ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

13 жовтня 2021 року Справа № 915/1487/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Давченко Т.М.,

розглянувши без виклику сторін

розглянувши заяву Миколаївської міської ради

про вжиття заходів забезпечення

позову Миколаївської міської ради,

вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001;

;

до приватного підприємства ТЕХБУДІНВЕСТ,

вул. Архітектора Старова, 4-д, кв. 32, м. Миколаїв, 54025;

про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності та припинення за відповідачем права власності на торгівельний комплекс, зобов`язання відповідача усунути позивачу перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення торгівельного комплексу,

В С Т А Н О В И В:

Миколаївською міською радою пред?явлено позов до приватного підприємства (ПП) ТЕХБУДІНВЕСТ з такими вимогами:

1. Скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер САЕ971007, виданого 19.11.2013 реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції.

2. Скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕСТ, , право власності на торгівельний комплекс загальною площею 188,9 кв.м. за адресою: проспект Жовтневий (Богоявленський), 340/15, у м. Миколаєві (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

3. Зобов`язати Приватне підприємство ТЕХБУДІНВЕСТ, , усунути перешкоди Миколаївській міській раді у користуванні земельною ділянкою загальною площею 188,9 кв.м. шляхом знесення (демонтажу) торгівельного комплексу загальною площею 188,9 кв.м. за адресою: проспект Жовтневий (Богоявленський), 340/15, у м. Миколаєві (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

4. Судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача через виконавчий комітет Миколаївської міської ради (р/р UA0027733, банк отримувача: ДКСУ м. Київ, ).

Позов мотивовано тим, що між позивачем та ПП ТЕХБУДІНВЕСТ було укладено договір від 29.08.2011 № 21 про встановлення особистого строкового сервітуту, згідно умов якого відповідачу було встановлено сервітут відносно земельної ділянки площею 144 кв.м у м. Миколаєві по пр. Жовтневому біля будинку № 340 /Корабельний район/, на право розміщення групи поряд розташованих тимчасових споруд загальною кількістю 12 шт., кожна площею 12 кв.м., для здійснення підприємницької діяльності. Сервітут було встановлено строком на 5 років з дати державної реєстрації договору (29.08.2011).

За твердженнями позивача, після закінчення строку дії договору відповідачем не повернено Миколаївській міській раді указану вище земельну ділянку; крім того, ПП ТЕХБУДІНВЕСТ на цій земельній ділянці здійснено самочинне будівництво торговельного комплексу з самовільним захопленням земельної ділянки та оформленням права власності на відповідне нерухоме майно.

Такі дії відповідача Миколаївська міська рада вважає порушенням п.п. 9.2, 9.8, договору, ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст. 116 ЗК України; на думку позивача, відповідачем порушуються права територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, як власника земельної ділянки, та створюються перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні цією ділянкою.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2021, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1487/21 та визначено головуючим у справі суддю Смородінову О.Г.

Ухвалою від 11.10.2021 визнано заяву головуючого судді Смородінової О.Г. про самовідвід обґрунтованою та задоволено цю заяву.

У зв?язку з викладеними обставинами 11.10.2021 проведено повторний автоматизований розподіл позовної заяви та визначено головуючим суддею суддю Коваля С.М.

Ухвалою від 12.10.2021 визнано заяву головуючого судді Коваля С.М. про самовідвід обґрунтованою та задоволено цю заяву.

З урахуванням наведених обставин 12.10.2021 проведено повторний автоматизований розподіл позовної заяви та визначено головуючим суддею суддю Давченко Т.М.

Разом із позовною заявою Миколаївською міською радою подано заяву від 04.10.2021 № 7297/02.02.01-22/02.06/14/21 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ? торгівельний комплекс загальною полщею 188,9 кв.м за адресою: проспект Жовтневий (Богоявленський), 340/15 у м. Миколаєві, зареєстрований 13.11.2013 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна ? 01.

Заяву мотивовано тим, що на даний час ПП ТЕХБУДІНВЕСТ, як власник спірного торговельного комплексу, може розпоряджатись ним на власний розсуд, у зв?язку з чим існує очевидна небезпека відчуження спірного об?єкту на користь третіх осіб, що фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів власника земельної ділянки шляхом усунення перешкод у користуванні, що унеможливить виконання рішення суду в даній справі, а позивачу необхідно буде звертатись до суду з іншими позовними заявами до нових власників вищевказаного об?єкту нерухомого майна, що призведе до тривалого непоновлення інтересів територіальної громади.

На переконання позивача, накладення арешту на торговельний комплекс відповідача є адекватним і пов?язаним з предметом спору заходом забезпечення позову, який дозволить уникнути ускладнень виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки спрямований на збереження поточного статусу майна.

Дослідивши матеріали заяви Миколаївської міської ради про забезпечення позову, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарським процесуальним законодавством передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред?явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ст. 136 ГПК України).

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України (п.п. 1, 10 ч. 1 ст.137 ГПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 139 ГПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім?я (прізвище, ім?я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв?язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Із змісту наведених приписів законодавства вбачається, що необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду; безпосередньою метою вжиття заходів забезпечення позову є забезпечення виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог.

Отже, інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання судового рішення.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв?язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення або унеможливлення виконання рішення господарського суду в разі невжиття запропонованих заявником заходів; запобігання порушенню у зв?язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Одночасно з цим, заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери, тощо), яке є у відповідача на момент пред?явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання судового рішення.

Особа, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою; обов?язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов?язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов?язання після пред?явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов?язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За твердженнями позивача, обставинами, з якими пов?язується застосування обраного ним заходу забезпечення позову, є ймовірність відчуження відповідачем торговельного комплексу, розташованого на земельній ділянці позивача, що фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів власника земельної ділянки.

Разом із тим, указані обставини не можуть бути визнаними належними доказами вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов?язань, передбачених законодавством та договором про встановлення строкового сервітуту.

Так, саме лише посилання на недобросовісність дій відповідача, які дають підстави вважати, що останній може ухилятись від виконання судового рішення, не є тією обставиною, яка б могла свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов?язання, оскільки є припущенням, не підтвердженим доказами.

Твердження заявника про можливість реалізації майна (торговельного комплексу) є припущеннями. Позивачем не подано жодних доказів, які б свідчили про наявність у ПП ТЕХБУДІНВЕСТ такого наміру.

Обставини, пов?язані з реалізацією цього майна іншим відповідачем не можуть свідчити про наявність такого наміру у поточного власника.

Заявником також не обґрунтовано на підставі яких доводів він дійшов висновку про необхідність подання нових позовів у випадку відчуження відповідачем спірного майна, оскільки станом на момент подання цієї заяви провадження у справі ще не відкрито, а у разі його відкриття є можливим застосування положень ст.48 ГПК України в частині залучення співвідповідача або заміни неналежного відповідача.

Згідно зі ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту цієї норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Обраний заявником спосіб забезпечення не відповідає меті поданого позову, оскільки завданням арешту є збереження майна, в той час як з позовної заяви витікає, що наявність цього майна є перешкодою для реалізації позивачем свого права на земельну ділянку.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що Миколаївською міською радою не обґрунтовано наявність підстав та доцільність забезпечення позову шляхом накладення арешту майно відповідача.

Отже, в задоволенні заяви позивача належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 136-140, 234 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви Миколаївської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 915/1487/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М.Давченко