ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" жовтня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2334/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Драганова А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" (65026, Одеська обл., м. Одеса, площа Митна, буд. 1)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісна Компанія Сабсоіл" (43000, Волинська обл., місто Луцьк, вул. Лідавська, буд. 2)

про стягнення 143 690,87 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Рябоконь К.Ю. довіреність №23-9/46 від 19.07.2021

від відповідача: не з`явився

1. Короткий зміст позовних вимог Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт".

04.08.2021 Державне підприємство "Одеський морський торговельний порт" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісна Компанія Сабсоіл", в якій просить суд стягнути з відповідача кошти, сплачені Державним підприємством "Одеський морський торговельний порт" за отриману неякісну партію палива у талонах по договору №КД-21732 від 05.04.2021 у розмірі 96 818,87 грн, штраф за поставку неякісного товару по договору у сумі 46 872 грн, що разом становить 143 690,87 грн, а також судові витрати.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 09.08.2021 відкрито провадження у справі № 916/2334/21, прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 06.09.2021 о 12:00.

06.09.2021 до суду від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії висновку Північно-східного офісу Держаудитслужби про результати моніторингу процедури закупівлі.

У судовому засіданні 06.09.2021 судом оголошено перерву при розгляді справи по суті до 27.09.2021 о 15:00. Крім того, судом також було визначено резервну дату для розгляду справи, а саме: 11.10.2021 о 15:00.

Про оголошення перерви при розгляді справи по суті відповідача було повідомлено ухвалою суду в порядку ст.120 ГПК України.

20.09.2021 до Господарського суду Одеської області від ТОВ "Сервісна Компанія Сабсоіл" надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду від 09.08.2021 по справі 916/2334/21, в якій відповідач просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.08.2021 про відкриття провадження у справі, а справу направити за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Волинської області.

Ухвалою суду від 22.09.2021 Товариству з обмеженою відповідальністю "Сервісна Компанія Сабсоіл" повернуто апеляційну скаргу за вх.№1332/21 від 20.09.2021, оскільки ухвала суду про відкриття провадження у справі окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

В судове засідання 27.09.2021 з`явився представник позивача. Відповідач до суду не з`явився, про причини неявки суд не сповістив.

Судом було вислухано вступне слово позивача та оголошено перерву при розгляді справи по суті до дати, яка визначалась раніше, а саме 11.10.2021 о 15:00, про що відповідача повідомлено ухвалою суду в порядку ст. 120 ГПК України.

04.10.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання про передачу справи на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю), у задоволенні якого судом було відмовлено.

У судовому засіданні 11.10.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяв не надав. Про розгляд справи обізнаний, що вбачаються з поданих ТОВ "Сервісна Компанія Сабсоіл" клопотання та апеляційної скарги.

3. Позиція учасників справи.

3.1. Доводи Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт".

05.04.2021 між сторонами укладено договір №КД-21732, згідно до п.1.1. якого відповідач зобов`язався поставити і передати у власність позивача товари, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити товар: паливо дизельне та бензинове за кодом СPV ДК 021:2015-09130000-9 (нафта і дистиляти).

Відповідно до видаткової накладної № 222 від 16.04.2021 позивач отримав від відповідача згідно до заявки № 35/20-601 від 13.04.2021 у талонах бензин марки А-92 (Код УКТ ЗЕД ) на суму 95 750 грн (без ПДВ) та бензин марки А-95 (Код УКТ ЗЕД ) на суму 99 550 грн, всього разом з ПДВ сума складає 234 360 грн.

У липні 2021 водіям ДП "Одеський порт" оператори у мережах АЗС "Motto" почали відмовляти у заправці по причині не проходження талонів у мережі АЗС.

З метою фіксації факту неналежного виконання зобов`язань відповідачем та на виконання розпорядження в.о. директора ДП "Одеський порт" тимчасовою комісією Порту було складено відповідні акти 05.07.2021, 07.07.2021 та 09.07.2021 на АЗС «Motto».

На підставі п. 8.2. договору позивач заявляє вимоги щодо сплати штрафу у розмірі 20% від вартості неякісної партії товару у сумі 46 872 грн.

Крім того, у відповідності до звіту про рух номенклатури на складах покупця залишок не працюючих талонів включає бензин марки (А-92) 2 820 л та бензин марки (А-95) 1 340 л на загальну суму (54 003 грн + 27 475,80 грн) 81 478,80 грн (без ПДВ).

Позивач вимагає повернення сплаченої за товар грошової суми у розмірі вартості партії товару (талонів на паливо), які Покупець не може отоварити в паливо з вини Постачальника, а саме: 2820 л. (А-92) х 19,15 грн = 54 003,00 гр. + ПДВ (10 800,60 грн) = 64 803,60 грн; 1340 л. (А-95) х 19,91грн = 26 679,39 грн + ПДВ (5 335,88 грн) = 32 015,27 грн; всього із ПДВ = 96 818,87 грн, перерахованих відповідачу.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

05.04.2021 між ДП "Одеський морський торговельний порт" (покупець) та ТОВ "Сервісна Компанія Сабсоіл" (постачальник) укладено договір про закупівлю №КД-21732 (а.с.13-18), відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність покупця товари, а покупець зобов`язався прийняти й оплатити паливо дизельне та бензинове на умовах, викладених у цьому договорі.

Відповідно до п.1.3. договору ціна за одиницю товару та його асортимент наведені у Специфікації, що є додатком 1 і невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 2.1. договору ціна цього договору становить 11 057 500 грн без ПДВ, крім того ПДВ 2 211 500 грн, разом ціна цього договору становить 13 269 000 грн з ПДВ. Оплата за договором здійснюється в національній валюті України. Ціна за одиницю товару зазначена у специфікації.

Ціна на товар включає вартість товару з урахуванням усіх податків і зборів, вартість зберігання товару та видачі товару, усіх інших витрат постачальника (п.2.2. договору).

Пунктом 3.1. договору визначено, що постачальник одночасно з укладенням договору надає покупцю забезпечення виконання умов договору у розмірі 3% від суми договору, що становить 398 070 грн.

Покупець повертає забезпечення виконання договору про закупівлю шляхом його перерахування на рахунок постачальника (з якого була здійснена оплата) після виконання Постачальником договору про закупівлю, за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним, у випадках, передбачених статтею 43 Закону України "Про публічні закупівлі", у випадку виконання умов договору у повному обсязі та повної оплати штрафних санкцій, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин (п.3.3.договору).

Пунктом 3.4. договору сторони погодили, що забезпечення виконання договору не повертається постачальнику у разі не виконання або неналежного виконання ним своїх зобов`язань за договором.

Згідно п. 3.5. договору кошти, що надійшли покупцю як забезпечення виконання договору (у разі, коли вони не повертаються постачальнику), не звільняють постачальника від сплати штрафних санкцій (відповідальності), зазначених у договорі.

Відповідно до п. 4.1. договору розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунку на оплату товару. Покупець сплачує рахунок Постачальника, виставлений по факту поставки партії товару протягом 30 банківських днів з дати поставки узгодженої партії товару, підписання видаткової накладної та реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

За умовами п. 5.1. договору товар підлягає поставці покупцю протягом 2021 року, окремими партіями.

Місцем поставки (передачі) товарів, за умовами п. 5.5. договору, є: 65026, Одеська обл., м. Одеса, Митна площа, 1, на умовах DDP, склад Покупця (Інкотермс-2020).

Пунктом 5.8. договору сторони погодили, що у випадку, якщо постачальник не виконує постачання в узгоджені строки за заявками, покупець має право розірвати договір в односторонньому порядку. При цьому датою розірвання вважається дата, вказана в повідомленні про розірвання договору. В цьому разі відшкодування покупцем постачальнику збитків або неустойки чи штрафних санкцій внаслідок такого припинення Договору не здійснюється.

Згідно п.6.1. договору якість товару, що поставляється за цим договором, повинна відповідати нормам якості ДСТУ 7687:2015 та ДСТУ 7688:2015, які встановлені на цей товар у специфікації.

За умовами п. 7.2. договору покупець має право, зокрема, достроково розірвати договір у разі невиконання зобов`язань постачальником, повідомивши про це його у строк 15 календарних днів до дати розірвання.

Постачальник, відповідно до умов п. 7.3. договору зобов`язаний, зокрема, забезпечити поставку товарів у строки, встановлені договором; забезпечити поставку товарів, якість яких відповідає умовам, встановленим договором.

У п. 8.2. договору сторони погодили види поршень та санкцій за них, а саме: 1) за поставку неякісної партії товару з постачальника на користь покупця стягується штраф у розмірі 20% від вартості неякісної партії товару; за прострочення термінів поставки партії товару постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% за кожний день прострочення від загальної суми заявленої партії товару, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної загальної ціни партії товару.

Договір набирає чинності з моменту підписання його представниками сторін, скріплення його відбитками печаток сторін (за наявністю) та зарахування на рахунок покупця перерахованої постачальником повної суми забезпечення виконання умов договору у вигляді завдатку в розмірі 3% ціни договору, і діє до 31.12.2021 включно, але в будь-якому випадку до повного викання сторонами своїх зобов`язань в частині розрахунків (п.10.1. договору).

Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п.10.3. договору).

За умовами п. 10.5. договору останній може бути розірвано в односторонньому порядку за ініціативи покупця з повідомленням постачальника не пізніше ніж за 20 днів до такого розірвання.

Окрім договору сторонами також було підписано та скріплено печатками специфікацію №1 (а.с.19), якою вони погодили, зокрема найменування товару, в тому числі паливо бензинове А-95 у талонах та паливо бензинове А-92 у талонах, кількість та ціну.

На викання умов договору відповідачем було передано позивачу талони на паливо бензинове А-95 та паливо бензинове А-92 у загальній кількості 10 000 літрів на загальну суму 234 360 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №222 від 16.04.2021 (а.с.7). У підтвердження поставки позивачем також було надано суду фотокопії талонів (а.с.28-32).

З пояснень представника позивача, а також з позовної заяви, судом встановлено, що у липні 2021 водії ДП "Одеський морський торговельний порт" не змогли отримати паливо, пред`явивши поставлені відповідачем талони, про що складено відповідні акти від 05.07.2021 та від 09.07.2021 (а.с.8-10).

Означені акти складені юрисконсультом (головою комісії) Щербиною Т.В., заступником начальника відділу з питань безпеки Лисенко С.М. та начальником комплекс-складської роботи Українчук О.С., які здійснили виїзд до АЗС "Motto" за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 151, а також вул. Київське шосе, 6, та встановили факт відмови операторами АЗС в здійсненні заправки службового автотранспорту ДП "Одеський порт" пальним марки А-95 та А-92 у зв`язку із відсутністю коштів на рахунку емітенту. Даний факт було зафіксовано в присутності водіїв та операторів АЗС.

Як встановлено судом з пояснень представника позивача, а також з тексту листа від 13.07.2021 №20/7-506/1214 (а.с.20-22), позивач листом №35-20/977/1038 від 24.06.2021 повідомив відповідача про розірвання договору №КД-21732 від 05.04.2021 згідно п. 10.5. договору на підставі ч.3 ст. 651 ЦК України.

Листом від 01.07.2021 №0107/21 (а.с.55-56) відповідачем, зважаючи на дату отримання ним листа, було зазначено, що датою, з якої договір буде розірвано, є 22.07.2021, та запропоновано до настання такої дати підписати додаткову угоду про розірвання договору, підписати акт звірки взаємних розрахунків, здійснити оплату за поставлений товар у розмірі 663 992,10 грн та повернути ТОВ "СК Сабсоіл" забезпечення договору в розмірі 398 070 грн.

До вказаного листа ТОВ "СК Сабсоіл" було додано підписаний товариством акт звірки (а.с.58), який містить інформацію щодо здійснення позивачем, зокрема, оплати на суму 234 360 грн та наявність заборгованості у сумі 663 992,10 грн.

Листом від 13.07.2021 №20/7-506/1214 (а.с.20-22) позивачем було зазначено, що товар на суму 663 992,10 грн було поставлено згідно видаткової накладної №257 від 10.06.2021 та визнано обставину непроведення оплати. Крім того, у вказаному листі позивач запропонував провести залік зустрічних однорідних вимог по договору шляхом перерахування відповідачу у встановлений договором строк 519 345,54 грн (663992,10 грн 144 646,56 грн (штраф за поставку неякісної партії товару + кошти, сплачені за неякісну партію товару).

Станом на момент звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою договір №КД-21732 розірвано, що також відображено у звіті про виконання договору про закупівлю UA-2021-02-01-005543-a, що розташований за посиланням: https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-02-01-005543-a/print/contract-ongoing/pdf/1478d9acd3304ace97bfb734858c665b та є у вільному доступі.

Згідно наданих позивачем оборотно-сальдових відомостей, підписаних заступником головного бухгалтера позивача, залишок непрацюючих талонів станом на 02.08.2021 становить: паливо А-95 у кількості 1 340 л. на суму 26 679,39 грн та паливо А-92 у кількості 2 820 л. на суму 54 003 грн.

Як встановлено судом з пояснень представника позивача, в подальшому суму заборгованості у розмірі 663992,10 грн сплачено, залік не проведено, як не повернуто і суму забезпечення.

Щодо нарахованого позивачем штрафу у сумі 46 872 грн представник позивача у судовому засіданні зазначив, що сума штрафу була вирахувана не вірно із загальної суми поставленого за накладною №222 від 16.04.2021 товару, тоді як така сума мала бути розрахована, виходячи із суми неякісної партії товару.

5. Позиція суду.

5.1. Щодо територіальної юрисдикції.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юридично обґрунтоване розмежування повноважень кожної ланки судової системи, а також однойменних судів однієї ланки щодо розгляду і вирішення господарських справ гарантує безпомилковість діяльності всієї судової системи, здійснення покладених на неї завдань та є однією з юридичних гарантій належного та справедливого здійснення судочинства.

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, - просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За умовами ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

У всіх передбачених приписами ст. 29 Господарського процесуального кодексу України випадках альтернатива загальному правилу підсудності для позивача є факультативною, оскільки позивач самостійно та на власний розсуд може обирати між використанням як загального правила підсудності, так і застосуванням передбаченого законом альтернативного (одного або декількох).

Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (частина п`ята статті 29 Господарського процесуального кодексу України).

Аналіз зазначеного положення процесуального закону свідчить про те, що останнім передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.

Правила визначення місця виконання зобов`язання передбачені ст. 532 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

В силу ч. 1 ст. 197 Господарського кодексу України господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.

Поняття "місце виконання зобов`язання" за своїм змістом відображає певну просторову характеристику зобов`язальних правовідносин, при цьому таке відображення може відбуватися не тільки за допомогою формулювання "місце виконання зобов`язання", але й іншими словосполученнями.

При цьому суд зауважує, що положення ч. 5 ст. 29 ГПК України не містять визначення стосовно того, що предмет спору повинен бути пов`язаний з виконанням договору безпосередньо однією із сторін у певному місці.

Як вже було встановлено судом, між сторонами по справі було укладено договір про закупівлю, який за своєю правовою природою є договором поставки.

При цьому сторонами у вказаному договорі на власний розсуд визначено місце виконання (поставки) товару: Одеська область, м. Одеса, Митна площа, 1.

Відтак, якщо у договорі чітко вказано місце його виконання, до позову, що подається за умови такого існування в договорі відповідної умови, застосовується частина 5 статті 29 ГПК України, і у позивача в такій справі виникає право (в силу дії ч. 1 ст. 29 ГПК України) вибору, до якого суду він може подати позовну заяву: за місцезнаходженням відповідача чи за місцем виконання договору. Тобто, стаття 29 ГПК України передбачає альтеративну підсудність за вибором позивача.

Суд враховує, що подібне вирішення питання визначення територіальної юрисдикції узгоджується із сталою судовою практикою, яка, згідно до положень ГПК України щодо процесуальних фільтрів, формується на рівні апеляційної інстанції (постанови Південно-західного апеляційного суду від 07 червня 2021 року у справі № 915/219/21, від 26 квітня 2021 року у справі № 915/294/21, тощо).

За таких обставин, за висновком суду, враховуючи, що у договорі на постачання товару сторони конкретно узгодили місце його виконання, беручи до уваги те, що спір у даній справі виник у зв`язку з неналежним виконанням умов договору поставки, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, дана позовна заява могла та правомірно була подана до Господарського суду Одеської області.

5.2. Щодо вимог про стягнення з відповідача коштів за отриману неякісну партію товару та штрафу.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до положень частин 1 та 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Звертаючись до суду з відповідною позовною заявою, позивач, посилаючись на положення ст. 678 ЦК України, зазначає про отримання ним неякісної партії товару від відповідача та необхідність відшкодування останнім вартості такої партії товару.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Частиною 2 ст. 678 ЦК України встановлено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару.

Виходячи з положень названих статей, у покупця право на відмову від договору та вимогу про повернення сплаченої за товар грошової суми виникає у разі, по-перше, фактичної поставки товару, по-друге, доведення наявності недоліків в якості поставленого товару.

В той же час, як встановлено судом, спір в рамках даної справи виник внаслідок неможливості позивачем отоварити поставлені відповідачем талони на паливо, тобто фактично внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо поставки палива.

Відповідачем обставина неможливості позивачем отоварити талони жодним чином не спростована, з урахуванням чого суд доходить висновку, що товар відповідачем на виконання умов договору в належній кількості поставлено не було, що в свою чергу виключає можливість встановлення обставин наявності недоліків в якості товару.

В той же час суд зазначає, що відповідно до правової позиції, сформованої у п. 6.56.-6.58. постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №904/5726/19 від 15.06.2021 у процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору. Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

У ст. 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК.

Враховуючи встановлення судом обставини неможливості отоварити позивачем поставлені відповідачем талони на паливо, що свідчить про невиконання останнім обов`язку з поставки товару, суд доходить висновку про обґрунтованість та задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 96 818,87 грн за товар, який фактично не був поставлений відповідачем.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми у розмірі 46 872 грн ґрунтуються на положеннях п.8.2. договору, який регулює порядок стягнення з відповідача суми штрафу у разі поставки неякісної партії товару.

В той же час, встановлення судом обставини невиконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару, виключає застосування до останнього міри відповідальності за поставку неякісного товару, з огляду на що вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо повернення суми забезпечення виконання договору про закупівлю, про яку йде мова у листуванні сторін, суд зазначає, що таке питання не є предметом розгляду даної справи, та такі доводи не були наведені у відзиві на позовну заяву, а в матеріалах справи відсутні докази зарахування зустрічних однорідних вимог, про які зазначав позивач у листі від 13.07.2021, що також було підтверджено представником позивача під час судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, з метою уникнення штучного створення преюдиціальних висновків щодо суми забезпечення виконання договору про закупівлю, що можуть бути використані в інших судових процесах, суд не надає оцінку такій обставині.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісна Компанія Сабсоіл" (43000, Волинська обл., місто Луцьк, вул. Лідавська, буд. 2, ) на користь Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" (65026, Одеська обл., м. Одеса, площа Митна, буд. 1, ) заборгованість у сумі 96 818 /дев`яносто шість тисяч вісімсот вісімнадцять/ грн 87 коп., судовий збір у сумі 1 529 /одна тисяча п`ятсот двадцять дев`ять/ грн 53 грн.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 18 жовтня 2021 р.

Суддя Ю.М. Щавинська