РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.10.2021Справа № 910/6651/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЛУГАНСЬКГАЗ"

до Акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

про визнання зобов`язань припиненими шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог

за участю представників:

від позивача: Коваленко М.О.

від відповідача: Будник Б.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЛУГАНСЬКГАЗ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" про визнання зобов`язань припиненими шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за твердженням позивача АТ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЛУГАНСЬКГАЗ" здійснив переплату за отриманий від відповідача природний газ за період з 2016 по 2019 роки на суму 158136257,94 грн, а тому просить визнати припиненими зобов`язання позивача перед відповідачем, шляхом часткового зарахування зустрічних зобов`язань АТ "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" перед АТ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЛУГАНСЬКГАЗ" згідно з договорами купівлі-продажу природного газу №16-147-Н від 12.01.2016, №16-429-Н від 27.09.2016, №17-228-Н від 14.04.2017 на загальну суму 71283372,55 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 13.05.2021 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 03.06.2021.

27.05.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху.

28.05.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов.

02.06.2021 на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 позовну заяву Акціонерного товариства "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЛУГАНСЬКГАЗ" залишено без руху.

17.06.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 продовжено підготовче провадження у справі №910/6651/21 на 30 днів, призначено підготовче засідання у справі №910/6651/21 на 22.07.2021.

Протокольною ухвалою від 22.07.2021 продовжено підготовче провадження на 30 днів.

Протокольною ухвалою від 22.07.2021 оголошено перерву до 11.08.2021.

02.08.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою від 11.08.2021 відкладено підготовче судове засідання на 09.09.2021.

02.09.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надішли заперечення на відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 09.09.2021, суд розглянувши клопотання позивача про призначення експертизи, протокольною ухвалою відмовив у задоволенні зазначеного клопотання, з таких підстав.

Так, позивач просить суд на вирішення експерту поставити питання щодо відповідності об`ємів природного газу, які зазначені в актах приймання - передачі природного газу, умовам договорів купівлі - продажу природного газу: від 12.01.2016 №16-147-Н; від 27.09.2016 №16-429-Н; від 14.04.2017 №17-228-Н, об`єму, розрахованого за нормами споживання та які норми споживання враховані для розрахунку за кожен період.

Суд зазначає, що частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза - це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Отже, експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті. При цьому, в силу приписів статті 99 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд самостійно визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з огляду на наявні у матеріалах справи підписані між сторонами акти приймання - передачі природного газу, встановлену судовими рішеннями заборгованість за вказаними договорами, суд дійшов висновку, що для вирішення даного спору, всебічного та об`єктивного розгляду справи та з`ясування обставин, що входять до предмета доказування у даній справі необхідність у спеціальних знаннях відсутня.

За таких обставин клопотання відповідача про призначення експертизи залишене судом без задоволення.

Протокольною ухвалою від 09.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.10.2021.

У судовому засіданні 07.10.2021 суд розпочав розгляд справи по суті.

Протокольною ухвалою від 07.10.2021 оголошено перерву у судовому засіданні по суті до 19.10.2021.

12.10.2021 на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

У судовому засіданні, розглянувши клопотання позивача про зупинення провадження у справі №910/6651/21 до набрання законної сили рішенням у справі №913/347/21 про визнання недійсним правочину, оформленого заявою від 19.04.2021 №01-02-38/798 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 71283372,55 грн, суд зазначає наступне.

Згідно із приписів п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Однак, у відповідності до ч.3 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1 - 3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

З огляду на наведені приписи процесуального законодавства, після початку розгляду справи по суті суд має право зупинити провадження у справі виключно з підстав, встановлених п.1-3 ч. 1 ст.227 та п.1 ч.1 ст. 228 ГПК України, які розширеному тлумаченню не підлягають.

Як передбачено ч.1 ст.196 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відбувається у судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 - 3 ст.201 Господарського процесуального кодексу України у призначений для розгляду справи час головуючий відкриває судове засідання та оголошує, яка справа розглядатиметься. Секретар судового засідання доповідає суду, хто з учасників судового процесу з`явився в судове засідання, хто з учасників судового процесу братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, чи повідомлено тих учасників судового процесу, хто не з`явився, про дату, час і місце судового засідання в порядку, передбаченому цим Кодексом. З оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

За приписами ст.113, 118 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Вищенаведені норми свідчать, що законодавець чітко встановив строки для вчинення певних процесуальних дій, визначаючи їх, в тому числі й певними стадіями судового процесу.

У судовому засіданні 07.10.2021 суд відкрив судове засідання, а отже розпочав розгляд справи по суті.

Оскільки у судовому засіданні 07.10.2021 суд розпочав розгляд справи по суті, процесуально-правові підстави для зупинення провадження у справі відсутні, а відтак клопотання позивача зупинення провадження у справі з огляду на приписи ст.113, 118, ч.3 ст.195, Господарського процесуального кодексу України, подане після спливу встановленого законом строку, залишено судом без розгляду, про що судом постановлено протокольну ухвалу.

При цьому судом враховано, що процесуальний закон, зокрема, ст. 207 ГПК України не позбавляє сторони права заявляти клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, встановлений судом, в тому числі й про зупинення провадження у справі, разом з цим імперативна норма ч.3 ст.195 ГПК України позбавляє суд процесуальної можливості зупинити провадження у справі з підстав не передбачених цією статтею.

Представник позивача у судовому засіданні 19.10.2021 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні 19.10.2021 представник відповідача проти позовних вимог заперечив, надав пояснення по суті заперечень.

У судовому засіданні 19.10.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно із матеріалів справи між АТ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЛУГАНСЬКГАЗ" як покупцем та АТ "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" як продавцем були укладені договір на купівлю - продаж природного газу № 16-147-Н від 12.01.2016, № 16-429-Н від 27.09.2016, № 17-228-Н від 14.04.2017, № 17-428-Н від 03.10.2017 в розмірі 58 807 542,49 грн, № 18-328-Н від 08.10.2018, відповідно до умов яких продавець зобов`язався передати у власність покупця у 2016 -2018 роках природний газ, а покупець, в свою чергу, прийняти та оплатити газ, на умовах договору.

Також рішенням Господарського суду Луганської області від 30.05.2016 у справі №913/398/16 стягнуто з АТ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЛУГАНСЬКГАЗ" 106514651,54 грн - основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-203- Н; 67988432,93 грн - інфляційні нарахування; 6528106,17 грн - 3 % річних; 162 312,33 грн - судового збору.

Позивач зазначає, що у період з липня 2015 року по січень 2019 року відповідно до вказаних договорів він закуповував природний газ у позивача для потреб населення, в тому числі для споживачів, у яких відсутні встановлені прилади обліку природного газу, і фактичний об`єм спожитого (розподіленого) газу визначався за нормами споживання, що були встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1996 №619 "Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників".

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 №237 "Про внесення змін до норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників" до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою №619, були внесені зміни, згідно з якими зменшено наведені норми споживання природного газу населенням.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015 по справі №826/16447/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 та постановою Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016, було задоволено адміністративний позов фізичних осіб до Кабінету Міністрів України і визначено незаконною та не чинною Постанову №237.

У подальшому Кабінетом Міністрів України 23.03.2016 було прийнято постанову №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників", пунктом 1 якої були затверджено нові норми споживання.

Відповідно до п.2 зазначеної постанови були внесені зміни постановою КМУ від 27.04.2016 №316 та встановлено, що застосування норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених пунктом 1 цієї постанови, здійснюється з 01.02.2016.

Пунктом 1 переліку постанов КМУ, що втратили чинність, затвердженого постановою КМУ від 23.03.3016 №304 Про внесення змін до пункту 3 постанови КМУ від 06.08.2014 №409 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов КМУ, було визнано такою, що втратила чинність постанову №619.

Постановою КМУ від 18.08.2017 №609 були внесені зміни до постанови №203, у додатку до постанови у графі норма споживання.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2018, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 09.08.2018, визнано протиправно та не чинною постанову КМУ від 23.03.2016 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників".

Позивач вказує, що оскільки суди у справах №826/16447/15 та №826/2507/18 визнали протиправними та не чинними постанови КМУ №237 та №203 з моменту їх прийняття, діючими за цей період залишалися норми, встановлені постановою КМУ №619.

Водночас позивач здійснював постачання газу в період лютого 2016 року до січня 2019 року побутовим споживачам, у яких відсутні встановлені прилади обліку природного газу, за нормами встановленими постановами КМУ від 29.04.2015 №237 та від 23.03.2016 №203.

Вартість природного газу придбаного відповідачем у позивача за актами приймання-передачі для потреб населення склала: за договорами: №16-147-Н від 12.01.2016 в сумі 626625955,57 грн. (у тому числі 57551087,51 грн по споживачах без встановлених приладів обліку природного газу); №16-429-Н від 27.09.2016 у сумі ,07 грн (у тому числі 45255885,41 грн по споживачах без встановлених приладів обліку природного газу); №17-228-Н від 14.04.2017 в сумі 292656634,99 грн (у тому числі 44116 364,21 грн по споживачах без встановлених приладів обліку природного газу); №17-428-Н від 03.10.2017 у сумі ,98 грн. (у тому числі 86856 152,11 грн. по споживачах без встановлених приладів); №18-328-Н від 08.10.2018 у сумі 73397453,27 грн (у тому числі 7051 423,51 грн по споживачах без встановлених приладів обліку природного газу); №18-528-Н від 14.11.2018 в листопаді, грудні 2018 року та січні 2019 року у сумі 795763357,57 грн. (у тому числі 23205572,68 грн. по споживачах без встановлених приладів обліку природного газу). АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" оплатило поставлений природний газ з лютого 2016 року до січня 2019 року на загальну суму ,45 грн.

АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" поставило природний газ населенню за договорами: №16-147-Н від 12.01.2016 на суму 596150589,29 грн; №16-429-Н від 27.09.2016 на суму ,49 грн; №17-228-Н від 14.04.2017 на суму 266061115,71 грн; №17-428-Н від 03.10.2017 на суму ,49 грн; №18-328-Н від 14.11.2018 на суму 68598336,37 грн; №18-528-Н від 14.11.2018 на суму 784245051,17 грн.

Отже різниця, за твердженням позивача, між сплаченою на користь НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" вартістю природного газу та вартістю поставленого АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" населенню природного газу склала 158136257,94 грн.

Позивач вважає, що зазначена сума коштів є переплатою АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" за отриманий протягом лютого 2016 року до січня 2019 року від НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" природний газ.

08.02.2019 набрала чинності постанова КМУ №63 Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами, а також було прийнято постанову КМУ №143 від 27.02.2019, в яких було передбачено, що не допускається нарахування та облік постачальникам заборгованості по особовому рахунку побутового споживача за газ, яка виникла у зв`язку із втратою чинності постановами КМУ №237 від 29.04.2015 та №203 від 23.03.2016.

У зв`язку із виконанням АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" своїх зобов`язань перед АТ НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" в частині розрахунків за природний газ, у товариства після прийняття постанови КМУ від 27.02.2019 № 143 виникла переплата.

Зазначене стало підставою для направлення АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" на адресу АТ НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" листа від 22.10.2020 року № 01-02-38/1824 з проханням провести коригування розрахунків.

Листом від 11.11.2020 року №23-3339/1-8-20 НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" відмовив в коригуванні заборгованості АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ", обґрунтовуючи що коригування заборгованості неможливе без коригування ціни або обсягу природного газу.

Враховуючи заборону нараховувати постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, визначену в п. 2 постанови КМУ № 143, відповідач вважає, що в даному випадку НАК Нафтогаз України був зобов`язаний виконати вимоги абз. 4 п. 2 постанови КМУ №143 від 27.02.2019 Питання споживання природного газу шляхом коригування зобов`язань АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" та штрафних санкцій в обліку НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на суму переплати.

В результаті невиконання "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" вимог постанови КМУ № 143, у АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" виникла переплата в розмірі 158136257,94 грн за отриманий від НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" протягом лютого 2016 року - січня 2019 року природний газ.

За твердженням позивача строк виконання зобов`язань з повернення переплати є таким, що настав за твердженням відповідача, з моменту набрання чинності постанови КМУ №143 від 27.02.2019 "Питання споживання природного газу".

19.04.2021 позивач направив на адресу відповідача заяву АТ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЛУГАНСЬКГАЗ" від 19.04.2021 № 01-02-38/798 про зарахування зустрічних однорідних вимог. У поданій заяві АТ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЛУГАНСЬКГАЗ", керуючись ст.601 ЦК України, заявило про повне припинення зобов`язання перед АТ НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-203- Н (справа №913/398/16) у сумі 71283372 грн шляхом часткового зарахування зустрічних зобов`язань АТ НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" перед АТ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЛУГАНСЬКГАЗ" згідно з договорами купівлі-продажу природного газу:

- за договором від 12.01.2016 № 16-147-Н в сумі 30475366,28 грн;

- за договором від 27.09.2016 № 16-429-Н в сумі 25940406,58 грн;

- за договором від 14.04.2017 № 17-228-Н в сумі 14867599,69 грн, на загальну суму 71283372 грн.

В обґрунтування позову позивач стверджує, що зобов`язання перед НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 №13-203-Н (справа №913/398/16) у сумі 71283372, 55 грн є повністю припиненими шляхом часткового зарахування зустрічних зобов`язань АТ НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" перед АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" згідно з договорами купівлі-продажу природного газу: від 12.01.2016 №16-147-Н в сумі 30475366, 28 грн; від 27.09.2016 №16-429-Н в сумі 25940406,58 грн, від 14.04.2017 №17-228-Н в сумі 14867599,69 грн., на загальну суму 71283372,55 грн.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на наступні обставини:

постановою КМУ №143 не передбачено її зворотної дії в часі шляхом прямої вказівки про це, що в свою чергу виключає можливість її застосування до подій та фактів, що мали місце між сторонами до набрання нею чинності;

постанова КМУ №143 не покладає на НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" зобов`язання повернути суб`єктам господарювання будь-які грошові кошти, у тому числі, за виконаними господарськими договірними зобов`язаннями;

НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" заперечує проти вимог, які зараховуються за заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №01-02-38/798 від 19.04.2021, що за твердженням відповідача вказує на відсутність безспірності заявлених однорідних вимог та свідчить про відсутність всіх необхідних умов передбачених ст.601 ЦК України для здійснення такого зарахування;

Отже, на переконання відповідача позовна вимога АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" про визнання припиненим зобов`язання в сумі 71283372,55 грн зарахуванням зустрічних однорідних вимог є необґрунтованою, оскільки зарахування зустрічних однорідних вимог не відбулося з огляду на те, що правочин оформлений заявою про припинення зобов`язання не відповідає вимогам ст.601 ЦК України (відсутня безспірність заявлених однорідних вимог), а постанова КМУ №143 не покладає на НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" зобов`язання повернути суб`єктам господарювання будь-які грошові кошти, у тому числі, за виконаними господарськими договірними зобов`язаннями.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої - третьої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Як встановлено судом, між АТ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЛУГАНСЬКГАЗ" як покупцем та АТ "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" як продавцем були укладені договір на купівлю - продаж природного газу № 16-147-Н від 12.01.2016, № 16-429-Н від 27.09.2016, № 17-228-Н від 14.04.2017, № 17-428-Н від 03.10.2017 в розмірі 58 807 542,49 грн, № 18-328-Н від 08.10.2018, відповідно до умов яких продавець зобов`язався передати у власність покупця у 2016 -2018 роках природний газ, а покупець, в свою чергу, прийняти та оплатити газ, на умовах договору.

Заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу від 12.01.16 № 16-147-Н була предметом розгляду у справі № 913/89/18. Рішенням Господарського суду Луганської області від 07.06.2018 у справі № 913/89/18, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.2018 та постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 06.11.2018, позов АТ НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання споживачем зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу від 12.01.16 №16-147-Н задоволено частково та стягнуто пеню в сумі 13 023 213 грн 07 коп., 3% річних в сумі 2573282 грн 28 коп., втрати від інфляції в сумі 7536212 грн 30 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 348159 грн 97 коп.

Заборгованість по договору купівлі-продажу природного газу від 27.09.2016 № 16-429-Н була предметом розгляду у справі №913/334/18. Рішенням Господарського суду Луганської області від 02.11.2018 року у справі №913/334/18, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 та постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 10.07.2019, позов АТ НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання споживачем зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу від 27.09.2016 № 16-429-Н задоволено частково та стягнуто пеню в сумі 10210982 грн 41 коп., 3% річних в сумі 2259347 грн 39 коп., втрати від інфляції в сумі 6630736 грн 20 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 175327 грн 83 коп.

Заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу від 14.04.2017 № 17-228-Н була предметом розгляду у справі №913/284/18. Рішенням Господарського суду Луганської області від 17.10.2018 у справі №913/284/18, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 та постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 26.03.2019, позов АТ НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання споживачем зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу від 14.04.2017 № 17-228-Н задоволено частково та стягнуто пеню в сумі 1390202 грн 06 коп., 3% річних у сумі 3252 432 грн 96 коп., інфляційні втрати в сумі 11260357 грн 49 коп., судовий збір-у сумі 426222 грн 17 коп.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 30.05.2016 року у справі № 913/398/16, з урахуванням ухвали господарського суду Луганської області від 14.06.2016 року про виправлення описки, позовні вимоги АТ НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" про стягнення 293054724,97 грн задоволено частково. З АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" на користь АТ НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" стягнуто основний борг за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-203- Н у розмірі 106 514 651,54 грн, інфляційні нарахування в сумі 67 988 432,93 грн та 3% річних у сумі 6 528 106,17 грн, разом - 181 031 190,64 грн, крім того, судовий збір у розмірі 162 312,33 грн. Провадження у справі щодо стягнення з відповідача боргу в сумі 51 352 523,06 грн припинено. У задоволенні вимоги про стягнення пені в розмірі 60 671 011,27 грн відмовлено.

19.04.2021 позивач направив на адресу відповідача заяву АТ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЛУГАНСЬКГАЗ" від 19.04.2021 № 01-02-38/798 про зарахування зустрічних однорідних вимог. У поданій заяві АТ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЛУГАНСЬКГАЗ", керуючись ст.601 ЦК України, заявило про повне припинення зобов`язання перед АТ НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-203-Н (справа №913/398/16) у сумі 71283372 грн шляхом часткового зарахування зустрічних зобов`язань АТ НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" перед АТ АТ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЛУГАНСЬКГАЗ" згідно з договорами купівлі-продажу природного газу:

- за договором від 12.01.2016 № 16-147-Н в сумі 30475366,28 грн;

- за договором від 27.09.2016 № 16-429-Н в сумі 25940406,58 грн;

- за договором від 14.04.2017 № 17-228-Н в сумі 14867599,69 грн, на загальну суму 71283372 грн.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 ЦК України таким способом є припинення правовідношення.

У відповідності до ч.1,2 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме - відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань.

При цьому, умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 ГК України, статтею 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі №910/21648/17, від 11.09.2019 у справі №910/21566/17, від 25.09.2019 у справі №910/21645/17, від 05.11.2019 у справі №914/2326/18.

Поняття безспірності заборгованості та правила її визначення закріплені також у законодавстві про нотаріат та у законодавстві про банкрутство, але ці норми є спеціальними і за загальним правилом не підлягають застосуванню при визначенні заборгованості як безспірної при здійсненні правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №910/11116/19).

Втім, як вставлено судом зверненню позивача із заявою від 19.04.2021 № 01-02-38/798 про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог передувало також звернення відповідача до позивача листом від 22.10.2020 року № 01-02- 38/1824 з проханням в строк до 31.10.2020 підписати і повернути на адресу АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" коригуючі акти та здійснити відповідні коригування зобов`язань АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" та штрафних санкцій в обліку АТ НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ".

АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" просив повідомити суму переплати АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" (після відповідних коригувань в обліку НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ") за природний газ, придбаний для потреб побутових споживачів у період з лютого 2016 року до січня 2019 року та забезпечити повернення суми переплати на розрахунковий рахунок АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ".

Листом від 11.11.2020 року №23-3339/1-8-20 НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" зазначив про відсутність підстав для проведення такого коригування, зокрема коригування вартості заборгованості без коригування ціни та обсягу поставленого природного газу, зокрема посилаючись на те, що постановою Кабінету Міністрів №143 не встановлено та не визначено коригування використаних побутовими споживачами обсягів природного газу. Зі змісту вказаного листа, коригуючі акти були повернуті відповідачем позивачу без підписання.

Як встановлено судом вище, переплата за договами на купівлю - продаж природного газу № 16-147-Н від 12.01.2016, № 16-429-Н від 27.09.2016, № 17-228-Н від 14.04.2017 у АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" за доводами останнього виникла у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанов від 30.01.2019 №63 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами" та від 27.02.2019 № 143 "Питання споживання природного газу".

З прийняттям постанови Кабінету Міністрів України № 143, визнано такими, що втратили чинність пункти 1-3 постанови № 63, проте яка (постанова №143) фактично відтворює зміст пунктів 2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України № 63, а саме:

- не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. № 237 "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2015 р., №36, ст. 1075) та від 23 березня 2016 р. N 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2016 р., № 24, ст. 958);

- не нараховуються постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996 р. № 619 (ЗП України, 1996 р., № 13, ст. 360), в редакції, що діяла до 1 жовтня 2014 р., а також штрафні санкції, 3 відсотки річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість;

- не нараховуються постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996 року № 619 (ЗП України, 1996, № 13, ст. 360), в редакції, що діяла до 1 жовтня 2014 року, а також штрафні санкції, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість.

Однак, постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 №63 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами" та від 27.02.2019 № 143 "Питання споживання природного газу" не покладають на НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" зобов`язання повернути позивачу чи іншим суб`єктам господарювання будь-які грошові кошти, у тому числі, за виконаними господарськими договірними зобов`язаннями.

Крім того, вказані постанови не наділяють суб`єктів господарювання правом вимоги до НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ".

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.11.2020 у справі №904/3173/19.

Згідно із статтею 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, за загальним правилом, новий акт законодавства застосовується до тих прав та обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. В той же час, це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб.

Конституційний Суд України у Рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Як встановлено судом вище, позивач стверджує про наявність передплати за природний газ, придбаний для потреб побутових споживачів у період з лютого 2016 року до січня 2019 року.

Постанова Кабінету міністрів України від 27.02.2019 № 143 "Питання споживання природного газу" набрала чинності 07.03.2019.

Суд зазначає, що в постанові №143 відсутнє застереження про надання положенням вказаного нормативно-правового акту зворотної дії в часі, що узгоджується із положеннями частини 2 статті 5 Цивільного кодексу України.

За наведеного вище, суд дійшов висновку про наявність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язання та одночасно відсутність безспірності заявлених однорідних вимог, які зараховуються, як однієї із обов`язкових умов для здійснення такого зарахування.

У відповідності до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

З огляду на встановлені судом обставини, виходячи зі змісту постанов Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 №63 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами" та від 27.02.2019 № 143 "Питання споживання природного газу", враховуючи те, що грошові вимоги відповідача до позивача на суму 71283372,55 грн, які є предметом зарахування за заявою АТ "ЛУГАНСЬКГАЗ" від 19.04.2021 №01-02-38/798 про зарахування зустрічних вимог, є спірними, зважаючи на існування між сторонами спору щодо наявності та розміру такого зобов`язання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для припинення зобов`язань АТ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЛУГАНСЬКГАЗ" перед АТ "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" у сумі 71283372,55 грн шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі заяви від 19.04.2021 №01-02-38/798.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЛУГАНСЬКГАЗ".

У відповідності до ст.129 ГПК України судові витрати за розгляд справи покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 23.10.2021.

Суддя С. О. Турчин