ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2339/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

за участю секретаря судового засідання Погореловій О.В.

розглянувши матеріали справи в порядку загального позовного провадження

за позовом Фізичної особи ОСОБА_1
до Акціонерного товариства "Харківобленерго" третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2
про визнання незаконним рішення, скасування наказу, поновлення на посаді директора та стягнення коштів
за участю :

Позивача - ОСОБА_1 , на підставі паспорту.; ОСОБА_3 , на підставі ордеру від 02.06.2021 року.

Представника відповідача - Санін А.О., на підставі ордеру від 23.07.2021 року.

Представника 3-тьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , на підставі ордеру від 07.09.2021 року.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Харківобленерго", в якій просить суд:

- визнати рішення наглядової ради АТ "Харківобленерго" від 14.09.2020 року, оформлене протоколом № 15/2020, незаконним;

- скасувати наказ АТ "Харківобленерго" № 451к від 15.09.2020 року про припинення трудового договору з директором з правових питань ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора з правових питань АТ "Харківобленерго";

- стягнути з відповідача АТ "Харківобленерго" на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1640312,60 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.06.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявнику строк на усунення недоліків позовної заяви - дев`ять днів з дня вручення даної ухвали суду.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 29.06.2021 року представник позивача надав заяву про усунення недоліків позовної заяви (вх. № 15088).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 04.08.2021 року.

Хід розгляду справи викладено в попередніх ухвалах суду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.09.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, підготовче засідання було відкладено на 27.09.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 04.10.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.10.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, в судовому засіданні було оголошено перерву до 11.10.2021 року.

Представник позивача в судовому засіданні 11.10.2021 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, посилаючись на те, що рішення Наглядової ради, яким було припинено повноваження ОСОБА_1 прийнято нелегітимним складом Наглядової ради, оскільки у складі Наглядової ради відсутні незалежні члени ради, передбачені нормами законодавства, а також те, що Комітетом наглядової ради з винагород та призначень було надано рекомендації щодо припинення повноважень ОСОБА_1 , в той час, положенням про відповідний комітет передбачено лише можливість відсторонення від посади та зазначений комітет також не включає незалежних членів Наглядової ради.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.10.2021 року проти позову заперечує, посилаючись на те, що спірне рішення Наглядової ради є правомірним, не порушує будь-яких прав позивача, оскільки останнє прийняте з урахуванням положень Статуту АТ "Харківобленерго" та контракту, укладеного з ОСОБА_1 .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні 11.10.2021 року проти позову заперечував, посилаючись на зміну організаційної структури АТ "Харківобленерго" та відсутністю на даний час посади, яку обіймав ОСОБА_1 , у зв`язку з чим поновлення останнього на займаній посаді є неможливим. Крім того третя особа зазначає про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів учасників справи фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

15.05.2020 року між ОСОБА_1 (позивач) та Акціонерним товариством "Харківобленерго" (відповідач) було укладено контракт щодо обрання ОСОБА_1 членом дирекції на підставі рішення Наглядової ради (протокол № 9/2020 від 15.05.2020 року).

Згідно наказу АТ "Харківобленерго" № 283 к від 15.05.2020 року ОСОБА_1 переведено на посаду директора з правових питань.

Відповідно до статті 7.4 контракту, укладеного між ОСОБА_1 та АТ "Харківобленерго" повноваження Члена Дирекції можуть бути припинені, а контракт розірваний у будь-який час до закінчення строку його дії за рішенням Наглядової ради.

В подальшому, рішенням Наглядової ради АТ "Харківобленерго", оформленим протоколом № 15/2020 від 14.09.2020 року, зокрема припинено повноваження члена Дирекції АТ "Харківобленерго" ОСОБА_1 та розірвано укладений з ним контракт від 15.05.2020 року.

На виконання вищезазначеного рішення Наглядової ради, 15.09.2020 року видано наказ № 451к про припинення трудового договору з ОСОБА_1 , у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Позивач вважає вищезазначені дії відповідача такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки рішення Наглядової ради АТ "Харківобленерго", оформленим протоколом № 15/2020 від 14.09.2020 року прийняте нелегітимним складом Наглядової ради, оскільки у складі Наглядової ради відсутні незалежні члени ради, передбачені нормами законодавства, а також те, що Комітетом наглядової ради з винагород та призначень було надано рекомендації щодо припинення повноважень ОСОБА_1 , в той час, положенням про відповідний комітет передбачено лише можливість відсторонення від посади та зазначений комітет також не включає незалежних членів Наглядової ради.

Враховуючи вищенаведені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на правомірність рішення Наглядової ради щодо припинення повноважень ОСОБА_1 , відсутність доказів порушення прав останнього, а також те, що Комітетом з питань винагород та призначень було надано пропозиції щодо припинення повноважень члена Дирекції АТ "Харківобленерго" ОСОБА_1 та вказаний Комітет не є органом управління товариства, а є лише консультативно-дорадчим органом Наглядової ради. Крім того відповідач вказує на пропуск позивачем строку позовної давності, встановленого для спорів, які виникли з трудових відносин.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами частин 2, 3 статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Пунктом 3 частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до частини 3 статті 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

За змістом частини 1 статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно пунктом 8 частини 1 статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" від 17.09.2008 № 514-VI (далі - Закон № 514-VI) корпоративні права - це сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 з 18.05.2020 року по 15.09.2020 року обіймав посаду директора з правових питань АТ "Харківобленерго".

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що склад Наглядової ради, яка приймала рішення про припинення повноважень ОСОБА_1 та його звільнення, був не легітимним, оскільки в порушення вимог законодавства Наглядова рада не містила двох незалежних членів наглядової ради.

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, склад Наглядової ради АТ "Харківобленерго" був обраний рішенням загальних зборів Товариства від 19.04.2017 року, оформлених протоколом № 24.

В свою чергу позивач зазначає, що після прийняття Закону України від 16.11.17. № 2210-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення інвестицій емітентами цінних паперів", що набрав чинність 06.01.18, відповідач мав привести у відповідність до зазначеного Закону склад Наглядової ради, в той час, як Наглядова рада АТ "Харківобленего" не містить двох незалежних директорів, як то передбачено нормами законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 51 Закону № 514-VI наглядова рада акціонерного товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства, і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, контролює та регулює діяльність виконавчого органу.

Учасники товариства (акціонери), а також інші особи, права та законні інтереси яких порушено рішенням наглядової ради чи виконавчого органу товариства, вправі оскаржити до суду відповідні рішення як акти, оскільки наглядова рада та виконавчий орган товариства є його органами управління, що приймають обов`язкові для виконання рішення. Це відповідає також нормі статті 55 Конституції України. Рішення наглядової ради товариства може бути оскаржено в судовому порядку акціонером (учасником) товариства шляхом пред`явлення позову про визнання його недійсним, якщо таке рішення не відповідає вимогам законодавства та порушує права чи законні інтереси учасника (акціонера) товариства. Відповідачем за таким позовом є товариство.

Підставами визнання недійсними рішень наглядової ради можуть бути такі порушення порядку скликання та проведення засідання ради, які мали наслідком неправомочність засідання наглядової ради.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 514-VI акціонерами товариства визнаються фізичні і юридичні особи, а також держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, або територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, які є власниками акцій товариства.

Статтею 51 Закону № 514-VI передбачено, що наглядова рада акціонерного товариства є колегіальним органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, здійснює управління акціонерним товариством, а також контролює та регулює діяльність виконавчого органу.

Згідно з частиною 1 статті 53 названого Закону члени наглядової ради акціонерного товариства обираються акціонерами під час проведення загальних зборів товариства на строк не більший ніж три роки. Статутом приватного акціонерного товариства може бути передбачено інший строк повноважень наглядової ради, але такий строк не може перевищувати три роки. Якщо у встановлений цим Законом строк загальними зборами не прийняті рішення, передбачені пунктами 17 та 18 частини другої статті 33 цього Закону, повноваження членів наглядової ради припиняються, крім повноважень з підготовки, скликання і проведення загальних зборів.

Тобто, повноваження на обрання членів наглядової ради належать саме акціонерам товариства.

Крім того, п.п. 21 п. 16.2.1 Статуту передбачено, що до виключної компетенції Загальних зборів належить обрання членів Наглядової Ради, затвердження умов цивільно-правових договорів, трудових договорів (контрактів), що укладатимуться з ними, встановлення розміру їх винагороди, обрання особи, яка уповноважується на підписання договорів, контрактів із членами Наглядової ради.

Також п.п. 21 п. 6.12.2 Статуту передбачено, що до виключної компетенції Загальних зборів належить прийняття рішення про припинення повноважень членів Наглядової ради, за винятком випадків, вставлених ЗУ «Про акціонерні товариства».

Пунктом 17.7.2 Статуту визначено, що повноваження члена Наглядової ради дійсні з моменту його обрання Загальними зборами.

Отже, з наведеного вбачається, що питання про обрання та припинення повноважень членів Наглядової ради належить до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства.

В свою чергу відповідно до п. 16.3 Статуту, у Загальних зборах можуть брати участь особи, включені до переліку акціонерів, які мають право на таку участь, або їх уповноважені представники.

В даному випадку позивач не є акціонером АТ "Харківобленерго", що виключає його участь у Загальних зборах.

Крім того, п. 17.7.4 Статуту визначено перелік обставин, за якими без рішення Загальних зборів повноваження члена Наглядової ради припиняються.

В свою чергу позивачем не надано доказів існування обставин, визначених п. 17.7.4 Статуту, у зв`язку з чим повноваження членів Наглядової ради були припинені.

Також матеріали справи не містять доказів припинення повноважень членів Наглядової ради шляхом прийняття рішення Загальними зборами учасників АТ "Харківобленерго".

Щодо включення до Наглядової ради незалежних директорів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 ЗУ "Про акціонерні товариства", незалежний член наглядової ради (незалежний директор) - член наглядової ради, на якого відсутній будь-який вплив з боку інших осіб у процесі прийняття рішень під час виконання обов`язків незалежного директора.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 ЗУ "Про акціонерні товариства", у разі якщо акціонер вважає, що незалежний директор не відповідає вимогам цієї статті, такий акціонер може звернутися до суду з позовом щодо визнання особи такою, що не може вважатися незалежним директором. У такому разі особа, щодо якої подано позов, продовжує виконувати функції незалежного директора до набрання законної сили рішенням суду.

Тобто в даному випадку, у відповідності до норм вищезазначеної статті, позов щодо визнання особи такою, що не може вважатися незалежним директором може подати лише акціонер, в той час, як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 , не є акціонером АТ "Харківобленерго".

Докази, що свідчили б про звернення акціонера до суду з позовом про визнання особи такою, що не може вважатися незалежним директором чи прийняття відповідного рішення Загальних зборів про відсторонення членів наглядової ради, в матеріалах справи відсутні.

В той час, як у даному спорі позивач не є акціонером товариства та оскаржується рішення Наглядової ради.

Більш того, суд зауважує, що в разі оскарження повноважень незалежного директора, у такому разі особа, щодо якої подано позов, продовжує виконувати функції незалежного директора до набрання законної сили рішенням суду.

Щодо посилань позивача на постанову Верховного Суду від 25.09.2019 року у справі № 910/10932/18, суд зазначає наступне.

Так, посилаючись на вищезазначену постанову, позивач вказує на те, що Верховний Суд наголосив на необхідності включення двох незалежних директорів до Наглядової ради, як то визначено нормами законодавства.

Верховний Суд України свого часу визначав, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (постанова Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 444/2909/15-ц).

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Дослідивши постанову Верховного Суду від 25.09.2019 року у справі № 910/10932/18, судом встановлено, що позов третьої особи у зазначеному спорі поданий по-перше акціонером товариства, а по-друге стосується оскарження рішення позачергових зборів про обрання складу наглядової ради.

В той час, як вже зазначалось судом вище, позивач у даному спорі не є акціонером товариства та оскаржується безпоседньо рішення Наглядової ради про припинення повноважень позивача.

Тобто у справі № 910/10932/18 та у даному спорі не є тотожними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для застосування даної постанови до спірних правовідносин.

Враховуючи вищенаведене, суд зауважує, що питання щодо обрання та припинення повноважень членів Наглядової ради належить до виключної компетенції Загальних зборів учасників товариства, в той час, як ОСОБА_1 не є акціонером товариства, а також подання позову щодо визнання особи такою, що не може вважатися незалежним директором може подати лише акціонер, у зв`язку з чим позивач не наділений відповідними повноваженнями.

В свою чергу, суд звертає увагу, що рішення про обрання членом Дирекції ОСОБА_1 приймалось тим же складом Наглядової ради, легітимність якої оскаржує на даний час позивач.

В той час, як питання щодо правомочності складу Наглядової ради при прийнятті рішення від 15.05.2020 року про обрання членом Дирекції ОСОБА_1 останнім не ставиться.

Щодо посилань позивача на те, що Комітетом з питань винагород та призначень було розглянуто питання щодо припинення повноважень ОСОБА_1 , в той час, як вказаний Комітет має повноваження лише для відсторонення членів Дирекції, суд зазначає наступне.

В даному випадку, позивач вказує, що відповідно до п. 3.1.3 Положення про комітет наглядової ради Акціонерного товариства "Харківобленерго" з питань визначення винагороди посадовим особам Товариства та призначень передбачено, що до предмета відання комітету з питань призначень належить визначення та рекомендування до схвалення Наглядовою радою питання відсторонення Генерального директора та/або членів Дирекції Товариства від здійснення повноважень та обрання особи, яка тимчасово здійснюватиме повноваження Генерального директора та/або члена Дирекції.

Таким чином, за твердженням позивача, саме комітет наглядової ради Акціонерного товариства "Харківобленерго" з питань визначення винагороди посадовим особам Товариства та призначень має надавати рекомендації щодо відсторонення членів Дирекції Товариства.

В той час, як відповідно до засідання комітету наглядової ради АТ "Харківобленерго" з питань визначення винагороди посадовим особам Товариства та призначень від 11.09.2020 року було прийнято рішення щодо надання пропозицій про припинення повноважень члена Дирекції АТ "Харківобленерго" ОСОБА_1 .

На думку позивача Комітет не мав повноважень на прийняття відповідного рішення про припинення повноважень, а мав право лише на відсторонення члена Дирекції.

Крім того позивач зазначає, що відповідний Комітет також є нелегітимним, оскільки у його складі відсутні два незалежних директори, як то визначено нормами законодавства.

Щодо нелегітимності Комітету, то суд зазначає, що як вже було зазначено вище, питання щодо повноважності членів Наглядової ради належить до виключної компетенції Загальних зборів та вирішується лише акціонерами товариства, в той час, як позивач не є акціонером товариства.

Щодо подання Комітетом рекомендацій Наглядовій раді на припинення повноважень ОСОБА_1., суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, 11 вересня 2020 року відбулось засідання Комітету, на якому за результатами голосування членів Комітету, було вирішено надати Наглядовій раді АТ «Харківобленерго», зокрема, пропозицію про припинення повноваження члена Дирекції АТ «Харківобленерго» ОСОБА_1 та розірвати укладений з ним контракт від 15.05.2020 року.

Тобто, Комітетом з питань винагород та призначень Наглядової ради АТ «Харківобленерго» на своєму засіданні, яке відбулося 11 вересня 2020 року, було розглянуто подання Генерального директора АТ «Харківобленерго» Логвиненка К.О. про припинення повноваження члена Дирекції ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1.2. Положення «Про Комітет з питань винагород та призначень», Комітет наглядової ради акціонерного товариства «Харківобленерго» з питань визначення винагороди посадовим особам Товариства та призначень (далі - Комітет) створюється за рішенням наглядової ради Товариства (далі - Наглядова рада) і є консультативно-дорадчим органом, що забезпечує ефективне виконання Наглядовою радою своїх функцій. Комітет не є органом управління Товариством.

Стосовно посилань позивача на те, що відповідно до Положення, Комітет мав право на надання рекомендацій з відсторонення члена Дирекції, а не припинення його повноважень, суд зазначає наступне.

Як вбачається з протоколу засідання Комітету від 11.09.2020 року, останнім було розглянуто зокрема подання Наглядовій раді пропозицій Логвиненка К.О. щодо припинення повноважень членів Дирекції АТ "Харківобленерго" в тому числі ОСОБА_1 та розірвання укладеного з ним контракту від 15.05.2020 року.

Також на вищезазначеному засіданні розглядалось питання порядку денного, а саме Холоднова І.П., яка є головою Комітету, зазначила, що відповідно до Положення до компетенції Комітету належить визначення та рекомендування до схвалення Наглядовою радою питань відсторонення Генерального директора та/або членів Дирекції Товариства від здійснення повноважень та обрання особи, яка тимчасово здійснюватиме повноваження Генерального директора та/або члена Дирекції.

Тобто з наведеного вбачається, що на порядку денному засідання Комітету розглядалось питання щодо відсторонення членів Дирекції, в тому числі і ОСОБА_1 та відповідно винесено рішення про припинення повноважень члена Дирекції ОСОБА_1 .

Крім того, суд зауважує, відповідно до п. 1.2. Положення «Про Комітет з питань винагород та призначень», Комітет наглядової ради акціонерного товариства «Харківобленерго» з питань визначення винагороди посадовим особам Товариства та призначень (далі - Комітет) створюється за рішенням наглядової ради Товариства (далі - Наглядова рада) і є консультативно-дорадчим органом, що забезпечує ефективне виконання Наглядовою радою своїх функцій. Комітет не є органом управління Товариством.

Зважаючи на те, що Комітет не є органом управління товариства, а є лише консультативно-дорадчим органом Наглядової ради, саме Наглядова рада АТ «Харківобленерго» є належним отримувачем подання Генерального директора АТ «Харківобленерго» про припинення повноваження члена Дирекції. В свою чергу, після отримання вказаного подання, Наглядова рада товариства передає його на розгляд Комітету з питань винагород та призначень, який приймає рішення про надання Наглядовій раді пропозиції.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З аналізу наведеної норми вбачається, що до суду звертається особа право та інтерес якої порушено.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у Рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У цьому Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

При цьому суд касаційної інстанції зазначає, що захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв`язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.

В той час, як вже було зазначено вище, ст. 51 ЗУ "Про акціонерні товариства" визначає можливість визнання недійсним рішення наглядової ради, якщо таке рішення не відповідає вимогам законодавства та порушує права чи законні інтереси учасника (акціонера) товариства.

Тобто з аналізу наведеної норми слідує, що рішення наглядової ради має не відповідати вимогам законодавства та порушувати права чи законні інтереси учасника (акціонера) товариства.

В даному випадку, позивачем не наведено у позові чим саме порушено його право прийняттям оскаржуваного рішення Наглядової ради.

Крім того, положеннями ст. 51 ЗУ "Про акціонерні товариства" визначено, що підставами визнання недійсними рішень наглядової ради можуть бути такі порушення порядку скликання та проведення засідання ради, які мали наслідком неправомочність засідання наглядової ради.

Отже, вищезазначеною нормою передбачено чіткі підстави для визнання недійсним рішення наглядової ради, а саме порядок скликання та проведення засідання ради.

В той час, як в даному випадку, позивачем не оскаржується порядок скликання та проведення саме засідання ради, а ставиться питання про легітимність самого складу Наглядової ради.

Як вже було зазначено вище, позивач був прийнятий на роботу на підставі контракту від 15.05.2020 року та відповідного рішення Наглядової Ради № 09/2020 від 15.05.2020 року.

Пунктом 7.4 контракту визначено, що повноваження Члена Дирекції можуть бути припинені, а Контракт розірваний у будь-який час до закінчення строку його дії за рішенням Наглядової ради.

Як вбачається з протоколу № 15/2020 від 14.09.2020 року, на засіданні наглядової ради 14.09.2020 року розглядалися наступні питання:

- Розгляд та затвердження організаційної структури АТ «Харківобленерго»;

- Припинення повноважень членів Дирекції АТ «Харківобленерго»;

- Обрання членів Дирекції АТ «Харківобленерго»;

- Прийняття рішення про делегування Дирекції АТ «Харківобленерго» повноважень щодо затвердження внутрішнього положення (локального нормативного акта);

- Розгляд звіту про виконання Інвестиційної програми «АТ «Харківобленерго».

Вищезазначеним рішенням Наглядової ради було вирішено припинити повноваження члена Дирекції АТ "Харківобленерго" ОСОБА_1 та розірвати укладений з ним контракт від 15.05.2020 року.

На виконання вищезазначеного рішення, 15.09.2020 року видано відповідний наказ № 451к про припинення трудового договору (контракту), у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

У постанові 23.02.2021 року у справі №753/17776/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Тобто пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України кореспондується з положеннями частини третьої статті 99 ЦК України.

Зміни до статті 41 КЗпП України, а саме доповнення цієї статті пунктом 5, внесено Законом України від 13 травня 2014 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів", який набрав чинності з 01 червня 2014 року. Згідно з пояснювальною запискою до проекту вказаного Закону передбачається, що така підстава розірвання трудового договору забезпечить "можливість розірвання трудового договору без наведення підстав при припиненні повноважень посадових осіб", а в якості компенсації для захисту інтересів останніх гарантує мінімальний розмір вихідної допомоги в розмірі середньої заробітної плати за шість місяців.

Отже, здійснення компетентним органом господарюючого суб`єкта права на усунення від посади відповідно до статті 99 ЦК України можливе в порядку реалізації ним своїх корпоративних прав у разі, якщо інше не передбачене Статутом, і як підстава такого звільнення може бути зазначене посилання на пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Отже, компетентний орган, в даному випадку Наглядова рада реалізувала своє право щодо припинення повноважень члена Дирекції ОСОБА_1 шляхом винесення відповідного рішення, оформленого протоколом № 15/2020 від 14.09.2020 року за попереднім розглядом відповідного питання Комітетом.

Крім того, суд зауважує, що окрім питання щодо припинення повноважень та звільнення ОСОБА_1 , на засіданні Наглядової ради від 14.09.2020 року вирішувались також інші питання, які не стосувались безпосередньо позивача, в той час, як позивачем заявлено вимогу про скасування рішення Наглядової ради АТ "Харківобленерго" від 14.09.2020 року, оформленого протоколом № 15/2020 в цілому, а не в частині, яка стосується безпосередньо позивача.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене та те, що позивачем не доведено порушень прав останнього прийняттям оскаржуваного рішення Наглядової ради від 14.09.2020 року, оформленого протоколом № 15/2020, а також приймаючи до уваги те, що позивачем не доведено підстав для визнання недійсним рішення Наглядової ради, визначених положеннями ст. 51 ЗУ "Про акціонерні товариства", а також те, що позивач обіймав посаду директора з правових питань на підставі трудового контракту, яким було передбачено можливість дострокового припинення повноважень останнього, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання незаконним рішення Наглядової ради АТ "Харківобленерго" від 14.09.2020 року, оформлене протоколом № 15/2020 .

Щодо позовних вимог про скасування наказу АТ "Харківобленерго" № 451к від 15.09.2020 року про припинення трудового договору з директором з правових питань ОСОБА_1 , поновлення ОСОБА_1 на посаді директора з правових питань АТ "Харківобленерго" та стягнення з відповідача АТ "Харківобленерго" на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1640312,60 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 361/17/15-ц, вищезазначені вимоги є похідними від спору про визнання недійсним рішення органу управління товариства. Розгляд цієї частини позовних вимог за правилами цивільного судочинства порушуватиме принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи, що випливає, зокрема, зі змісту частини другої статті 160 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення до суду (частини другої статті 214 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду), якщо дослідження одного і того ж рішення загальних зборів ТзОВ «Бобрик» здійснюватиметься судами різних юрисдикцій. Тому цей спір в цілому належить до юрисдикції господарського суду.

В свою чергу, приймаючи до уваги те, що вимоги про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про скасування рішення Наглядової ради від 14.09.2020 року, в задоволенні якої судом було відмовлено, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суді при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо).

За таких обставин, враховуючи висновок суду про необґрунтованість позовних вимог позивача, господарський суд не вирішує питання про застосування позовної давності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судовий збір у даному спорі залишається за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач - Фізична особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Відповідач - Акціонерне товариство "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 149, );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ).

Повне рішення складено "20" жовтня 2021 р.

Суддя Н.С. Добреля