ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" жовтня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/769/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.,

розглянув матеріали заяви ТОВ "ВОЯЖ" про ухвалення додаткового рішення

у справі за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЯЖ"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРОМТРАНС"

про: стягнення в сумі 69 598,21 грн.

секретар судового засідання: Коваль С.М.;

представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вояж" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Громтранс" про стягнення в сумі 69 598,21 грн., з яких: 61 386,00 грн. заборгованості, 4 749,43 грн. пені, 2 489,01 грн. інфляційні втрати та 973,77 грн. 3 відсотки річних.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року позов задоволено частково, вирішено стягнути з ТОВ "Громтранс" на користь ТОВ "Вояж" 61 386 грн. 00 коп. заборгованості, 85 грн. 77 коп. три відсотки річних та 2 004 грн. 95 коп. судового збору. В задоволенні позовних вимог про стягнення 4 749,43 грн. пені, 2 489,01 грн. інфляційних втрат та 888,00 грн. трьох відсотків річних відмовлено, судові витрати в сумі 265,05 грн. судового збору покладено на позивача.

11 жовтня 2021 року позивач подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. Відповідно до вказаної заяви заявник просить суд стягнути з відповідача 15 000,00 грн. судових витрат понесених у зв`язку з отриманням правничої допомоги.

Згідно з правилами статті 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

На виконання положень статті 244 ГПК України, ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року вказану заяву призначено до розгляду в судовому засіданні.

В судове засідання представник позивача (заявник) не з`явився, про місце дату та час розгляду заяви повідомлений належним чином, що стверджується відомостями підприємства що здійснює надання послуг поштового зв`язку, які розміщені на офіційному сайті https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про місце дату та час розгляду заяви повідомлений належним чином.

Судом враховано імперативні приписи статті 244 ГПК України, згідно з якими розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення здійснюється протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви, при цьому неприбуття у судове засідання осіб не перешкоджає розгляду заяви.

В обґрунтування поданої заяви про стягнення витрат на правничу допомогу заявник вказує, що ним були понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн., що стверджується договором про надання правової допомоги № 35/14-07-21 від 14 липня 2021 року, актом прийому - передачі виконаних робіт від 29 вересня 2021 року та платіжним дорученням від 16 липня 2021 року.

За правилами статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, розподіл судових витрат у справі здійснює господарський суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. У разі, якщо судом не було прийнято рішення щодо розподілу судового збору або інших судових витрат, суд за заявою учасників справи чи з власної ініціативи повинен ухвалити додаткове рішення зі справи, яким вирішити відповідне питання.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

За змістом статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статтею 16 ГПК України.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

А отже, процесуальними правилами передбачено поетапний механізм відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, у якому розподілу судових витрат передує визначення розміру таких витрат, їх обґрунтування та підтвердження доказами, що подаються суду у визначені процесуальним законом строки.

Саме у такий спосіб учасники судового розгляду реалізують свої процесуальні права на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Так, нормами статі 42 ГПК України визначено, що учасники справи зокрема мають право: подавати докази; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Водночас, реалізуючи свої процесуальну дієздатність, учасники судового розгляду не лише здійснюють свої права, але й зобов`язані виконувати свої обов`язки в суді.

Серед іншого учасники справи, на підставі пункту 6 частини другої статті 42 ГПК України, зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідні обов`язки сторони визначено нормами статті 74 ГПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За таких умов суд враховує, що ухвалою суду про відкриття провадження у справі розгляд справи вирішено здійснювати в прядку спрощеного позовного провадження.

Водночас необхідно зазначити, що відповідно до статті 12 ГПК України, господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з приписами статті 247 ГПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

В розумінні статті 12 ГПК України дана справа є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд звертає увагу заявника, що згідно з правилами статті 80 ГПК України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Разом з тим, звертаючись з позовом до суду позивачем не було долучено до матеріалів позовної заяви доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу (договір про надання правової допомоги № 35/14-07-21 від 14 липня 2021 року, акт прийому - передачі виконаних робіт від 29 вересня 2021 року та платіжне доручення від 16 липня 2021 року). Водночас аналізуючи надану позивачем заяву суд заважує, що як договір про надання правової допомоги так і доказ сплати послуг був наявний у позивача на час пред`явлення позову, оскільки вказані докази датовані у часі раніше подання позивачем позовної заяви до суду (подачу позову підприємству, що надає послуги поштового зв`язку для здійснення відправки).

Згідно з нормами частини 8 статті 80 ГПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Всупереч положенням частини 8 статті 80 ГПК України позовна заява та заява про розподіл судових витрат не містять обґрунтувань неможливості подання доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу у визначений процесуальним законом строк (разом з поданням позовної заяви) з причин, що не залежали від позивача.

У поданій заяві заявник просить суд поновити строк для розгляду заяви про винесення додаткового рішення, а проте вказана заява в розумінні статті 119 ГПК України не є заявою про поновлення пропущеного строку для подання доказів, а є заявою про поновлення строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення. Однак, як встановлено частиною 2 статі 224 ГПК України, такий строк встановлений до закінчення строку на виконання рішення. А тому строк для подання заяви про ухвалення додаткового рішення позивачем не пропущено.

У своєму позові та заяві про розподіл судових витрат позивач посилався на положення статті 129 ГПК України.

Згідно з правилами частини 8 статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Разом з тим суд звертає увагу заявника, що даний спір є малозначним в розумінні процесуального закону, та таким що розглянутий в порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином в розумінні частини 8 статті 129 ГПК України, звертаючись з позовом до суду позивач не позбавлений можливості подати докази понесення судових витрат відповідно до статті 80 ГПК України.

Згідно з правилами статті 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З власної ініціативи суду, відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України, розгляд справи вирішено проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 8 статті 252 ГПК України встановлено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Суд звертає увагу заявника, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, відтак враховуючи особливості розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, докази в обґрунтування позовних вимог (в тому числі судових витрат) повинні подаватися у строки встановлені процесуальним кодексом (встановлені згідно з нормами статті 80 ГПК України).

Суд також зауважує, що, хоча процесуальними правилами не передбачено проведення стадії судових дебатів під час розгляду справи у порядку спрощеного провадження, а проте сторони не позбавлені можливості реалізувати свої процесуальні права щодо відшкодування витрат на правничу допомогу застосовуючи положення абзацу 2 частини 8 статті 129 ГПК України та зробивши відповідну заяву (про подання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду) до виходу суду до нарадчої кімнати.

Однак суд констатує, що позивачем в судовому засіданні не зроблено будь-яких заяв чи клопотань щодо того, що докази понесення судових витрат будуть подані після прийняття рішення суду. Перед виходом до нарадчої кімнати суд з`ясовував у представника позивача чи наявні у останнього заяви або клопотання які ще не були ним озвучені та розглянуті судом.

А отже позивач безпідставно посилається на положення абзацу 2 частини 8 статті 129 ГПК України щодо можливості подання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

За таких умов суд наголошує, що згідно з правилами частини 8 статті 80 ГПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються.

Враховуючи положення статті 80 ГПК України суд не приймає подані позивачем докази понесення судових витрат до розгляду, оскільки такі докази позивач подав поза межами встановленого законом строку.

Як було зазначено вище, відповідно до статті 244 ГПК України підставами для ухвалення додаткового рішення зокрема можуть бути обставини коли судом не вирішено питання про судові витрати.

На переконання суду, судовим рішенням від 05 жовтня 2021 року вирішено питання розподілу судових витрат, а саме судові витрати (судовий збір) розподілено відповідно до статті 129 ГПК України. Доказів понесення інших судових витрат позивач до позову не долучив. А отже суд не мав підстав для визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розподілу.

Результати розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення передбачені частиною 5 статті 244 ГПК України. Так, нормами вказаної статті визначено, що за наслідками розгляду такої заяви судом може бути прийнято додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення, які можуть бути оскаржені.

Оскільки суд встановив, що підстави для ухвалення додаткового рішення передбачені статтею 244 ГПК України відсутні, суд робить висновок, що заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вояж" про стягнення судових витрат необхідно залишити без задоволення, а в прийнятті додаткового рішення у справі №918/769/21 відмовити.

Керуючись статтями 124, 129, 232-234, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вояж" про стягнення судових витрат залишити без задоволення.

2. В прийнятті додаткового рішення у справі №918/769/21 відмовити.

Ухала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 254-257 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

підписано 22 жовтня 2021 року

Суддя Качур А.М.