ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2021р. Справа № 904/4346/21

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій», м. Дніпро

До: Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради, м. Нікополь

Про: стягнення 112 394, 90 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ : не викликалися

СУТЬ СПОРУ :

ПрАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій» (позивач) звернулося з позовом до КП «Нікопольське ВУВКГ» Нікопольської міської ради (відповідач) про стягнення 112 394, 90 грн. ( в т.ч.: 101 695, 90 грн. - основна заборгованість та 10 699, 00 грн. - 3% річних) заборгованості, що виникла внаслідок безпідставно перерахування відповідачем на користь позивача ( за його вимогою) грошових коштів за договором №247 на послуги водопостачання та водовідведення від 01.12.12р. (укладеним між сторонами). Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на безпідставне (незаконне, без наявності правової підстави) нарахування відповідачем позивачу плати за скид додаткових обсягів стічних вод за період з липня 2017р. по грудень 2020р. на загальну суму 101 695, 90 грн., які позивач був вимушений оплатити, оскільки відповідач, використовуючи своє монопольне становище попередив відповідача про відключення водопостачання на об`єкті позивача у разі їх не сплати. Враховуючи вищезазначене, позивач посилаючись на приписи п.3. ч.3. ст. 1212 ЦК України просить стягнути з відповідача безпідставно набуте майно ( грошові коштів позивача).

Ухвалою суду від 26.04.21р. було відкрите провадження у справі №904/4346/21 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

КП «Нікопольське ВУВКГ» Нікопольської міської ради (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на наступне: в розділі 1 договору №247 від 01.12.12р. визначено перелік нормативних актів, якими сторони повинні керуватися у своїх відносинах, зокрема Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008р. №190), а тому є необґрунтованими твердження позивача стосовно того, що посилання відповідача в рахунках на оплату на Правила №190 є незаконними. Окрім того , твердження позивача стосовно того, що наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №131 від 27.03.2012р. «Про затвердження змін до Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України» не передбачено внесення змін у раніше укладені договори спростовується тим, що зазначений наказ набрав чинності 07.05.2012р., а договір між сторонами був укладений значно пізніше 01.12.12р.; тобто зміни до Правил №190, передбачені наказом №131 Мінрегіону , були враховані при укладанні договору . 01.08.17р. представниками позивача було виявлено факт потрапляння дощових вод через систему водовідведення позивача до мережі водовідведення відповідача, про що у присутності представника позивача складено відповідний акт, в якому було встановлено, що з території позивача у мережу міської каналізації неорганізовано надходить додатковий обсяг стічних вод, що утворюються внаслідок атмосферних опадів; такі стічні води потрапляють до мережі каналізації не через централізований водопровід, а отже їх обсяг не може бути визначений відповідно до п. 3.6. договору згідно показників водо лічильника.

З метою правильного здійснення нарахувань за додатковим обсягом стічних вод на адресу позивача було направлено лист за вих. №6-0127/2673 від 26.09.17р. з проханням надати інформацію щодо загальної площі стоку дощових, снігових вод та площі твердих покриттів, на яких здійснюється миття. 24.10.17р. відповідачу була надана відповідь листом вих. №04/523 від 24.10.2017 р., у якому позивач повідомив, що загальна площа земельної ділянки автостанції за адресою : м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 37 складає 0,9714 га. Окрім того, на підтвердження наданої інформації позивачем були додані до вказаного вище листа копії Плану зовнішніх меж землекористування автостанції та Рішення Нікопольської міської ради від 28.01.2000р. про затвердження зміни конфігурації земельної ділянки. На підставі отриманої від позивача інформації щодо площі земельної ділянки, довідок Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеорології стосовно кількості опадів за квартал та відповідно до п.п. 4.10.- 4.13. Правил №190 відповідачем було здійснено нарахування позивачу плати за додатковий обсяг стічних вод та надано відповідні рахунки на загальну суму 116 878,44 грн. (за період з липень 2017р. ро березень 2021р.).Враховуючи, вищезазначене, відповідач зазначає, що його дії з нарахування позивачу плати за додатковий обсяг стічних вод, що потрапляють до міської каналізації в результаті атмосферних опадів , є правомірними. Окрім того посилається на судову практику у подібних правовідносинах у справах №910/16738/19 та №923/338/20.

ПрАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій» (позивач) у відповіді на відзив заперечував проти доводів відповідача, зазначаючи наступне: запропонований порядок розрахунку об`ємів поверхневих стічних вод (згідно пунктів 4.10-4.13 Правил користування) не може застосовуватися у спірних відносинах, оскільки пункти 4.10-4.13 Правил застосовуються, як зазначено вище, при приєднанні споживачів до системи централізованого водопостачання та водовідведення , для визначення потужностей споруд та пропускної спроможності мереж каналізації, що необхідно при проектуванні та будівництві відповідних об`єктів. Позивач не є новим абонентом і не мав намірів приєднуватися до систем централізованого водопостачання та водовідведення; відповідач є монополістом, єдиним постачальником, стосунків з яким неможливо уникнути , його поведінка завдає шкоду інтересам абонента. Кожний раз при не згоді позивача сплачувати рахунки відповідач погрожував відключенням води, про що свідчать письмові звернення до позивача; позивач був вимушений сплачувати рахунки відповідача, крім останнього за 1 квартал 2021р., аби не припиняти роботу соціально важливого об`єкта і не позбавляти населення надання вкрай необхідних послуг на автостанції м. Нікополь.

КП «Нікопольське ВУВКГ» Нікопольської міської ради (відповідач) у запереченнях на відповідь на відзив, зазначав наступне: твердження позивача про зловживання відповідачем своїм монопольним становищем та недотримання принципів господарювання є необґрунтованим та безпідставним; позивачем не спростовано факт потрапляння додаткового обсягу стічних вод через систему водовідведення позивача до мережі водовідведення відповідача, про що у присутності представника ПрАТ «ДОПАС» складено відповідний акт, який був скріплений підписами двох сторін; посилання відповідача у відзиві на місцеві правила приймання та скиду стічних вод підприємств до комунальної системи каналізації м. Нікополя (Правила №124), які діяли до 23.12.2020 р. та на діючі на сьогоднішній день Правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення м. Нікополь (Правила №55) було зроблено для підтвердження правомірності своїх дій як щодо самого факту здійснення нарахувань за додатковий обсяг стічних вод, так і щодо того, що облік додаткових обсягів стічних вод відбувається згідно норм п.п.4.10-4.13 Правил №190 .Таким чином, посилаючись на норми Правил №124 та Правил №55 , відповідач доводить наявність підстав для нарахування плати за додатковий обсяг стічних вод. Безпідставними є твердження позивача стосовно того, що в переліку нормативних актів, що міститься в п.п.1.1 та. 1.6 Правил №124 , немає посилання на Правила №190, оскільки таке посилання взагалі не є обов`язковим і відповідно його відсутність жодним чином не нівелює пункт 2.2. Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації м. Нікополь, що є Додатком №2 до Правил №124, яким було передбачено, що за додаткову кількість стічних вод, що надходить до міської каналізації у період дощів та сніготанення через люки каналізаційних колодязів та приймачі дощової каналізації на території підприємств, споживачі сплачують згідно з Правилами №190.

Окрім того - зазначає, що рахунки відповідача були сплачені позивачем, на підтвердження чого ним були додані до позовної заяви копії платіжних доручень та актів виконаних робіт. Таким чином, перерахувавши відповідачу кошти відповідно до рахунків за додаткові обсяги стічних вод, позивач (за твердженням відповідача) погодився із правильним та правомірним нарахуванням відповідача; позивач своїми діями (оплата рахунків) засвідчив прийняття ним пропозиції відповідача щодо сплати рахунків за додаткові обсяги стічних вод, які утворюються внаслідок атмосферних опадів.

Відповідно до вимог ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку , але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Законом не надано право судді продовжити цей строк ( встановлений законом ). Однак, господарським судом під час розгляду даної справи враховано, що на підставі рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 та відповідно до положень статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 25.03.2020 № 239, від 04.05.2020 № 343, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 було внесено зміни до постанови від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а саме: продовжено період карантину до 22.06.2020. В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 продовжено період карантину до 31.07.2020; постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 продовжено період карантину до 31.08.2020.; постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020р. № 760 продовжено період карантину до 31.10.2020р.; постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.2020р. № 956 продовжено період карантину до 31.12.2020р.; постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. № 1236 продовжено період карантину до 28.02.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021р. №104 продовжено період карантину до 30.04.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 21.04.2021р. №405 продовжено період карантину до 30.06.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2021р. №611 продовжено період карантину до 31.08.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.21р. №855 продовжено період карантину до 01.10.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.21р. №981 продовжено період карантину до 31.12.2021р.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до п.4 ст. 11 ГПК України , суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема, "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Одночасно, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004)

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема, складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті ст. 6 Конвенції, в зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, в зв`язку з поведінкою заявників.

Згідно з приписами ст.114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій; строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

01.12.2012р. між КП «Нікопольське ВУВКГ» Нікопольської МР (постачальник) та ПАТ «ДОПАС» (абонент) укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення №247, за умовами якого постачальник зобов`язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення (приймання, транспортування та очистка каналізаційних стоків), а абонент зобов`язується розраховуватися за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором, Законом України «Про питну воду та питне водопостачання» №2918-ІІІ від 10.01.02р., ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.04р., Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.08р. №190 (Правила №190), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду України від 19.02.02р. №37 (Правила №37), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.05р. №630 (Правила №630). (п.1. договору).

Відповідно до п. 2.2.1. абонент зобов`язався сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством; у разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до цього договору; про зміну тарифу постачальник повідомляє абонента протягом 30 днів з моменту введення його в дію; та згідно п. 2.2.19. договору дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно п.3.1. договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Абонент розраховується за надані послуги у порядку , встановленому чинним законодавством у триденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів абоненту; постачальник інформує абонента про розмір діючих тарифів у платіжних документах, що направляються щомісячно абоненту. (п.3.2. договору).

Кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником; зняття показань водолічильників здійснюється щомісячно представником абонента, у разі іх не надання, зняття показників водолічильника може здійснювати представник постачальника; обсяги водоспоживання фіксуються у належним чином оформленому акті. (п.3.4. договору).

Відповідно до п. 3.6. договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначаються за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показаннями водолічильників або згідно норм водопостачання та водовідведення.

В пункті 3.8. договору сторони погодили, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов`язаний у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів абоненту направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Цей договір набирає чинності з 01.12.2012р. і діє до 01.12.2013р. (п.5.1. договору).

Згідно з п.5.2. договору, у разі якщо жодна зі сторін за місяць до закінчення терміну дії договору не заявить про розірвання договору; договір автоматично лонгується на той же термін на тих же умовах кожного наступного року.

Відповідно до п.5.3. договору, він може бути розірваний за згодою сторін; договір може бути розірвано у судовому порядку на вимогу однієї із сторін у разі порушення другою стороною договірних зобов`язань; сторони, що бажає розірвати договір, має письмово попередити про це другу сторону за один місяць (а.с.38-39).

Судом встановлено, що вищезазначений договір станом на цей час діє та його не було розірвано сторонами; кожного року строк дії цього договору було пролонговано сторонами. Виходячи з умов договору (п.5.2. договору) , він діє до 01.12.2021р.

01.08.17 р. уповноваженими особами КП «Нікопольводокнал» було виявлено факт потрапляння на території об`єкту позивача дощових вод та талих вод у систему каналізації, про що у присутності представника позивача складено відповідний акт. В цьому акті також було зазначено, що абоненту необхідно надати технічну документацію на будівлю та прилеглу територію в каб. 102. (а.с.151).

29.09.17р. відповідачем вручено позивачу лист за вих. №6-0127/2673 від 26.09.17р. з проханням надати інформацію щодо загальної площі стоку дощових, снігових вод позивача та площі твердих покриттів, на яких здійснюється миття. Посилаючись у вказаному вище листі на п.п. 4.10-4.13 Правил №190 , КП «Нікопольводоканал», відповідач визначив свою позицію щодо наміру в подальшому здійснювати нарахування за додатковий обсяг стічних вод згідно Правил №190. (а.с.126) Отже позивачу було відомо, з якою метою відповідач запитував у нього відповідну інформацію.

24.10.17р. відповідачу була надана відповідь листом вих. №04/523 від 24.10.17р., у якому позивач повідомив, що загальна площа земельної ділянки автостанції за адресою м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 37 складає 0,9714 га. Окрім того, на підтвердження наданої інформації позивачем були додані до вказаного вище листа копії плану зовнішніх меж землекористування автостанції та Рішення Нікопольської міської ради від 28.01.2000р. про затвердження зміни конфігурації земельної ділянки (а.с.127-129).

На підставі отриманої від позивача інформації щодо площі земельної ділянки, довідок Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеорології стосовно кількості опадів за квартал та відповідно до п.п. 4.10. - 4.13. Правил №190 ; актів виконаних робіт за період липень 2017р. березень 2021 р. (а.с.44, 46, 48, 51, 53, 55, 57, 59, 61, 63, 65, 67, 69, 71, 73) КП «Нікопольводоканал»; було здійснено нарахування ПрАТ «ДОПАС» за додатковий обсяг стічних вод та надано наступні рахунки на загальну суму 116 878,44 грн.: №18 від 25.10.2017 р. за липень, серпень, вересень 2017 р. на суму 5 090,00 грн.; №15 від 18.01.2018 р. за жовтень, листопад, грудень 2017 р. на суму 6 872,81 грн.; №37 від 11.04.2018 р. за січень, лютий, березень 2018 р. на суму 10 257,73 грн.; №47 від 04.07.2018 р. за квітень, травень, червень 2018 р. на суму 6 582,65 грн.; №67 від 02.10.2018 р. за липень, серпень, вересень 2018 р. на суму 5 635,87 грн.;№100 від 08.01.2019 р. за жовтень, листопад, грудень 2018 р. на суму 10 047,30 грн.; №5 від 02.04.2019 р. за січень, лютий, березень 2019 р. на суму 4 790,00 грн.;№35 від 02.07.2019 р. за квітень, травень, червень 2019 р. на суму 7 271,36 грн.; №65 від 01.10.2019 р. за липень, серпень, вересень 2019 р. на суму 6 574,62 грн.; №97 від 09.01.2020 р. за жовтень, листопад, грудень 2019 р. на суму 8 585,38 грн.; №10 від 01.04.2020 р. за січень, лютий, березень 2020 р. на суму 7 890,31 грн.; №46 від 03.07.2020 р. за квітень, травень, червень 2020 р. на суму 10 881,60 грн.; №79 від 02.10.2020 р. за липень, серпень, вересень 2020 р. на суму 5 546,03 грн.; №113 від 04.01.2021 р. за жовтень, листопад, грудень 2020 р. на суму 5 669,82 грн.; №9 від 31.03.2021 р. за січень, лютий, березень 2021 р. на суму 15 182,96 грн. (а.с.45, 47, 49-50, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 68, 70, 72)

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем було оплачені вищезазначені рахунки ( окрім рахунку №9 від 31.03.21р. за січень, лютий, березень 2021р. на суму 15 182, 96 грн. ) на загальну суму 101 695, 89 грн. (а.с74-88), що не заперечується сторонами.

В той же час, звертаючись з цим позовом до суду, позивач вважає, що відповідачем було безпідставне (незаконно, без наявності правової підстави) нараховано оплату за скид додаткових обсягів стічних вод за період з липня 2017р. по грудень 2020р. на загальну суму 101 695, 90 грн., які позивач був вимушений оплатити . Окрім того, зазначає, що такі нарахування відповідача (виконані на підставі п.4.10.-4.13. Правил №190) не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків в розумінні ст. 11 ЦК України, оскільки вони не відповідають ані вимогам договору, ані вимогам законодавства про питну воду і питне водопостачання. Враховуючи вищезазначене, позивач посилаючись на приписи п.3. ч.3. ст. 1212 ЦК України просить стягнути з відповідача безпідставно набуте майно ( грошові кошти) на загальну суму 101 695, 90 грн. Окрім того, здійснив нарахування відповідачу 10 699, 00 грн. - 3% річних за не повернення вчасно вищезазначених грошових коштів, після отримання відповідачем від позивача претензії №05/37 від 24.01.20р про повернення коштів, отриманих без достатньої правої підстави , на суму 63 122, 75 грн.

Відповідач, в свою чергу проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи (поміж-іншим), що здійснені ним нарахування є правомірними та такими, що відповідають умовам договору та нормам чинного законодавства.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Договір №247 на послуги водопостачання та водовідведення від 01.12.12р. є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог ст. 525,526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров`я людини питною водою є Закон України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» №2918-III від 10.01.2002.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» державна політика у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення будується на принципах, зокрема: державного управління і регулювання відносин у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення; невідворотності відповідальності у разі порушення законодавства у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення; додержання єдиних правил, норм і стандартів усіма суб`єктами відносин у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення.

Статтею 13 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» визначено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення належать, в тому числі: затвердження місцевих правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення відповідних населених пунктів; встановлення тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення (крім тарифів на ці послуги, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).

Згідно із частиною 1 статті 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», в тому числі, на підставі договору з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням.

Відповідно до п. 2 ст. 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання та/або водовідведення або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Водним кодексом України, а саме у статті 1 закріплено визнання стічної води, відповідно до якого вода стічна - вода, що утворилася в процесі господарсько-побутової і виробничої діяльності (крім шахтної, кар`єрної і дренажної води), а також відведена з забудованої території, на якій вона утворилася внаслідок випадання атмосферних опадів.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008 затверджені «Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України» (далі Правила №190), зареєстровані в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 за №936/15627, якими визначено порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Відповідно п. 2.1 Правил : договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно п.3.14. Правил №190 у разі відсутності у споживача засобів обліку води на каналізаційних випусках кількість стічних вод визначається за кількістю води, що надходить з мереж централізовано водопостачання та інших джерел.

Отже, кількість стічних вод, які утворюються внаслідок використання води, що подається абоненту з централізованої мережі водопостачання, визначається відповідно до п. 3.14. Правил №190 та п.3.6. договору згідно показників водолічильника, але такий метод визначення обсягів стічних вод не може бути застосований у випадку неорганізованого потрапляння до мереж каналізації поверхневих стічних вод, які утворилися внаслідок атмосферних опадів.

Відповідно до п. 4.9 Правил, каналізаційні випуски стічних вод до міської мережі водовідведення повинні бути обладнані запломбованими запірними пристроями. У разі їх відсутності споживач в узгоджені з виробником строки зобов`язаний виконати роботи з обладнання випусків пристроями, що дозволяють припинити приймання стічних вод у міську мережу водовідведення та здійснювати відбір проб.

Пунктами 4.10 Правил визначено середньорічний об`єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання територій (далі - поверхневі стічні води), ОР, і неорганізовано потрапляє в мережі водовідведення споживачів або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території споживачів, у мережі водовідведення виробника, як при загальносплавній, так і при роздільній системі водовідведення, визначається за формулою ОР = ОД + ОС + ОПМ,

де ОР - середньорічний об`єм поверхневих стічних вод, м 3/рік; ОД - середньорічний об`єм дощових вод, м 3/рік; ОС - середньорічний об`єм снігових вод, м 3/рік; ОПМ - середньорічний об`єм поливально-мийних вод, м 3/рік.

Також пунктом 4.11 Правил визначено середньорічний об`єм дощових вод, ОД, визначають за формулою ОД = 10h Дк ДF Д,

де hД - кількість опадів за теплий період року, мм, визначається за метеорологічними даними; кД - загальний коефіцієнт стоку дощових вод, що враховує кількість дощових вод (шар або об`єм), що надходить у мережі водовідведення за певний період часу (доба, місяць, сезон, рік), від усієї суми атмосферних опадів, що випали за цей період; FД - загальна площа стоку дощових вод, га.

Загальний коефіцієнт стоку дощових вод для площ стоку з різним видом поверхні визначається на підставі даних, наведених у додатку 3 до цих Правил.

Для визначення середньорічного об`єму дощових вод, ОД, з території населеного пункту, що має різні види поверхонь, загальний коефіцієнт стоку, кД, для загальної площі стоку, FД, розраховується як середньозважена величина з окремих значень коефіцієнта стоку, наведеного у додатку 3, для площ стоку з різним видом поверхні.

В свою чергу, пунктом 4.12 Правил визначено середньорічний об`єм снігових вод, ОС, визначають за формулою ОС = 10h Ск СF С,

де hС - кількість опадів за холодний період року (загальна річна кількість снігових вод або запас води в сніжному покриві на початок сніготанення), мм, визначається за метеорологічними даними; кС - загальний коефіцієнт стоку снігових вод (з урахуванням прибирання снігу і втрат води за рахунок часткового поглинання водопроникними поверхнями в період відлиги дорівнює 0,6); FС - загальна площа стоку снігових вод з території підприємства, установи, організації, га.

Пунктом 4.13 Правил визначено середньорічний об`єм поливально-мийних вод, ОПМ, що надходить у вуличну мережу водовідведення, у разі відсутності засобу обліку на водопровідному трубопроводі, що подає воду на ці потреби, та у разі використання води для здійснення поливально-мийних робіт з додаткового джерела непитного водопостачання визначається за формулою ОПМ = 10mpF ПМк ПМ,

де m - питома витрата води на миття покриттів (як правило, приймається 1,35 л/м 2 на одне миття), л/м 2; p - середня кількість операцій поливання та миття на рік (складає близько 150), од.; FПМ - площа твердих покриттів, на яких здійснюється миття, га; кПМ - коефіцієнт стоку для поливально-мийних вод (приймається рівним 0,5).

Таким чином, обсяг стічних вод, який утворився внаслідок атмосферних опадів, визначається у відповідності до наведених вище формул з врахуванням площі ділянки, на якій утворюються такі стічні води, даних гідрометеорологічної служби про кількість опадів за певний період та тарифу на послуг з водовідведення, що діяв у цей період.

В підтвердження розміру щомісячної кількості опадів, позивачем до матеріалів справи долучено Довідки Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеорології про кількість опадів за період з 01.07.17р. по 31.12.2020р. ( тобто за спірний період). (а.с.112-125).

Як зазначалось вище, судом встановлено, що саме вищезазначені довідки ( інформації з них ) були включені відповідачем в розрахунок нарахуванням позивачу вартості скиду додаткових обсягів стічних вод за період з липня 2017р. по грудень 2020р.

При цьому, матеріали справи не містять доказів висловлення незгоди відповідача з кількістю та вартістю отриманих ним послуг з приймання позивачем стічних вод, а також щодо тарифів, за якими позивачем проводились нарахування. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що здійснені позивачем нарахування були здійснені без порушення та з урахуванням норм чинного законодавства та є обґрунтованими.

Окрім того, суд вважає хибними твердження позивача в обґрунтування своїх позовних вимог, що спірні нарахування відповідача (які виконані на підставі п.4.10.-4.13. Правил №190) не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків в розумінні ст. 11 ЦК України, оскільки вони не відповідають ані вимогам договору, ані вимогам законодавства про питну воду і питне водопостачання ( оскільки п.1. договору №247 від 01.12.12р. визначено, що абонент (позивач) окрім інших нормативно-правових актів зобов`язується розраховуватися за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та «Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.08р. №190 (Правила №190). Більше того, судом встановлено, що п.7.3. договору №247 від 01.12.12р. передбачено, що всі питання, не передбачені цим договором, регулюються діючим законодавством та Правилами).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оспорювані позивачем нарахування були здійснені відповідачем правомірно та відповідно до умов договору №247 від 01.12.12р., а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Окрім того, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на приписи ст. 1212 ЦК України в обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням наступного. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною першою, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. (Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 3 червня 2016 року у справі № 6-100цс15).

У цій справі, судом встановлено, що укладений між сторонами договір №247 від 01.12.2012р. є діючим, його не було розірвано сторонами, спірні нарахування здійснені відповідачем позивачу правомірно та на виконання умов діючого договору, а тому сплачені позивачем кошти у сумі 101 695, 89 грн., як оплата вартості плати за додатковий обсяг стічних вод, що потрапляють до міської каналізації в результаті атмосферних опадів, утримуються відповідачем правомірно.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що грошові кошти, про стягнення яких заявлено даний позов, сплачені позивачем на виконання договору, суд прийшов до висновку що, вони набуті відповідачем за правової підстави та не можуть бути витребувані на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України.

Інші твердження позивача не спростовують вищевикладених висновків суду щодо відмови в стягненні з відповідача коштів, на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Враховуючи вищезазначене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити, як необґрунтованих.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 178, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, судові витрати по справі покласти на позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 20.10.21р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильєв О.Ю.