті 9-1, положень ст. 9-2 Закону України «Про альтернативні джерела енергії» від 20.02.2003 року №555-ІV, положень частин другої, четвертої, пункту 3 частини дев`ятої статті 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 року №2019-VІІІ.

10.03.2021 року через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник позивача подав заперечення проти клопотання про зупинення провадженні у справі, відповідно до яких, зокрема, зазначив, що на час подання клопотання, об`єктивно розглянути господарську справу №910/3232/20 судом можливо, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів (підписаний сторонами договір №475/01 від 30.07.2019 року, підписані сторонами акти купівлі-продажу електричної енергії, копії банківських виписок, у тому числі по періодах) для прийняття обґрунтованого та законного рішення.

11.03.2021 року через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представника скаржника до суду надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких останній, зокрема, зазначив, що з урахуванням специфіки спірних правовідносин ,фінансового стану Гарантованого покупця, характеру його діяльності, що непов`язана з отриманням прибутку, а зумовлена виключно виконанням спеціальних обов`язків, дій позивача, що спрямовані лише на отримання додаткового прибутку за рахунок державного підприємства, штрафні санкції підлягали зменшенню господарським судом до 1 гривні.

24.05.2021 року через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник відповідача подав клопотання про зменшення неустойки до 1 гривні у відповідності до ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді Мартюк А.І. у щорічній відпустці, було сформовано для розгляду апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Північний апеляційний господарський суд прийняв справу №910/3232/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 року до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя : Сулім В.В., суддів: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М. своєю ухвалою від 10.06.2021 року.

Розгляд справи неодноразово відкладався у відповідності до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

13.09.2021 року через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник відповідача подав клопотання про зменшення неустойки до 1 гривні, яке, зокрема, мотивоване тим, що в даній справі наявні всі обставини, що визнаються Верховним Судом винятковими для застосування зменшення штрафних санкцій, а саме: не співмірність або відсутність збитків понесених позивачем, а також відсутність доказів, що свідчили б про можливе погіршення фінансового стану чи ускладнення в господарській діяльності для кредитора, значний розмір неустойки, фінансове становище боржника, тощо.

Крім того, 13.09.2021 року через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник відповідача подав клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів, розглянувши дане клопотання, дійшла висновку про залишення її без розгляду, як таке, що подане із пропуском встановленого законом та судом строку.

Згідно ч. 2 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній скарзі має бути зазначено, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції; клопотання особи, яка подала скаргу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 267 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції у порядку підготовки справи до розгляду за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача.

За змістом ст. 262 Господарського процесуального кодексу України про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу. В ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу; якщо разом з апеляційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Водночас, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" було, зокрема, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, пояснень та клопотань - протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали. Попереджено учасників справи, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду у відповідності до ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи викладене та те, що клопотання про залучення третіх осіб на стороні відповідача подане з порушенням передбаченого процесуальним законом строку та без обґрунтувань неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від відповідача, колегія суддів приходить до висновку про залишення зазначеного клопотання без розгляду.

Представник скаржника у судовому засіданні 07.10.2021 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення господарського суду міста Києва - скасувати.

Представники позивача та третіх осіб у судове засідання 07.10.2021 року не з`явилися. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 року.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представників позивача та третіх осіб, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Державного підприємства "Гарантований покупець" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 30.07.2019 року між Державним підприємством "Гарантований покупець" (гарантований покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" (виробник за "зеленим" тарифом) був укладений договір № 475/01 (далі - договір), відповідно до умов якого виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 року № 641 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2.3 договору виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію виробника в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць виробника за встановленим йому "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.

Згідно з п. 2.4 договору сторони погодили, що виробник за "зеленим" тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), у національній валюті України.

Пунктом п. 2.5 договору передбачено, що вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників з "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом.

Згідно п. 3.2 договору розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за зеленим тарифом, з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 3.3 договору оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.

Згідно з п. 10.1 Порядку до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Відповідно до п. 10.4 Порядку передбачено, що після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів. У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного акта купівлі-продажу.

Згідно п. 3.1 договору обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку.

Фактичний обсяг відпущеної/відібраної продавцем електричної енергії визначається в кожному розрахунковому місяці, щодо якого здійснюється оплата відповідно до договору (п. 8.3 Порядку).

У п. 7.4 договору сторони також погодили строк дії договору та вказали, якщо виробник за "зеленим" тарифом є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, і Регулятор вже встановив "зелений" тариф виробнику, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії "зеленого" тарифу (до 01.01.2030 року).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, сторонами спору були підписані акти купівлі-продажу електроенергії за листопад 2019 року від 30.11.2019 року на суму 5 123 020,68 грн, за грудень 2019 року від 31.12.2019 року на суму 27 972 706,03 грн, за січень 2020 року від 31.01.2020 року на суму 15 581 355,58 грн, за лютий 2020 року від 29.02.2020 року на суму 8 991 955,98 грн, а всього на суму 57 669 038,27 грн.

Відповідач електричну енергію, вроблену позивачем, за твердженням останнього, як виробником за "зеленим" тарифом, за вищевказаними актами купівлі-продажу електроенергії за листопад 2019 року - лютий 2020 року оплатив у повному обсязі, проте з порушенням строку, встановленого умовами договору та Правилами.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ч. 2 ст. 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію (ч.ч. 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом раніше встановлено, що за умовами укладеного сторонами договору вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників з "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом з урахуванням ПДВ.

Згідно з правилами глави 10 Порядку гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

При цьому, доводи скаржника про те, що оплата вартості електричної енергії за "зеленим" тарифом залежить від надходження коштів від ПрАТ "НЕК "Укренерго", яке, на його думку, неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання, не можуть вплинути на результат розгляду даної справи, оскільки за укладеним між сторонами договором саме відповідач взяв на себе обов`язок купувати електроенергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов договору та Порядку.

Водночас, колегія суддів відзначає, що відсутність бюджетного фінансування, в т.ч. через ненадходження коштів від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", в будь-якому випадку не може звільняти відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати придбаної електроенергії, оскільки такі обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов`язання. Відсутність бюджетних асигнувань чи будь-яких інших надходжень коштів від контрагентів боржника не виправдовує його бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що також зазначав Європейський суд з прав людини у рішеннях "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та "Бакалов проти України".

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями; приписи Господарського кодексу України також не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, за відповідальність за порушення зобов`язань.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не було застосовано ст. 614 Цивільного кодексу України звільнення від відповідальності Гарантованого покупця, оскільки, основним джерелом оплати електричної енергії за "зеленим" тарифом є кошти, що надходять від ПрАТ НЕК "Укренерго" в оплату послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії.

Крім того, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що судом першої інстанції не було застосовано норми Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії" від 21.07.2020 року №810-ІХ, за якими визначено інший порядок та спосіб виконання зобов`язань Гарантованого покупця перед позивачем за Договором, а саме відшкодування такої заборгованості протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 4 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України про удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії" від 21.07.2020, що набрав чинності 01.08.2020, Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом з метою погашення заборгованості державного підприємства "Гарантований покупець" перед суб`єктами господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, що утворилась станом на 1 серпня 2020 року, доручено розробити та подати до Верховної Ради України законопроект щодо відшкодування такої заборгованості протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років.

Проте, наразі відсутній будь-який нормативних акт, який би на законодавчому рівні встановлював інший порядок та спосіб виконання зобов`язань Державного підприємства "Гарантований покупець" перед позивачем, ніж передбачено Договором та Порядком.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, постановою НКРЕКП № 372 від 11.02.2020 року "Про внесення зміни до постанов НКРЕКП від 23.08.2019 року № 1732, від 24.09.2019 року № 2019, від 14.11.2019 року № 2385 та № 2386, від 24.12.2019 року № 3110" у постановляючій частині постанови НКРЕКП від 24.12.2019 року № 3110 "Про затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець" у листопаді 2019 року" цифри " 1 120 585 135,64" замінено цифрами " 701 335 893,72".

Постановою НКРЕКП № 359 від 07.02.2020 року "Про затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець" у грудні 2019 року", затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець" у грудні 2019 року, - 836 612 965,79 грн (без ПДВ).

Постановою НКРЕКП № 715 від 20.03.2020 року "Про затвердження розмірів вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець" у січні та лютому 2020 року", затверджено розміри вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець" у січні та лютому 2020 року, - 1 371 031 302,29 грн (без ПДВ) та 2 606 760 561,40 грн (без ПДВ) відповідно.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, регулятором остаточно затверджено розмір вартості послуги за листопад 2019 року - 11.02.2020 року, за грудень 2019 року - 07.02.2020 року, за січень та лютий 2020 року - 20.03.2020 року.

Тобто, останнім днем строку оплати електричної енергії за актом:

- за листопад 2019 року було 13.02.2020 року (а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 14.02.2020 року);

- за грудень 2019 року було 11.02.2020 року (а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 12.02.2020 року);

- за січень та лютий 2020 року було 22.03.2020 року (а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 23.03.2020 року).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, електроенергія за актом за листопад 2019 року була повністю оплачена відповідачем 31.01.2020 року, а граничним строком виконання вказаного грошового зобов`язання є 13.02.2020 року, отже, відповідач виконав свої грошові зобов`язання перед позивачем за листопад 2019 року належним чином, без порушення вказаного строку виконання зобов`язання.

Електроенергія за актом за грудень 2019 року була повністю оплачена відповідачем 28.02.2020 року, а граничним строком виконання вказаного грошового зобов`язання є 11.02.2020 року, отже, відповідач виконав свої грошові зобов`язання перед позивачем за грудень 2019 року з порушенням вказаного строку виконання зобов`язання.

Електроенергія за актом за січень 2020 року була повністю оплачена відповідачем 20.03.2020 року, а граничним строком виконання вказаного грошового зобов`язання є 22.03.2020 року, отже, відповідач виконав свої грошові зобов`язання перед позивачем за січень 2020 року належним чином, без порушення вказаного строку виконання зобов`язання.

Електроенергія за актом за лютий 2020 року була повністю оплачена відповідачем 15.05.2020 року, а граничним строком виконання вказаного грошового зобов`язання є 22.03.2020 року, отже, відповідач виконав свої грошові зобов`язання перед позивачем за лютий 2020 року з порушенням вказаного строку виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач допустив неналежне виконання грошового зобов`язання лише за двома з чотирьох спірних актів купівлі-продажу електроенергії, а саме за актами за грудень 2019 року та лютий 2020 року.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 4.6 договору передбачено, що гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати виробникам за "зеленим" тарифом, що визначений у главі 10 Порядку. Гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1% від неоплаченої згідно з Порядком суми (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягувалися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з Порядком суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок виробника за "зеленим" тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені за період 12.02.2020 року по 27.02.2020 року по акту за грудень 2019 року, встановила, що її розмір становить 109 746,71 грн.

Щодо нарахування пені за актом за лютий 2020 року колегія суддів зазначає, що правомірним нарахування пені для вказаного акту буде з 23.03.2020 року, однак позивач визначив період нарахування по 02.03.2020 року, тобто початок правомірного періоду нарахування пені за актом за лютий 2020 року є поза межами періоду нарахування пені за вказаним актом, що визначений позивачем.

Враховуючи, що порушення строку виконання відповідачем грошового зобов`язання за актами за листопад 2019 року та січень 2020 року судом не встановлено, підстави для нарахування пені за вказаними актами відсутні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 109 746,71 грн.

Колегія суддів перевіривши розрахунок штрафу за актом за грудень 2019 року встановила, що порушення виконання грошового зобов`язання тривало менше 30 днів, а отже, підстави для нарахування штрафу відсутні.

Водночас, колегія суддів відзначає, що позивач просив стягнути штраф 7% за ненадходження суми згідно Порядку понад 30 днів лише за грудень, лютий 2019 року на суму 782587,10 грн, що підтверджується детальним обґрунтованим розрахунком (том. 1 а.с. 210), в той же час суд першої інстанції стягнув штраф за прострочення лютого 2020 року, тобто за вимогою, що позивачем не заявлялась.

З огляду на те, що порушення строку виконання відповідачем грошового зобов`язання за актами за листопад 2019 року та січень 2020 року судом не встановлено, а за актом грудень 2019 року порушення виконання грошового зобов`язання тривало менше 30 днів, колегія суддів дійшла висновку щодо відмови в задоволенні позову в цій частині, відповідно суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 80824,54 грн, як порушення строку оплати у грудні 2020 року.

Щодо клопотання скаржника про зменшення штрафних санкцій до 1 грн, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому за положенням ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Разом з тим приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що розмір штрафних санкцій є незначним та враховуючи сплату суми основного боргу після звернення позивача до суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій до 1 грн відсутні.

При оцінці вказаних доводів скаржника колегією суддів враховується позиція Верховного Суду, яка викладена у постанові від 12.05.2021 року у справі №910/11830/20, від 19.08.2021 року у справі № 910/11889/20.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи скаржника, зокрема, щодо неправильно нарахування штрафу у розмірі 7% від неоплаченої згідно з Порядком суми, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржене рішення суду підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають сплаті судові витрати пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам пов`язані із розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 року у справі № 910/3232/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 року у справі №910/3232/20 скасувати в частині стягнення штрафу у розмірі 80 824,54 грн та відмовити в цій частині, змінити рішення в частині стягнення судового збору.

Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27, ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" (07201, Київська обл., Іванківський р-н, с.м.т. Іванків, вул. Розважівська, буд. 192, ідентифікаційний код 33593431) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1646,20 грн (одна тисяча шістсот сорок шість гривен 20 копійок).

В решті рішення залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" (07201, Київська обл., Іванківський р-н, с.м.т. Іванків, вул. Розважівська, буд. 192, ідентифікаційний код 33593431) на користь Державного підприємства "Гарантований покупець" (м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27, ідентифікаційний код 43068454) 1 818,54 грн (одна тисяча вісімсот вісімнадцять гривен 54 копійки) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи № 910/3232/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк

Дата складення повного тексту 19.10.2021 року.