ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. ОдесаСправа № 923/441/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Бєляновського В.В., Філінюка І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоотехнологія»

на рішення Господарського суду Херсонської області від 03.08.2021 (суддя суду першої інстанції Литвинова В.В., час і місце оголошення рішення: 03.08.2021 (повний текст складено 03.08.2021), м. Херсон, вул. Театральна, 18, Господарський суд Херсонської області)

по справі № 923/441/21

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ВУДГОФФ»,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоотехнологія»,

про стягнення боргу за договором поставки в сумі 20 667,20 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВУДГОФФ» звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоотехнологія» заборгованості за договором поставки № 29 від 30.03.2018 в сумі 20 667,20 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "ВУДГОФФ 13.05.2021 подано до суду першої інстанції заяву про зміну предмета позову (а.с. 52-54), відповідно до якої, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь: 20 667,20 грн основного боргу, 1140,69 грн інфляційних витрат, 343 07 грн 3 % річних, 1428,57 грн пені.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 03.08.2021 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоотехнологія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВУДГОФФ» заборгованість за договором поставки № 29 від 30.03.2018 у сумі 20 667,20 грн, штрафні санкції у розмірі 2 912,33 грн, з яких: інфляційні втрати 1 140,69 грн, 3% річних - 343,07 грн, пеня 1 428,57 грн; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоотехнологія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВУДГОФФ» судові витрати у сумі 3 270,00 грн, з яких: судовий збір 2 270,00, витрати на професійну правничу допомогу 1 000,00 грн; клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоотехнологія» про розстрочення виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 03.08.2021 у справі № 923/441/21 залишено без задоволення.

Приймаючи відповідне рішення, суд першої інстанції керувався тим, що доказів своєчасного виконання взятого на себе господарського зобов`язання у повному розмірі відповідачем ТОВ «Зоотехнологія» до суду не надано, окрім того, вказаний факт ним фактично визнаний.

Суд першої інстанції також зазначив, що відповідачем, взяті на себе за Договором зобов`язання не виконані, товар у повному обсязі не оплачено, за що останньому позивачем правомірно нараховані штрафні санкції: пеню у розмірі 1428, 57 грн., інфляційні втрати 1140, 69 грн., 3 % річних 343, 07 грн.

Окрім того, суд першої інстанції вказав, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і ціною позову та вирішив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в цьому випадку має бути зменшений до 1 000,00 грн.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоотехнологія» на рішення Господарського суду Херсонської області від 03.08.2021 по справі №923/441/21.

Апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 30 червня 2021 року в частині стягнення з ТОВ «ЗООТЕХНОЛОГІЯ» на користь ТОВ «ВУДГОФФ» суми інфляційних втрат - 1 140,69 грн., 3 % річних - 343,07 грн., пені 1 428, 57 грн.

Апелянт зазначає, що основними видами діяльності ТОВ «ЗООТЕХНОЛОГІЯ» є розведення свиней, виробництво м`яса та м`ясопродуктів, оптова та роздрібна торгівля м`ясом та м`ясопродуктами. Запроваджені Кабінетом Міністрів України обмежувальні цротиепідемічних заходи з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 мають негативний вплив на фінансову-господарську діяльність підприємства. Обмеження у роботі ринків, магазинів та закладів громадського харчування призвели до кризи неплатежів з боку контрагентів-покупців продукції. Натомість витрати на утримання поголів`я свиней та підтримання виробничого процесу зростають.

Відповідач вказує, що заборгованість ТОВ «ЗООТЕХНОЛОГІЯ» перед ТОВ «ВУДГОФФ» виникла не за небажанням відповідача щодо виконання своїх грошових зобов`язань, а з об`єктивних причин.

На думку апелянта, стягнення виниклої з об`єктивних причин заборгованості однією сумою негативно відобразиться на спроможності ТОВ «ЗООТЕХНОЛОГІЯ» нести витрати на забезпечення роботи комплексів, що може призвести до банкрутства підприємства, як слідство, ускладнить виконання рішення господарського суду Херсонської області по даній справі.

Окрім того, апелянт вказує, що в провадженні Господарського суду Херсонської області перебуває більше 25 справ про стягнення грошових коштів з ТОВ «Зоотехнологія» в загальній сумі більше 17 мільйонів гривень, що також слугує підтвердженням тяжкого фінансового стану відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 923/441/21 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді - Бєляновський В.В., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2021.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоотехнологія» на рішення Господарського суду Херсонської області від 03.08.2021 по справі №923/441/21; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоотехнологія» на рішення Господарського суду Херсонської області від 03.08.2021 по справі №923/441/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 27.09.2021.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 06.09.2021, якою відкрито апеляційне провадження у справі №923/441/21, направлялася на електронну адресу позивача та відповідача 07.09.2021 та була отримана в цей же день, що підтверджується роздруківками з електронної пошти (додані до матеріалів апеляційного оскарження).

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2021, якою відкрито апеляційне провадження у справі №923/441/21, була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України 07.09.2021. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України».)

Тобто учасники справи були повідомлені належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційних скарг в письмовому провадженні без виклику сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України cуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У даному випадку апелянт просить переглянути рішення Господарського суду Херсонської області від 30 червня 2021 року по справі №923/441/21 лише в частині стягнення з ТОВ «ЗООТЕХНОЛОГІЯ» на користь ТОВ «ВУДГОФФ» інфляційних втрат у сумі 1 140,69 грн., 3 % річних у сумі 343,07 грн., пені у сумі 1 428, 57 грн.

Таким чином, колегія суддів переглядає рішення Господарського суду Херсонської області від 30 червня 2021 року по справі №923/441/21 лише в частині стягнення з ТОВ «ЗООТЕХНОЛОГІЯ» на користь ТОВ «ВУДГОФФ» суми інфляційних втрат - 1 140,69 грн., 3 % річних - 343,07 грн., пені 1 428,57 грн., в частині стягнення основного боргу та судових витрат на професійну правничу допомогу дане рішення перегляду не підлягає.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

30.03.2018 між ТОВ «ВУДГОФФ» та ТОВ «ЗООТЕХНОЛОГІЯ» було укладено договір поставки № 29 (далі Договір).

Пунктом 1.1 Договору встановлено, що в порядку та на умовах, визначених даним Договором, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця товар (кормові добавки, ветеринарні препарати, ветеринарні інструменти, обладнання для утримання тварин), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити даний товар.

Відповідно до п. 2.1 Договору, найменування, ціна та кількість товару, який поставляється відповідно до умов цього Договору, вказуються у видаткових накладних, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно із пунктами 5.1 і 5.2 Договору, ціна Товару узгоджується сторонами окремо при поставці кожної партії Товару та зазначається у рахунку-фактурі та видатковій накладній на товар, які є невід`ємними частинами цього Договору. Оплата за Товар здійснюється у національній валюті України в безготівковому вигляді, шляхом 100 % передоплати грошових коштів на банківський рахунок Постачальника або протягом термінів, зазначених в кожному виставленому рахунку.

Пунктами 7.1 і 7.2 Договору передбачено, що Постачальник гарантує продаж Товару, вільного від будь-яких обтяжень, передачу Товару, якість якого відповідає умовам цього договору.

Пунктом 7.4 Договору встановлено, що Покупець гарантує сплату грошових коштів на умовах, визначених у цьому договорі.

Відповідно до пункту 8.3. Договору, у випадку порушення Покупцем строків оплати останній сплачує пеню у вигляді подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до пункту 13.2. Договору, цей Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2019, а в частині виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором до моменту їх повного виконання.

Відповідно до видаткової накладної №1843 від 03.11.2020 ТОВ "ВУДГОФФ" на підставі договору №29 від 30.03.2018 було здійснено поставку товарів ТОВ "Зоотехнологія" на суму 13 704,00 грн.

Разом з даною видатковою накладною, позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату №1933 від 03.11.2020 на суму 13 704,00 грн. У даному рахунку встановлений строк на його оплату до 08.11.2020.

Відповідно до видаткової накладної №1807 від 29.10.2020 ТОВ "ВУДГОФФ" на підставі договору №29 від 30.03.2018 було здійснено поставку товарів ТОВ "Зоотехнологія" на суму 10 963,20 грн.

Разом з даною видатковою накладною, позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату №1862 від 29.10.2020 на суму 10 963,20 грн. У даному рахунку встановлений строк на його оплату до 03.11.2020.

Окрім того, в матеріалах справи міститься Акт взаєморозрахунків, відповідно до якого станом на 31.12.2020 заборгованість ТОВ «Зоотехнологія» перед ТОВ "ВУДГОФФ" становить 24 667,20 грн.

Згідно із платіжним дорученням № 1043 від 26.02.2020, відповідачем здійснено часткову оплату у розмірі 4 000,00 грн за товар, отриманий відповідно до видаткової накладної № 1807 від 29.10.2020.

Частинами 1, 7 ст. 179 ГК України передбачено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема відноситься договір.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 530 ЦК передбачає, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частина 1 ст. 692 ЦК України встановлює, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Крайній строк оплати товару, поставленого за видатковою накладною № 1807 від 29.10.2020 припадав на 03.11.2020, а за видатковою накладною № 1843 від 03.11.2020 на 08.11.2020.

Колегією суддів встановлено, що доказів своєчасного виконання взятого на себе господарського зобов`язання у повному розмірі відповідачем ТОВ «Зоотехнологія» до суду не надано, окрім того, вказаний факт апелянтом фактично визнаний.

Статтею 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 ст. 549 ЦК України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що відповідач не виконав зобов`язання по оплаті поставленого товару у встановлені рахунками строки, позивачем було правомірно нараховано пеню, інфляційні втрати та 3 % річних.

Колегією суддів було перевірено наданий позивачем розрахунок пені, інфляційних втрат та 3 відсотків річних та встановлено, що даний розрахунок виконано з дотриманням вимог законодавства та він є арифметично вірним, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 1428,57 грн., інфляційних втрат у розмірі 1140,69 грн., 3 % річних у розмірі 343,07 грн.

Посилання апелянта на те, що запроваджені Кабінетом Міністрів України обмежувальні цротиепідемічні заходи з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 мають негативний вплив на фінансову-господарську діяльність підприємства не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 9.1. Договору у випадку настання обставин, що знаходяться поза контролем Сторін (форс-мажорні обставини) та унеможливлюють виконання ними своїх обов`язків за Договором, як стихійні лиха, технічні аварії, військові дії, страйки, дії уряду України і т.п. Сторона, що підпала під дію таких обставин, звільняється на термін дії таких обставин від відповідальності за невиконання своїх обов`язків за Договором.

Пунктом 9.2. Договору встановлено, що достатнім підтвердженням форс-мажорних обставин є довідка територіального відділення Торгово-промислової палати України.

Відповідно до п. 9.3. Договору, існування форс-мажорних обставин звільняє Сторону, яка підпала під їхню дію, від відповідальності за невиконання обов`язків за Договором у разі, якщо вона повідомила свого контрагента про настання таких обставин протягом 2-х робочих днів з моменту настання форс-мажорних обставин.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 на території України було введено карантин.

Однак, сам факт введення на території України карантину не є форс-мажором, а відповідачем не було надано довідку територіального відділення Торгово-промислової палати України про те, що введення карантину є форс-мажором у даному випадку.

Окрім того, посилання відповідача на те, що заборгованість ТОВ «ЗООТЕХНОЛОГІЯ» перед ТОВ «ВУДГОФФ» виникла з об`єктивних причин, не приймається колегіє суддів до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Однак, у даному випадку апелянтом не було надано належних та допустимих доказів того, що ним було вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Таким чином виникнення заборгованості з об`єктивних, на думку відповідача, причин жодним чином не звільняє від відповідальності у вигляді пені, 3 відсотків річних та інфляційних втрат.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Приймаючи дане рішення, суд відповідно до ст. 86 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновки апеляційного господарського суду:

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Херсонської області від 03.08.2021 по справі №923/441/21 в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 1 140,69 грн., 3 % річних у сумі 343,07 грн., пені у сумі 1 428, 57 грн. за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржене рішення Господарського суду Херсонської області від 03.08.2021 по справі №923/441/21 в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 1 140,69 грн., 3 % річних у сумі 343,07 грн., пені у сумі 1 428, 57 грн. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоотехнологія» на рішення Господарського суду Херсонської області від 03.08.2021 по справі №923/441/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 03.08.2021 по справі №923/441/21 в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 1 140,69 грн., 3 % річних у сумі 343,07 грн., пені у сумі 1 428, 57 грн. залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.

Постанову складено та підписано 19.10.2021.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: В.В. Бєляновський

І.Г. Філінюк