ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13 жовтня 2021 року Справа № 903/823/21

Суддя господарського суду Волинської області Гарбар І.О., розглянувши заяву Фермерського господарства «Грін Філд» про забезпечення позову по справі №903/823/21 за позовом Фермерського господарства «Грін Філд» до Павлівської сільської ради про визнання недійсним і скасування рішення, визнання договору укладеним,

без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом.

11.10.2021 Фермерське господарство «Грін Філд» подало позов до Павлівської сільської ради, в якому просить суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення Павлівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області від 18.08.2021 №9/135 «Про відмову ОСОБА_1 в укладенні договору оренди на новий строк» щодо земельної ділянки із кадастровим №:08:000:0037;

- визнати договір оренди землі укладеним.

Заява обґрунтована не виконанням відповідача зобов`язання щодо переважного права позивача, який належно виконував обов`язки за умовами договору оренди земельної ділянки.,

Разом з позовною заявою Фермерське господарство «Грін Філд» подало заяву про забезпечення позову, в якій просить до набрання рішенням законної сили у справі за позовом Фермерського господарства «Грін Філд» до Павлівськоїсільської ради про визнання недійсним та скасування рішення Павлівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області від 18 серпня 2021 року №9/135 «Про відмову Гнап ГВ. в укладенні договору оренди на новий строк» та визнання укладеним довору оренди землі між Павлівською сільською радою та ОСОБА_1 на новий строк заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення права оренди ОСОБА_1 щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 23,4515 га, яка розташована на території села Милятин Павлівської сільської ради Володимир-Волинського (раніше Іваничівського) району Волинської області, кадастровий номер земельної ділянки: :08:000:0037.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що відповідач не виконав власні зобов`язання щодо переважного права позивача, який належно виконував обов`язки за умовами Договору оренди земельної ділянки, перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Оскільки, дата реєстрації договору 19.10.2011 та строк його дії 10 (десять) років, відповідно до п.8 Договору оренди, Договір оренди землі діє від 19.10.2011 до 19.10.2021.

На підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі», пункту 8 Договору оренди, позивач 14.08.2021 направив на адресу Відповідача лист-повідомлення про те, що у зв`язку із закінченням строку дії Договору оренди землі 19.10.2021 року, Позивач повідомляє про намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк.

Позивачу стало відомо про те, що Павлівською сільською радою на дев`ятій сесії восьмого скликання було прийнято Рішення від 18 серпня 2021 року № 9/135 «Про відмову ОСОБА_1 в укладенні договору оренди на новий строк».

Позивач вважає дане рішення Павлівської сільської ради незаконним та безпідставним.

В правове обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст. ст. 136-140 ГПК України.

Правові норми, застосовані судом до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема заборонити відповідачу та іншим особами вчиняти певні дії щодо предмету спору.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 6 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Слід вказати, що з огляду на положення ст.ст.13, 74, 80 ГПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пунктом 2 зазначеної постанови передбачено, що забезпечення позову, як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, може застосовуватись як за основним, так і за зустрічним позовом на будь-якій стадії процесу, включаючи перегляд рішення, ухвали, постанови (далі - рішення) в апеляційному або у касаційному порядку. Питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

Суд звертає увагу, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 3 вказаної постанови достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Приймаючи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. За наявності підстав для застосування такого заходу до забезпечення позову суд може заборонити витрачання майна на власні потреби, відчуження його у будь-який спосіб, у тому числі здійснення тих чи інших платежів або перерахування авансом певних сум тощо. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Заходи забезпечення спрямовані на реальне виконання рішення суду щодо відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до п. 4 постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Правова позиція суду стосовно обставин справи і доводів заявника.

19 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 (надалі - Позивач, Орендар) та Іваничівською районною державною адміністрацією, повним правонаступником якої в земельних правовідносинах є Павлівська сільська рада Володимир-Волинського (раніше Іваничівського) району Волинської області (надалі - Відповідач, Орендодавець) укладений Договір оренди землі (далі- Договір оренди) на підставі якого Позивачу передано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 23,4515 га, у тому числі ріллі 23.4515 га., яка розташована на території села Милятин Павлівської сільської ради Володимир-Волинської (раніше Іваничівського) району Волинської області. Кадастровий номер земельної ділянки: :08:000:0037.

Земельна ділянка за кадастровим номером :08:000:0037 надана в оренду фізичній особі ОСОБА_1 для створення фермерського господарства.

20.10.2011 ОСОБА_1 зареєструвала Фермерське господарство «Грін Філд», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

В пункті 38 Договору оренди передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір підписаний сторонами та зареєстрований в управлінні Держкомзему у Іваничівському районі, про що у Державному реєстрі земель внесено запис - 19.10.2011 за № 00219.

Пунктом 19 Договору оренди визначено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 3 денний строк після державної реєстрації цього договору за актом приймання передачі, акт приймання- передачі земельної ділянки підписаний сторонами 19.10.2011.

За змістом статей 18 та 20 Закону про оренду землі, які підлягають застосуванню до договору оренди земельної ділянки згідно з вимогами статті 792 ЦК України, укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації та набирає чинності після такої реєстрації. Набранням договором чинності є момент у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір як підстава виникнення правовідносин, виражена (оформлена) у письмовій формі, в якій зафіксовані умови договору, породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні цього договору.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду 532/384/16-ц від 15.08.2018.

Враховуючи дату реєстрації договору 19.10.2011 та строк його дії 10 (десять) років, відповідно до п.8 Договору оренди, Договір оренди землі діє від 19.10.2011 до 19.10.2021.

Право власності на земельну ділянку кадастровий номер :08:000:0037 площею 23,4515 га за Павлівською сільською радою підтверджено інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.

На підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі», пункту 8 Договору оренди. Позивачем 14.08.2021 направлено на адресу Відповідача лист-повідомлення про те, що у зв`язку із закінченням строку дії Договору оренди землі 19.10.2021, Позивач повідомляє про намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк.

Як слідує з доводів позивача, останньому стало відомо про те, що Павлівською сільською радою на дев`ятій сесії восьмого скликання було прийнято Рішення від 18 серпня 2021 року № 9/135 «Про відмову ОСОБА_1 в укладенні договору оренди на новий строк».

Зі змісту рішення, слідує, що воно прийнято на підставі інформації старости сіл Глушів, Милятин Ілова В.А. про звернення громадян про виділення їм земельних ділянок за рахунок земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :08:000:0037, висновків і рекомендацій постійної комісії з питань житлово-комунального господарства та комунальної власності, містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони природи.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Позивачем 09.09.2021 р. було направлено на адресу Відповідача запит на отримання публічної інформації, а саме:

- копії інформації старости сіл Грушів, Милятин Ілова В.А, про звернення громадян про виділення їм земельних ділянок за рахунок земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :08:000:0037;

- копії висновків і рекомендацій постійної комісії з питань житлово-комунального господарства та комунальної власності, містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони природи;

- копії будь-якої іншої інформації та документації, яка була підставою для прийняття зазначеного вище рішення.

15.09.2021 Позивач від Павлівської сільської ради отримав лист № 882/02.1-05/2-2021 від 15.09.2021 проте, що «інформацію старости сіл Грушів. Милятин Ілова В.А. щодо звернень громадян про виділення земельних ділянок за рахунок земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :08:000:0037, повідомив депутатів сільської ради в усній формі» та додано копію протоколу засідання постійної комісії з питань житлово-комунального господарства та комунальної власності, містобудування, будівництва, земельних відносин га охорони природи.

Заявник вважає, що відповідачем була порушена процедура реалізації позивачем права відповідно до ст. 33 Закону України "Про оренду землі" на переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк, а саме, що відповідач безпідставно позбавив Позивача права скористатись правом на це.

Зазначає, що існує загроза, що з 19 жовтня 2021 року державним реєстратором запис про право оренди на земельну ділянку за кадастровим номером: :08:000:0037 буде виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і Відповідач зможе розпоряджатися земельною ділянкою, зокрема, передати третім особам, в зв`язку з чим відновлення права на оренду земельної ділянки за Фермерським господарством «Грін Філд» у разі задоволення позову стане неможливим.

З огляду на зазначені обставини та з метою забезпечення балансу інтересів, недопущення порушення прав Фермерського господарства «Грін Філд» на користування спірною земельною ділянкою, просить суд вжити зазначені в заяві заходи забезпечення позову.

Всупереч вимог ст.ст.74, 136 ГПК України заява про забезпечення позову не обґрунтована доказами.

Враховуючи вищевикладене, заявник не обґрунтував, а лише зазначив про ймовірність утруднення виконання рішення суду, не зазначив, які саме додаткові дії, звернення до суду йому необхідно буде здійснити для поновлення прав.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018р. у справі № 914/970/18.

Позивачем у заяві про застосування заходів забезпечення позову не обґрунтовано та не доведено обставини наявності потенційної можливості здійснення відповідачем дій всупереч судовому рішенню у цій справі (у разі задоволення позову).

Оскільки заявник звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі його задоволення не вимагатиме примусового виконання.

Щодо твердження позивача про те, що вчинення відповідачем відповідних дій призведе до юридичних наслідків, для скасування яких позивачу, у випадку задоволення його позову, треба буде виконати цілу низку додаткових дій, у тому числі можливо підготувати й нові звернення до суду, то позивачем не обґрунтовано, які конкретні додаткові дії потребуватимуть вчинення та оскарженню у разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Застосування відповідних заходів має бути обґрунтованим, а підстави вагомими та доведеними, оскільки у такому випадку інша сторона у справі (учасники справи) на користь якої таке рішення постановлене, буде обмежена у праві на задоволення своїх вимог.

Заява про забезпечення позову повинна містити не лише посилання на правові норми, що надають суду можливість здійснити таку процесуальну дію, а й бути обґрунтованою з посиланням на конкретні обставини (утруднення повторного розгляду справи, перешкоди у здійсненні повороту виконання, запобігання порушенню прав осіб, які брали/не брали участі у розгляді справи, але рішенням суду вирішено питання про їх права та обов`язки) та наявність доказів в підтвердження таких обставин.

Оскільки у даному випадку заявник звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18) та в постанові Верховного суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 19.12.2019 у справі №903/705/19).

Заявником не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено у відповідності до вимог ст.ст.76-79 ГПК України, що існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення його порушених прав (у разі задоволення позову), за захистом яких він має намір звертатися до суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну неможливість чи утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обгрунтування та подання відповідних доказів не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Висновки за результатами розгляду.

Заявником не доведено, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях заявника, а останнім не доведено, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

При цьому, відхиляючи заяву про вжиття заходів до забезпечення позову суд також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 136, 137, 140, 234, 235, 255, 256 ГПК України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви Фермерського господарства «Грін Філд» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Інформацію по справі можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://vl.arbitr.gov.ua.

Ухвала суду підписана 13.10.2021.

Суддя І. О. Гарбар