РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.10.2021Справа № 910/9205/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Габорака О.М., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горизонт" до фізичної особи - підприємця Нечипуренко Альбіни Вікторівни про визнання недійсною додаткової угоди,

за участі представників:

позивача: не з`явились;

відповідача: Афіногенова А.В., Деревянка А.М.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горизонт" (далі - Товариство) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи - підприємця Нечипуренко Альбіни Вікторівни (далі - Підприємець) про визнання недійсною додаткової угоди № 1 до договору про надання юридичних послуг від 1 грудня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний правочин укладений Товариством під впливом обману з боку Підприємця.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 червня 2021 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горизонт" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9205/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 8 липня 2021 року.

30 червня 2021 року до суду від Підприємця надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позову з підстав його необґрунтованості.

Також 30 червня 2021 року до суду від позивача надійшло клопотання про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

У засіданні 8 липня 2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвали про відмову у задоволенні заяви позивача про залучення третьої особи, продовження підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 19 серпня 2021 року.

9 липня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив Підприємця.

Ухвалою від 19 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 9 вересня 2021 року.

У судовому засіданні 9 вересня 2021 року оголошувалась перерва до 7 жовтня 2021 року. Представник позивача у цьому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

У судове засідання 7 жовтня 2021 року представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою та протоколом від 9 вересня 2021 року.

Представники відповідача в судових засіданнях проти задоволення позову повністю заперечили з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

1 грудня 2019 року між Товариством та Підприємцем було укладено договір про надання юридичних послуг, за умовами пункту 1.1. якого останній зобов`язався надавати юридичні послуги з консультування Товариства щодо найбільш ефективної реалізації ним свого права кредитора за договорами, що визначені в додатку № 1 до цієї угоди.

Під "реалізацією замовником свого права кредитора" сторони визначили будь-яку виплату, що буде здійснена боржником або будь-якими третіми особами, якщо така виплата буде мати відношення до кредитного договору та/або судових рішень (пункт 1.2. договору).

За умовами пункту 2.1. договору вартість послуг за цим правочином складається з щомісячної абонентської плати в розмірі 25 000,00 грн, яка підлягає сплаті за кожен місяць наданих послуг протягом 5 банківських днів з моменту надання виконавцем рахунку, а також з "винагороди за успіх", базовий розмір якої складає 15 % від отриманого замовником у вигляді реалізації ним свого права кредитора (пункт 1.2. договору) та підлягає сплаті протягом 5 банківських днів з моменту отримання відповідної виплати. У разі, якщо сторони погодять між собою інший розмір винагороди за успіх, її розмір визначається відповідною додатковою угодою.

Відповідно до пункту 6.1. договору він набув чинності з моменту його підписання сторонами та діяв до 30 червня 2020 року.

11 лютого 2020 року між Товариством та Підприємцем укладено додаткову угоду № 1 до договору від 10 грудня 2020 року про надання юридичних послуг, у пункті 1 якої сторони зазначили, що за активної участі виконавця замовник досяг домовленості з ТОВ "Сільвер Пей" про відступлення прав вимоги до боржників: ПрАТ "Енерготехнології", ТОВ "Енерготехпром", ТОВ "Торговий дім "Констар".

На виконання домовленості між замовником та ТОВ "Сільвер Пей" було укладено договір про відступлення права вимоги від 28 грудня 2020 року № 42/20 (пункт 2 додаткової угоди від 11 лютого 2020 року № 1).

Загальна сума, яка отримана замовником за відступлені права вимоги, склала 4 500 000,00 грн. Погоджена сторонами винагорода за успіх виконавця відповідно до пункту 2.1. договору складає 500 000,00 грн, яка підлягає сплаті виконавцю до 28 лютого 2020 року (пункт 3 спірної додаткової угоди).

На виконання цього спірного правочину позивачем було сплачено Підприємцю грошові кошти в загальному розмірі 200 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: від 4 березня 2020 року № 1554 на суму 100 000,00 грн та від 12 березня 2020 року № 1557 на суму 100 000,00 грн.

Товариство зазначало, що Підприємець не приймала участі в досягненні домовленостей між позивачем та ТОВ "Сільвер Пей", що підтверджується, зокрема, листом останнього від 12 лютого 2021 року вих. № 12/02-21, тож оспорювана додаткова угода від 11 лютого 2020 року № 1 до договору від 10 грудня 2020 року про надання юридичних послуг, на думку позивача, була укладена під впливом обману зі сторони відповідача.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до положень статей 626-629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами частини 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 статті 203 ЦК України визначено, що правочин є чинним за умови дотримання його сторонами наступних вимог: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За статтею 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Частиною 1 статті 229 ЦК України визначено, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1.1. договору передбачено надання юридичних послуг з консультування Товариства щодо найбільш ефективної реалізації ним свого права кредитора за договорами, що визначені в додатку № 1 до цієї угоди.

Пунктом 1.3. договору сторони встановили, що з метою виконання цієї угоди Підприємець надає замовнику: план заходів щодо реалізації предмету цього правочину, алгоритми дій та моделі поведінки замовника щодо реалізації окремих етапів плану заходів, проекти документів, що мають бути офіційно подані/направлені з метою реалізації предмету цієї угоди, проекти договорів (угод) щодо продажу (відступлення) прав кредитора за кредитним договором та/або судовими рішеннями, а також юридичні висновки щодо якості наданих замовником проектів таких договорів (угод) та доцільності їх укладення (пункт 1.3. договору).

При цьому зазначений правочин не містить будь-яких положень про надання Підприємцем послуг щодо проведення переговорів з контрагентами Товариства.

Участь Підприємця в будь-яких переговорах не передбачена і спірною додатковою угодою.

Відповідачем надано до матеріалів справи копію затвердженого позивачем 1 грудня 2019 року плану заходів першочергових дій щодо реалізації замовником прав кредитора за договорами, укладеними з ПрАТ "Енерготехнології", ТОВ "Енерготехпром", ТОВ "Торговий дім "Констар". Також Підприємцем надано копію договору про надання правової допомоги від 7 грудня 2019 року, укладеного між відповідачем та адвокатом Деревянком А.М., за яким останнім надавалися послуги щодо представництва інтересів Товариства в Господарському суді Дніпропетровської області у справі № 904/911/18. Крім того, відповідачем подано копії ухвал Господарського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року та від 26 грудня 2019 року в справі № 904/911/18, які підтверджують вчинення Товариством дій, запропонованих відповідачем у зазначеному вище плані заходів.

Судом встановлено, що в підписаних представниками сторін та скріплених їх печатками актах приймання-передачі наданих послуг від: 3 січня 2020 року, 31 січня 2020 року та 28 лютого 2020 року, - підтверджується належне надання виконавцем послуг за договором від 1 грудня 2019 року протягом грудня 2019 року, а також січня-лютого 2020 року. Копії зазначених актів містяться в матеріалах справи, обставини їх підписання позивачем не заперечувались, як і факт надання Підприємцем відображених в актах послуг.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство стверджувало про укладення оспорюваної додаткової угоди під впливом обману, який полягав у фактичній відсутності проведення Підприємцем переговорів з ТОВ "Сільвер Пей".

Водночас із наявних у матеріалів справи документів не випливає встановленого договором та спірною угодою обов`язку відповідача проводити будь-які переговори від імені Товариства, не підтверджується надання останнім відповідних повноважень Підприємцю, а також не вбачається підстав для наявності реальних очікувань позивача щодо вчинення відповідачем таких дій.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 31 березня 2021 року в справі № 910/18600/19 звернув увагу на те, що при вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статті 230 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину.

Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

На підставі встановлених обставин справи та наявних доказів суд дійшов висновку про недоведеність позивачем як самого факту обману при укладанні з Підприємцем спірного правочину, так і відсутність інших необхідних елементів для визнання його недійсним на підстав статті 230 ЦК України.

За змістом статті 73 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства про визнання недійсною додаткової угоди від 11 лютого 2020 року № 1 до договору від 10 грудня 2020 року про надання юридичних послуг у зв`язку з їх недоведеністю.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, судом не прийняті до уваги як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови в задоволенні позову із зазначених підстав.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати у зв`язку з відмовою в задоволенні позову залишаються за позивачем та компенсації останньому не підлягають.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20 жовтня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко