ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"08" жовтня 2021 р. Справа № 911/2911/21

Суддя Бацуца В. М. розглянувши заяву та додані до неї матеріали

за заявою Фізичної особи-підприємця Ємельянова Антона Олександровича, ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЗТ Транссервіс», (08301, вул. Київський Шлях, буд. 84, м. Бориспіль, Київська область)

про видачу судового наказ

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Ємельянов Антон Олександрович звернувся в Господарський суд Київської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЗТ Транссервіс» про стягнення основної заборгованості у розмірі 29 690, 20 грн, що виникла внаслідок невиконання боржником свого обов`язку щодо своєчасної оплати у повному обсязі наданих заявником транспортно-експедиційних послуг згідно з договором № 3/34 з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні від 15.02.2021 р., укладеним між Фізичною особою-підприємцем Ємельяновим Антоном Олександровичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЗТ Транссервіс».

Розглянувши заяву заявника про видачу судового наказу у справі, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що вказана заява є такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

2. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

3. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

4. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 148 цього ж кодексу судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

2. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з ст. 150 цього ж кодексу заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

2. У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

3. До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

4. Якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, заявник в подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви, виключно в електронній формі.

5. Заявник має право відкликати заяву про видачу судового наказу до її розгляду судом.

До вказаної заяви в якості доказів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, заявником додано договір № 3/34 з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні від 15.02.2021 р., укладений між ФОП Ємельяновим А. О. та ТОВ «АТЗТ Транссервіс»; додаткову угоду № 1 від 19.02.2021 р. до договору № 3/34 з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні від 15.02.2021 р.; заявку № 360 від 15.02.2021 р. до договору № 3/34 від 15.02.2021 р., підписану між ФОП Ємельяновим А. О. та ТОВ «АТЗТ Транссервіс»; рахунок-фактуру № 50 від 03.03.2021 р. на суму 29 690, 20 грн; акт № 50 від 03.03.2021 р. здачі-прийняття робіт (надання послуг) згідно договору № 3/34 з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні від 15.02.2021 р., заявки № 360 від 15.02.2021 р., додаткової угоди № 1 від 19.02.2021 р., рахунку-фактури № 50 від 03.03.2021 р., CMR б/н від 16.02.2021 р., докази направлення вказаних документів на адресу боржника.

Пунктом 11 Заявки № 360 від 15.02.2021 р. до договору № 3/34 від 15.02.2021 р. передбачено, що вартість послуг перевезення складає 150 EUR по курсу НБУ на день заїзду на митницю.

Пунктом 12 цієї ж заявки передбачено наступні умови оплати: банківський переказ в період 14 календарних днів після отримання оригіналів документів, а саме Рахунок, Акт, Заявка, Договір, CMR з відміткою отримувача.

Додатковою угодою № 1 від 19.02.2021 р. до договору № 3/34 з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні від 15.02.2021 р. внесено доповнення до вказаного договору, зокрема передбачено, що додаткові витрати Перевізника становлять 650 євро по курсу НБУ на день заїзду на митницю та витрати, пов`язані із відкриттям експортної декларації та транзитної декларації згідно рахунку, виставленого на ці послуги, які оплачуються Замовником банківським переказом в період 14 календарних днів після отримання від перевізника документів, а саме: Рахунок, Акт, Заявка, Договір, CMR з відміткою отримувача.

Як вбачається із матеріалів справи, акт № 50 від 03.03.2021 р. здачі-прийняття робіт (надання послуг) згідно договору № 3/34 з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні від 15.02.2021 р., заявки № 360 від 15.02.2021 р., додаткової угоди № 1 від 19.02.2021 р., рахунку-фактури № 50 від 03.03.2021 р., CMR б/н від 16.02.2021 р. підписаний лише заявником і не містить підпису повноважної особи боржника, а отже не є підписаним обома сторонами договору, а тому такий акт не може бути достатнім, належним та допустимим доказом надання заявником та прийняття боржником транспортно-експедиційних послуг згідно з договором № 3/34 з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні від 15.02.2021 р. та підписаної на її виконання заявкою № 360 від 15.02.2021 р.

При цьому, у матеріалах заяви відсутні докази належного отримання боржником документів, які є підставою для оплати наданих транспортно-експедиційних послуг за вказаним договором.

Таким чином, як вбачається із заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів, до вказаної заяви заявником не додано усіх достатніх, належних та допустимих доказів, що б підтверджували обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а саме належним чином підписаного акту про надання транспортно-експедиційних послуг, доказів отримання боржником документів, необхідних для оплати таких послуг та як наслідок існування заборгованості ТОВ «АТЗТ Транссервіс» у розмірі 29 690, 20 грн за договором № 3/34 з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні від 15.02.2021 р., укладеним між ФОП Ємельяновим А. О. та ТОВ «АТЗТ Транссервіс», що не відповідає вимогам ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 152 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу;

4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 цієї частини;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

2. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

3. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

4. Суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

5. Якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

Відповідно до ст. 153 цього ж кодексу відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

2. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про відмову заявнику у видачі судового наказу.

Крім того, заявник у своїй заяві про видачу судового наказу просить суд стягнути з боржника понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 2 300, 00 грн.

З приводу вказаної вимоги заявника суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 126 цього ж кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 4 ст. 129 цього ж кодексу встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

При цьому, п. 7 ч. 1 ст. 155 цього ж кодексу передбачено, що суд під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Проаналізувавши зазначені положення у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами лише за результатами розгляду справи у порядку позовного провадження, що у свою чергу забезпечує дотримання принципів змагальності сторін та пропорційності у господарському судочинстві.

Таким чином, за результатами розгляду справи за відповідною заявою, судом лише видається судовий наказ, який є особливою формою судового рішення, а заявлені стягувачем вимоги не розглядаються по суті.

За таких обставин, враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні та те, що процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору під час розгляду справи у порядку наказного провадження, суд дійшов висновку, що вимога заявника в частині видачі судового наказу про стягнення з боржника витрат на правову допомогу у розмірі 2 300, 00 грн є такою, що не ґрунтується на нормах Господарського процесуального кодексу України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви про видачу судового наказу в цій частині.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 147, 148, 152, 153, 233 - 235, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви б/н від 26.09.2021 р. (вх. № 2893/21 від 04.10.2021 р.) Фізичної особи-підприємця Ємельянова Антона Олександровича про видачу судового наказу за вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЗТ Транссервіс» про стягнення основної заборгованості у розмірі 29 690, 20 грн за договором № 3/34 з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні від 15.02.2021 р.

2. Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків, а відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя В.М.Бацуца