ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Черкаси справа № 925/1083/21

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Г.М.Скиби, за участю секретаря судового засідання Романенко Л.В., у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду розглянув справу за позовом Приватного акціонерного товариства Черкаське хімволокно в особі Відокремленого підрозділу Черкаська ТЕЦ м. Черкаси, проспект Хіміків, 76

до Товариства з обмеженою відповідальністю Струмочок, м. Черкаси, вул. 14 грудня, 103

про стягнення 23887,46 грн донарахувань по тарифу за спожите тепло,

без виклику та участі повноважних представників сторін.

ПрАТ Черкаське хімволокно в особі Відокремленого підрозділу Черкаська ТЕЦ звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до ТОВ Струмочок про стягнення 23887,46 грн заборгованості за спожиту теплову енергію за період листопад - грудень 2018 по тарифу, з яких:

- 22239,75 грн основного боргу,

- 861,78 грн пені,

- 270,93 грн 3% річних,

- 515,00 грн інфляційних втрат

та відшкодування судових витрат.

Короткий опис руху справи:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 16 серпня 2021 року

суд відкрив провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 08 вересня 2021 року.

Ухвала суду надіслана відповідачеві 17.08.2021 рекомендованим листом з повідомленням про вручення та до суду не поверталась. Відповідач відзиву на позов не надав. Розрахунки і доводи позивача про стягнення 23887,46 грн заборгованості за спожиту теплову енергію за період листопад - грудень 2018 відповідачем не спростовані. Контррозрахунку вимоги не подано.

Адреси сторін в позовній заяві та місце проведення господарської діяльності сторонами відповідає адресам, що вказані в реєстраційних документах сторін та у витягах з ЄДРПОУ.

Позивач надав до суду оригінали документів для огляду.

Позивач не змінив підставу чи предмет спору. Позивач не збільшував і не зменшував розмір позовних вимог. Доказів повного погашення боргу не представив.

Сторони не змогли вирішити спір в позасудовому порядку.

Інших доказів сторонами не надано.

08.09.2021 було складено рішення суду без його проголошення відповідно до приписів ст. 240 ГПК України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено такі взаємовідносини сторін та обставини:

01.01.2005, між позивачем відокремленим підрозділом «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» (як постачальником послуг) та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю Струмочок (як кінцевий споживач послуги теплопостачання) було укладено договір №12 про постачання теплової енергії в гарячій воді (а.с. 4).

Відповідно п.10.4 договору договір вважається щорічно пролонгованим з дня спливу попереднього строку його дії на наступний річний строк, якщо за місяць до закінчення строку дії договору від жодної зі сторін не надійшло до іншої сторони заяви про його припинення.

Відповідно п.1.1 договору позивач зобов`язується постачати відповідачу теплову енергію, а відповідач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами(цінами) в терміни, передбачені договором.

Відповідно п.п. 5.1 та 2.2 договору встановлено, що облік спожитої енергії здійснюється відповідачем за показниками приладів комерційного обліку тепла.

Позивач має статус суб`єкта природної монополії та провадить діяльність, ліцензування якої здійснює НКРЕ КП.

Спірним є період постачання тепла та оплати по тарифу в листопаді та грудні 2018 року.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу теплову енергію за тарифами, встановленими НКРЕКП, за Договором в обсязі 26,48 Гкал на загальну суму 33312,05 грн та виставлено рахунки-фактури:

- №3817 від 30.11.2018 (на суму 10221,55 грн),

- №4604 від 31.12.2018 (на суму 32034,51 грн) (а.с. 8).

У лютому 2020 року позивачем виконано перерахунок: теплова енергія за

період листопад-грудень 2018 року згідно показників приладу комерційного обліку 26,48 Гкал на суму 33312,05 грн (з ПДВ), з урахуванням оплати відповідача по раніше виставленим рахункам, по тарифу 1590,88 грн/1Гкал тепла та надіслано відповідачеві рахунок-фактуру №732 від 29.02.2020 за спожиту у листопаді грудні 2018 теплову енергію на суму 22239,75 грн (з ПДВ) (а.с. 10).

Тариф 1048,34 грн за 1 Гкал тепла встановлений на підставі Постанови №404 від 14.06.2018 Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Перерахунок у лютому 2020 року здійснено у відповідності до підпункту 2 п. 2 постанови НКРЕКП України від 17.12.2019 №2884 «Про накладення штрафу на ПрАТ «Черкаське хімволокно» за порушення Ліцензійних умов з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, необхідності усунення порушень та здійснення заходів державного регулювання».

Таким чином позивач здійснив перерахунок та нарахував відповідачу різницю вартості спожитої теплової енергії за тарифами, встановленими постановою НКРЕКП від 29.12.2015 №3225 (із змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 27.02.2018 №239) і тарифами, встановленими постановою НКРЕКП від 14.06.2018 №404.

Відповідач повністю та своєчасно розрахувався за поставлену у період з листопада по грудень 2018 року теплову енергію по тарифу 1048,34 грн/1Гкал по виставлених постачальником щомісячних рахунках, що підтверджено позивачем.

Різниця між тарифом, за яким відповідач фактично розрахувався із позивачем, і тарифом, за яким позивач здійснив перерахунок вартості поставленої відповідачу за Договором теплової енергії, складає 952,90 грн за 1 Гкал тепла (1590,88 грн 1048,34 грн = 952,90 грн).

Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу вартість поставленої теплової енергії за Договором, з урахуванням здійсненого позивачем перерахунку, в сумі 22239,75 грн (з ПДВ) за спожиту теплову енергію по затвердженому тарифу у листопаді-грудні 2018 року, що є предметом спору.

Окрім того, позивачем нараховані та заявлені до стягнення 861,78 грн пені, 270,93 грн 3% річних, 515,00 грн інфляційних нарахувань за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Відповідач вимог не заперечив. Своїми процесуальними правами щодо надання відзиву не скористався.

Інших доказів суду не надано.

Оцінюючи письмові пояснення та докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Відповідно до приписів ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом про стягнення донарахованої заборгованості за отримане та спожите тепло відповідачем за договором №12 від 01.01.2005 про постачання теплової енергії в гарячій воді відповідно до затверджених тарифів.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Суд погоджується з доводами учасників, що їх дії були направлені на настання певних юридичних наслідків, що охоплюється положеннями ст.ст. 4, 11 Цивільного кодексу України.

Позивач є самостійною юридичною особою, з внесенням даних в ЄДРПОУ, з присвоєнням реєстраційного коду. Позивач є суб`єктом природної монополії. Позивач здійснює ліцензовану господарську діяльність ліцензія № 374 від 30.11.2012 на постачання теплової енергії (переоформлено рішенням від 29.12.2016 №2444) (а.с. 20).

Ціни (тарифи) на теплопостачання є предметом державного регулювання.

Відповідач є самостійною юридичною особою.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами, за своєю правовою природою договір, укладений сторонами є договором постачання енергоносіїв приєднаними мережами (з елементами послуги) та регулюється положеннями параграфу 5 Глави 54 Цивільного кодексу України.

Суд враховує презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), пріоритет умов договору та неприпустимість внесення змін в умови договору після його виконання.

Відповідно до положень ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Предметом спору є донарахування позивачем вартості спожитої відповідачем теплової енергії по затвердженому тарифу в листопаді-грудні 2018 року (та частково ним оплаченої).

Тарифи на теплову енергію встановлюються Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України та не є предметом узгодження між сторонами та може змінюватись протягом дії цього Договору. На момент укладення договору тариф становить 1048, грн. за 1 Гкал (без ПДВ).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу теплову енергію за тарифами, встановленими НКРЕКП, за Договором в обсязі 26,48 Гкал на загальну суму 33312,05 грн та виставлено рахунки-фактур :

- №3817 від 30.11.2018 (на суму 10221,55 грн),

- №4604 від 31.12.2018 (на суму 32034,51 грн) (а.с. 8).

У лютому 2020 року позивачем виконано перерахунок: теплова енергія за

період листопад-грудень 2018 року згідно показників приладу комерційного обліку 26,48 Гкал на суму 33312,05 грн (з ПДВ), з урахуванням оплати відповідача по раніше виставленим рахункам, по тарифу 1590,88 грн/1Гкал тепла та надіслано відповідачеві рахунок-фактуру №732 від 29.02.2020 за спожиту у листопаді грудні 2018 теплову енергію на суму 22239,75 грн (з ПДВ) (а.с. 10).

За ініціативою та на підставі постанови НКРЕКП від 17.12.2019 №2884

«Про накладення штрафу на ПрАТ «Черкаське хімволокно» за порушення ліцензійних умов з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, необхідності усунення порушень та здійснення заходів державного регулювання» позивача зобов`язано провести перерахунок недонарахованих коштів за спожиту енергію за період з 28 жовтня по 31 грудня 2018, що стало причиною звернення позивача до суду для примусового стягнення нарахованих коштів. Заявлена заборгованість по рахунку на оплату за спожиту енергію в листопаді-грудні 2018 на суму 22239,75 грн, що є предметом спору.

Тариф (ціна) на теплову енергію, яку позивач постачає за договором відповідачу, є державною регульованою ціною, яка запроваджується органом виконавчої влади відповідно до його повноважень у встановленому законодавством порядку (ч. 3 ст. 189, ст. 191 ГК України).

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» (далі Закон про ціни) передбачено, що державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін (ч. 3 ст. 12 Закону про ціни).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі Регулятор/НКРЕКП), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 3 ч. 2 п. 2 - 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Регулятор здійснює державне регулювання шляхом ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг та формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом. Згідно ст. 3 ч. 3 п. 6 Закону основними завданнями Регулятора є реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом, та змінює їх за результатами перевірки або моніторингу.

Абзацом 7 ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що до повноважень НКРЕКП належить, серед іншого, встановлення тарифів на теплову енергію суб`єктам природних монополій у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про природні монополії» зазначено, що суб`єкти природних монополій зобов`язані дотримуватися, зокрема, встановленого порядку ціноутворення, а також інших умов та правил здійснення підприємницької діяльності, визначених у ліцензіях на здійснення підприємницької діяльності у сферах природних монополій.

Згідно абзацу 1, 2 ст. 8 Закону України «Про природні монополії» предметом державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій є в тому числі і ціни (тарифи) на товари, що виробляються/реалізуються суб`єктами природних монополій.

Рішення (постанови, розпорядження) Регулятора/НКРЕКП є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг (ч. 9 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»).

Статтею 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» визначено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг НКРЕКП, серед іншого, приймає обов`язкові до виконання рішення (постанови, розпорядження) з питань, що належать до його компетенції.

Під час здійснення державного контролю Регулятор має право приймати обов`язкові до виконання суб`єктом господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, рішення (п. 5 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»).

Згідно з п. 7 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» НКРЕКП вправі за результатами перевірки або моніторингу приймати рішення про встановлення (зміну) тарифів на товари (послуги) суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергія) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму а використання (ч. 1 ст. 275 ГК України).

Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами (ч. 5 ст. 275 ГК України).

Одним із основних обов`язків споживача теплової енергії, серед іншого, є додержання вимог договору (ст. 24 Закону України «Про теплопостачання»).

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією (ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання»).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до п. 1.1 Договору № 42 позивач зобов`язаний постачати відповідачу теплову енергію, а відповідач зобов`язався оплатити отриману теплову енергію за встановленими тарифами.

Інших обставин, які б звільняли відповідача від оплати фактично спожитої теплової енергії за встановленим тарифом, сторони договору не погоджували.

Як зазначалось вище, тарифи на теплову енергію встановлюються Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України та не є предметом узгодження між сторонами договору і можуть змінюватись протягом дії цього договору (як у бік збільшення, так і у бік зменшення).

Водночас відповідач повністю не розрахувався з позивачем за отриману теплову енергію за тарифом 1590,88 грн/Гкал, який встановлено НКРЕКП за період листопад - грудень 2018 року.

Таким чином Договір не можна вважати виконаним за період листопад - грудень 2018 року.

Відтак, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на те, що у матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем донарахованої йому вартості спожитої теплової енергії упродовж листопада - грудня 2018 року відповідно до діючих тарифів за договором, вартість якої позивачем розраховано правильно.

Окрім того, позивачем нараховані та заявлені до стягнення 861,78 грн пені, 270,93 грн 3% річних, 515,00 грн інфляційних втрат за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.

Здійснивши перевірку правильності нарахування, інфляційних втрат і річних нарахувань за допомогою калькулятора штрафних санкцій апаратного комплексу «Еліт: Ліга Закон», судом встановлено, що позивачем вірно здійснено розрахунки та нарахування.

Відповідно до положень п. 7.3.3 Договору за несвоєчасну сплату за теплову енергію за умовами Договору Споживачу нараховується пеня у розмірі 0,1 % належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

В зв`язку з несвоєчасною оплатою поставленого товару позивачем також було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 861,78 грн пені (розрахунок штрафних санкцій, а.с. 14).

Здійснивши перевірку правильності нарахування пені за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «Ліга Закон: ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3.», судом встановлено, що нарахування пені здійснено позивачем вірно, не перевищує сум можливого нарахування за спірні періоди, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Відповідач доводи позивача не спростував, свого розрахунку не надав.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п. 4 ст. 11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення «Агрокомплекс проти України» №23465/03 від 08.03.2012);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення «Серявін проти України» №4909/04 від 10.02.2010, рішення «Трофімчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010);

- принцип повноти та межі обгрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія А, №303-А, п. 29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення «Желтяков проти України» №4994/04 від 09.09.2011).

У пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" («Chapman vs. the United Kingdom»), заява №27238/95, Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

У пункті 49 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень зазначається, що судді повинні послідовно застосовувати закон. Однак, коли суд вирішує відійти від попередньої практики, на це слід чітко вказувати в рішенні.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача повністю та стягнути на користь Позивача 2270,00 грн судового збору.

Керуючись , 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Струмочок», м. Черкаси, вул. 14 Грудня, 103, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий,

на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», м. Черкаси, проспект Хіміків, 76, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий,

22239,75 грн заборгованості за поставлену теплову енергію,

861,78 грн пені,

270,93 грн 3% річних,

515,00 грн інфляційних втрат,

2270,00 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення чи через господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 08.09.2021.

Суддя Г.М.Скиба