ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року, м. Херсон, справа № 923/808/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ол-Лізинг»

до Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування»

про стягнення 245537,84 грн,

за участі:

- секретаря судового засідання Бєлової О.С.,

- представників:

позивача Шокурова Д.Г.,

відповідача не прибув,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи Позивача

15.06.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ол-Лізинг» звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» про стягнення 245537,84 грн, з яких 93473,50 грн заборгованості по сплаті лізингових платежів, 89715,03 грн неустойки за дострокове припинення лізингової угоди, 21531,30 грн штрафу, 5395,21 грн пені та 35422,80 грн неустойки за користування автомобілем за час прострочення його повернення за лізинговою угодою № 20161009 від 16.03.2016. Поряд з цим, Позивач заявив вимоги про компенсацію за рахунок Відповідача витрат на сплату судового збору у сумі 3683,07 грн.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що на підставі укладеної між сторонами лізингової угоди № 20161009 від 16.03.2016 передав у лізинг Відповідачу автомобіль VW PasatSedan B8, а Відповідач зобов`язаний був своєчасно сплачувати лізингові платежі, але оплату своєчасно та у повному обсязі не здійснив, а тому заборгував 93473,50 грн. У зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання Позивачем нараховані вказані суми неустойки, штрафу та пені.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою від 18.06.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та установив строки для подачі процесуальних заяв. Проте, Відповідач відзив на позов не надав, хоча він належним чином був повідомлений про судовий розгляд справи, що слідує з підтвердження доставки електронного листа від 18.06.2021 (а.с. 57) та квитанції № 9411 про вручення поштового відправлення Відповідачу.

Безпосередньо підготовче провадження здійснене у підготовчому засіданні, яке відбулося 20.07.2021 та 14.09.2021.Ухвалою від 14.09.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 12.10.2021. Проте, представник Відповідача в судове засідання 12.10.2021 не з`явився, хоча він був повідомлений про судовий розгляд справи, що слідує з квитанції № 213 про вручення поштового відправлення Відповідачу.

Установлені судом обставини

16.03.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ол-Лізинг», як Лізингодавець, таПриватне акціонерне товариство «Каховський завод електрозварювального устаткування», як Лізингоодержувач, уклали лізингову угоду № 20161009 (а.с.14-19), за умовами якої:

-Лізингодавець надає у виключне користування Лізингоодержувачу на визначений угодою строк транспортний засіб за умови сплати Лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів (пункт 1.1);

- передача транспортного засобу в лізинг відбувається за актом прийому-передачі транспортного засобу Лізингоодержувачу. З моменту підписання зазначеного акту відповідний транспортний засіб вважається отриманим Лізингоодержувачем у лізинг від Лізингодавці на умовах договору (пункт 2.1);

- щомісячні лізингові та будь-які інші платежі, належні за лізинговою угодою, мають бути сплачені протягом трьох робочих днів із дня виставлення відповідних рахунків згідно з графіком здійснення платежів. Сторони підписують акт виконаних робіт, як факт підтвердження надання послуг Лізингодавцем та прийняття таких послуг Лізингоотримувачем (пункт 9.1 b);

- лізингові платежі вказані в українській гривні на день підписання лізингового протоколу. В подальшому Лізингоодержувач сплачує лізингові платежі згідно з виставленими йому рахунками в українській гривні і які змінюються та розраховуються протягом цієї лізингової угоди пропорційно зміні офіційного курсу іноземної валюти банка-кредитора на дату виставлення такого рахунку (пункт 9.4);

- у разі прострочки здійснення лізингового платежу або його частини більше ніж на 3 робочі дні від дати, вказаної в графіку платежів за відповідний період користування транспортним засобом Лізингоодержувач сплачує: штраф у розмірі 1% від суми лізингової вартості транспортного засобу; пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день затримки платежу та обґрунтовані та документально підтверджені витрати, сплачені Лізингодавцем для стягнення платежу (пункт 9.9);

- Лізингодавець може припинити лізинг транспортного засобу та повернути транспортний засіб у своє володіння, якщо лізингоодерджувач прострочив оплату 1 місячного лізингового платежу відповідно до Додатку 1 та/або усіх належних до сплати платежів частково або в повному обсязі більше ніж на 30 днів. При цьому Лізингодавець має право вимагати повернення транспортного засобу від Лізингоодержувача (пункт 15.1 а);

- припинення лізингу транспортного засобу відбувається шляхом направлення Лізингоодержувачу за його адресою письмового повідомлення про припинення, із зазначенням причин припинення. В цьому випадку Договір лізингу припиняється в день отримання Лізингоодержувачем такого письмового повідомлення або через 5 днів від дати направлення відповідно до відмітки поштового відділення (пункт 15.2);

- у випадку дострокового припинення згідно п. 15.1 Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю всі лізингові та інші платежі за користування транспортним засобом до моменту припинення, штрафні санкції, передбачені договором, а також платіж у розмірі чотирьох лізингових платежів (пункт 15.3).

Додаток 1 Лізинговий протокол № 1 від 16.03.2016 визначає графік платежів, за яким останній платіж мав бути здійснений у липні 2020 року.

В додатковій лізинговій угоді № 1 від 11.11.2019 сторони дійшли згоди, починаючи з 25.11.2015 при розрахунку гривневого еквіваленту вартості щомісячних лізингових платежів і залишкової вартості транспортного засобу, застосовувати чинний курс долар США/гривня за безготівковими операціями АТ «КредіАгріколь Банк», що офіційно публікується на сайті.

За додатковою угодою № 1 від 01.07.2020 сторони продовжили термін лізингу на 24 місяці.

30.06.2016 відповідно до акту прийому-передачі Позивач передав, а Відповідач прийняв об`єкт лізингу транспортний засіб VolkswagenPassatLimousine 1.8 lTSIBlueMotion 7-ступ. DSG 132kW/180PS.

У межах дії договору Позивач виставив рахунки на оплату за послуги оперативного лізингу за додатковою угодою № 1 до лізингової угоди № 20161009:

- 26.10.2020 рахунок № ОлС00005038, за листопад 2020 року, платіж № 53 на загальну суму 23382,77 грн;

- 25.11.2020 рахунок № ОлС00005265, за грудень 2020 року, платіж № 54 на загальну суму 23382,77 грн;

- 24.12.2020 рахунок № ОлС00005529, за січень 2021 року, платіж № 55 на загальну суму 23407,44 грн;

- 25.01.2021 рахунок № ОлС00000118, за лютий 2021 року, платіж № 56 на загальну суму 23300,52 грн.

У межах укладеного договору сторонами підписано акти надання послуг, в яких зазначено, що замовник претензій по об`єму, якості і строкам виконання робіт (надання послуг) не має:

- № ОлС00002194 від 30.11.2020 на загальну суму 23382,77 грн;

- № ОлС00002432 від 31.12.2020 на загальну суму 23382,77 грн;

- № ОлС00000057 від 31.01.2021 на загальну суму 23407,44 грн;

- № ОлС00000197 від 28.02.2021 на загальну суму 23300,52 грн.

Загальна сума за актами становить 93473,50 грн.

11.02.2021 за вих. № 8 Позивач направив на адресу Відповідача повідомлення про розірвання лізингової угоди № 20161009 від 16.03.2016 у зв`язку з простроченням сплати за користування автомобілем на загальну суму 93473,50 грн, в якому висловив вимогу про повернення автомобіля VWPassatSedanB8 АКПП та сплату заборгованості за угодою (а.с. 37). Як слідує з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 840 Відповідач отримав повідомлення про розірвання лізингової угоди 16.02.2021 (а.с. 39).

15.04.2021 за вих. № 19 Позивач направив на адресу Відповідача претензію в якій зажадав сплату основної заборгованості, штрафних санкцій та неустойки (а.с. 40).

За обрахунками Позивача та відповідно до акту звіряння розрахунків з 01.01.2020 по 29.06.2021,підписаного лише Позивачем (а.с. 74) станом на час розгляду справи в суді заборгованість Відповідача складає 93473,50 грн.

Отже, за вказаних обставин та доказів Позивач підтвердив наявність договірних відносин з Відповідачем щодо надання транспортного засобу в лізинг, а також несплачену суму за договором.

Оцінка суду установлених обставин та положень законодавства

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на його підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір лізингу.

Так, за статтею 292 ГК України лізинг це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодження лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Безпосередньо загальні правові засади фінансового лізингу урегульовані Законом України «Про фінансовий лізинг». Так, за змістом статті 1 цього Закону фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

У відповідності до пункту 2 статті 11 названого Закону лізингоодержувач зобов`язаний: своєчасно сплачувати лізингові платежі, яким за статтею 16 цього ж Закону є: а) сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Таким чином, підсумовуючи наведені правові положення, суд зазначає, що за укладеним між сторонами договором лізингу Відповідач зобов`язаний був сплачувати лізингові платежі в обумовлені сторонами строки.

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1); кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2); не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань (частина 7).

Не дивлячись на взяті на себе зобов`язання Відповідач не здійснив оплату отриманих послуг, чим порушив як умови укладеного договору, так і вказаних вище правових положень.

Окреслені у статті 193 ГК України правила та принципи господарювання, які корелюються із загальними засадами цивільного законодавства, вказаними у пункті 6 статті 3 ЦК України (справедливість та добросовісність) та засадами зобов`язань, визначеними у частині 3 статті 509 ЦК України (добросовісність, розумність, справедливість), означають, що цивільні права мають здійснюватися, а обов`язки виконуватися не тільки відповідно до їх призначення, а й справедливо та добросовісно, з урахуванням правил господарювання, з метою досягнення загальногосподарського інтересу.

У пункті 8.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Суд надав правові висновки стосовно застосування вказаних правових положень та вказав, що ці принципи втілюються у нормах права та умовах договорів і регулюють конкретні ситуації таким чином, що кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки - захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

У даному контексті суд також зазначає, що безпосередньо сутність справедливості виражається у ментальних уявленнях, що є добро і зло, правда і неправда, а добросовісність означає необхідність сумлінної, чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав, а також дотримання належної турботливості і ставлення до процесу виконання зобов`язання з урахуванням захищених законодавством прав та інтересів іншої сторони.

Отже, зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання, мають ґрунтуватися на засадах добросовісності та справедливості; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, з урахуванням інтересів другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. І напроти, відсутність потрібної турботливості може вказувати на вину боржника, котра відіграє роль суб`єктивної умови відповідальності.

Водночас, суд не абсолютизує наведені принципи по відношенню до поведінки Відповідача, оскільки вона може бути наслідком не тільки суб`єктивних, але і об`єктивних причин. Проте, з огляду на положення статті 74 Господарського процесуального кодексу України він повинен довести наявність відповідних причин.

У свою чергу, Відповідач не надав доказів існування об`єктивних причин та обставин, які б вказували на вжиття ним усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання.

У даному випадку Відповідач не сплатив 93473,50 грн лізингових платежів, а тому порушив взяті на себе зобов`язання.

Щодо наслідків припинення договірних відносин лізингу

У пункті 6.43 6.44, постанови Великої Палати від 15.06.2021 у справі № 15.06.2021 Суд надав правові висновки щодо припинення дії договору лізингу, зазначивши, що правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана з правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. З припиненням договірних відносин у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ. Відповідні висновки є застосовними і до відносин лізингу у випадках дострокового припинення договору у зв`язку з порушеннями лізингоодержувача.

Отже, з моменту розірвання договору фінансового лізингу з ініціативи лізингодавця в лізингоодержувача припиняється обов`язок сплачувати лізингові платежі, натомість виникає обов`язок негайно повернути об`єкт лізингу у відповідному стані.

У пункті 6.46 зазначеної постанови Велика Палата зробила висновок, що після припинення дії договору лізингу невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірні дії лізингоодержувача. Тому права та обов`язки лізингодавця та лізингоодержувача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням відповідно до умов договору та положень законодавства, які регламентують наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення предмета лізингу.

За пунктом угоди 15.1а Лізингодавець може припинити лізинг транспортного засобу та повернути транспортний засіб у своє володіння, якщо Лізингоодерджувач прострочив оплату 1 місячного лізингового платежу відповідно до Додатку 1 та/або усіх належних до сплати платежів частково або в повному обсязі більше ніж на 30 днів. При цьому Лізингодавець має право вимагати повернення транспортного засобу від Лізингоодержувача.

Разом з цим відповідно до пункту 15.2 угоди припинення лізингу транспортного засобу відбувається шляхом направлення Лізингоодержувачу за його адресою письмового повідомлення про припинення, із зазначенням причин припинення. В цьому випадку Договір лізингу припиняється в день отримання Лізингоодержувачем такого письмового повідомлення або через 5 днів від дати направлення відповідно до відмітки поштового відділення.

Так, як слідує з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 840 Відповідач отримав повідомлення про розірвання лізингової угоди 16.02.2021.

Правові наслідки припинення договору оренди встановлені серед іншого приписами частини 4 статті 291 ГК України та частини 1 статті 785 ЦК України. Зокрема, за цими положеннями у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана.

Таким чином, законом встановлений обов`язок орендаря повернути орендоване майно відповідно орендодавцю.

Як зазначено вище, за умовами пункту 15.1алізингової угоди у разі її припинення Відповідач зобов`язався повернути Позивачу об`єкт лізингу.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до загального висновку про встановлення законодавчого та договірного обов`язку Відповідача повернути майно Позивачу з настанням підстав для припинення лізингової угоди, а саме починаючи із 16.02.2021 в день отримання Лізингоодержувачем повідомлення про припинення лізингової угоди.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно зі статтею 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо доведе, що вона вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У даному випадку Відповідач не надав доказів відсутності його вини у неповерненні транспортного засобу з лізингу.

Таким чином, Відповідачем не виконані зобов`язання як з передачі майна, не надано доказів відсутності вини у неповерненні майна, у зв`язку з чим він несе відповідальність за невиконання господарського зобов`язання стосовно повернення майна.

Поряд з цим, пунктом 15.3 лізингової угоди передбачена відповідальність Відповідача у випадку дострокового припинення угоди згідно п. 15.1, а саме обов`язок сплатити платіж у розмірі чотирьох лізингових платежів.

За викладених обставин суд висновує, що Позивач правомірно нарахував 89715,03 грн неустойки за дострокове припинення лізингової угоди, виходячи з розрахунку: 822,47 (дол. США еквівалент суми платежу) х 27,27 (курс дол. США на розрахункову дату) х 4.

Щодо відповідальності за прострочення передачі майна з лізингу

Положеннями частини 2 статті 785 ЦК України встановлено, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, законом встановлена відповідальність за несвоєчасне повернення майна з оренди у вигляді неустойки з розрахунку подвійної плати за користування майном за час прострочення такого повернення.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на суб`єкта господарювання нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Така неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією у розумінні статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України.

Підсумовуючи наведене слідує висновок, що встановлена законом відповідальність за несвоєчасне повернення майна з оренди є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин та вона не є тотожною пені, як неустойці, застосування якої регулюється іншими нормами права, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 914/730/17 та від 30.10.2019 у справі № 924/80/19.

На підставі викладеного суд здійснив власний розрахунок неустойки у вигляді подвійної плати за користування автомобілем, та зазначає, що Позивачем допущено арифметичні помилки при вірному зазначенні всіх складових.

Так, Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу неустойку у сумі 34728,40 грн за період, визначений Позивачем, а саме з 01.03.2021 по 24.03.2021, відповідно до наступного арифметичного розрахунку: 822,47 дол. США (еквівалент суми платежу в місяць) х 27,27 (курс долара на дату нарахування) х 2 : 31 (кількість днів в місяці) х 24 (кількість днів прострочення). Натомість стягнення 694,40 грн неустойки у вигляді подвійної плати за користування автомобілем задоволенню не підлягає.

Щодо відповідальності за невиконання зобов`язання за лізинговою угодою

В лізинговій угоді сторони обумовили відповідальність Відповідача за невиконання зобов`язання, а саме за пунктом 9.9 у разі прострочки здійснення лізингового платежу або його частини більше ніж на 3 робочі дні від дати, вказаної в графіку платежів за відповідний період користування транспортним засобом Лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 1% від суми лізингової вартості транспортного засобу та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день затримки платежу.

Зокрема, Позивач нарахував 21531,30 грн штрафу та 5395,21 грн пені.

Вирішуючи спір у цій частині суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

У пункті 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Суд надав правові висновки стосовно застосування положень статей 216 та 217 ГК України та вказав, що:

- господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника,

- такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За частиною четвертою статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2), а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3).

У пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц Суд надав правові висновки стосовно застосування вказаних правових положень та вказав, що:

- пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання,

- до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення є мірою відповідальності

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за її допомогою забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; вона стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

У даному випадку Відповідач допустив прострочення здійснення лізингового платежу більше ніж на 3 робочі дні від дати, вказаної в графіку платежів за відповідний період користування транспортним засобом, чим порушив умови угоди.

Судом здійснено власний розрахунок пені за кожним рахунком окремо за період, визначений самим Позивачем, за формулою: пеня = (заборгованість) х 2 х (ставка НБУ) : 365 (366) х (кількість прострочених днів):100:

За рахунком № ОЛ00005038 від 26.10.2020 за період з 02.11.2020 по 02.05.2021:

- 23382,77грн (за період з 02.11.2020 по 31.12.2020) х 2 х 6 (ставка НБУ) : 366 днів х 60 днів : 100 = 459,99 грн;

- 23382,77грн (за період з 01.01.2021 по 04.03.2021) х 2 х 6 (ставка НБУ) : 365 днів х 63 дні : 100 = 484,31 грн;

- 23382,77грн (за період з 05.03.2021 по 15.04.2021) х 2 х 6,5 (ставка НБУ) : 365 днів х 42 дні : 100 = 349,78 грн;

- 23382,77грн (за період з 16.04.2021 по 02.05.2021) х 2 х 7,5 (ставка НБУ) : 365 днів х 17 днів : 100 = 163,36 грн.

За рахунком № ОЛ00005265 від 25.11.2020 за період з 02.12.2020 по 02.06.2021:

- 23382,77грн (за період з 02.12.2020 по 31.12.2020) х 2 х 6 (ставка НБУ) : 366 днів х 30 днів : 100 = 229,99 грн;

- 23382,77грн (за період з 01.01.2021 по 04.03.2021) х 2 х 6 (ставка НБУ) : 365 днів х 63 дні : 100 = 484,31 грн;

- 23382,77грн (за період з 05.03.2021 по 15.04.2021) х 2 х 6,5 (ставка НБУ) : 365 днів х 42 дні : 100 = 349,78 грн;

- 23382,77грн (за період з 16.04.2021 по 02.06.2021) х 2 х 7,5 (ставка НБУ) : 365 днів х 48 днів : 100 = 461,25 грн.

За рахунком № ОЛ00005529 від 24.12.2020 за період з 02.01.2020 по 07.06.2021:

- 23407,44грн (за період з 02.01.2021 по 04.03.2021) х 2 х 6 (ставка НБУ) : 365 днів х 62 дні : 100 = 477,13 грн;

- 23407,44грн (за період з 05.03.2021 по 15.04.2021) х 2 х 6,5 (ставка НБУ) : 365 днів х 42 дні : 100 = 350,15 грн;

- 23407,44грн (за період з 16.04.2021 по 07.06.2021) х 2 х 7,5 (ставка НБУ) : 365 днів х 53 дні : 100 = 509,83 грн.

За рахунком № ОЛ00000118 від 25.01.2021 за період з 02.02.2020 по 07.06.2021:

- 23300,52грн (за період з 02.02.2021 по 04.03.2021) х 2 х 6 (ставка НБУ) : 365 днів х 31 день : 100 = 237,47 грн;

- 23300,52грн (за період з 05.03.2021 по 15.04.2021) х 2 х 6,5 (ставка НБУ) : 365 днів х 42 дні : 100 = 348,55 грн;

- 23300,52(за період з 16.04.2021 по 07.06.2021) х 2 х 7,5 (ставка НБУ) : 365 днів х 53 дні : 100 = 507,50 грн.

Таким чином загальна сума пені складає 5413,42 грн, як сума чисел 459,99 грн, 484,31 грн, 349,78 грн, 163,36 грн, 229,99 грн, 484,31 грн, 349,78 грн, 461,25 грн, 477,13 грн, 350,15 грн, 509,83 грн, 237,47 грн, 348,55 грн, 507,50 грн.

Позивачем заявлено 5395,21 грн пені, отже саме ця сума підлягає стягненню, оскільки суд не може самостійно змінити суму стягнення в сторону збільшення.

У зв`язку з простроченням здійснення лізингових платежів Позивач правомірно нарахував до сплати Відповідачу штраф у сумі 21531,30грн, виходячи із розрахунку за формулою: (лізингова вартість транспортного засобу) х 1 % (розмір штрафу) = штраф; а саме:

- за рахунком від 26.10.2020 № ОлС00005038 за листопад 2020: 19739 дол. США (лізингова вартість транспортного засобу) х 27,27 (курс долара на дату нарахування) х 1% = 5382,83 грн;

- за рахунком від 25.11.2020 № ОлС00005265 за грудень 2020: 19739 дол. США (лізингова вартість транспортного засобу) х 27,27 (курс долара на дату нарахування) х 1% = 5382,83 грн;

- за рахунком від 24.12.2020 № ОлС00005529 за січень 2021: 19739 дол. США (лізингова вартість транспортного засобу) х 27,27 (курс долара на дату нарахування) х 1% = 5382,83 грн;

- за рахунком від 25.01.2021 № ОлС00000118 за лютий 2021: 19739 дол. США (лізингова вартість транспортного засобу) х 27,27 (курс долара на дату нарахування) х 1% = 5382,83 грн.

Суд також зазначає, що одночасне застосування Позивачем до Відповідача пені та штрафу узгоджується з положеннями діючого законодавства, оскільки згідно з наведеною вище статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

У пункті 5.44 постанови Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 18.05.2021 у справі № 913/686/19 Суд надав правові висновки стосовно застосування вказаних правових положень та вказав, що:

- одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить положенням статті 61 Конституції України, адже пеня та штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності,

- у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Отже, нарахування Позивачем до сплати Відповідачу пені у сумі 5395,21 грн та штрафу у сумі 21531,30грн є правомірним.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати Відповідачем 93473,50 грн заборгованості по сплаті лізингових платежів, 89715,03 грн неустойки за дострокове припинення лізингової угоди, 21531,30 грн штрафу, 5395,21 грн пені та 34728,40 грн неустойки за користування автомобілем за час прострочення його повернення за лізинговою угодою у добровільному порядку, доведеністю Позивачем власних вимог, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в цих сумах. Натомість позовні вимоги про стягнення 694,40неустойки за користування автомобілем за час прострочення його повернення задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 1708 від 09.06.2021 сумі 3683,07 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з Відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 3672,76 грн, що складає 99,72% співвідношення заявленої до стягнення суми та задоволеної судом.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 129, 238 та 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» (74800, Херсонська область, м. Каховка, вул. Пушкіна, буд. 109; ідентифікаційний код 00213993)на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ол-Лізинг» (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Бандери Степана, буд. 71А; ідентифікаційний код 36301046) 93473,50 грн заборгованості по сплаті лізингових платежів, 89715,03 грн неустойки за дострокове припинення лізингової угоди, 21531,30 грн штрафу, 5395,21 грн пені, 34728,40 грн неустойки за користування автомобілем за час прострочення його повернення за лізинговою угодою та 3672,76грн компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 12.10.2021

Суддя М.К. Закурін