ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2021 р. Справа№ 910/10699/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засідання: Горді В.В.

За участі представників: згідно з протоколом судового засідання від 29.09.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 12.08.2021 (повний текст рішення складено: 19.08.2021)

у справі №910/10699/21 (суддя - Пінчук В.І.)

за позовом Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна»

про визнання недійсним договору купівлі - продажу рухомого майна від 06.02.2020

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Приватне підприємство «Контейнерний термінал Іллічівськ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» про визнання недійсним договору купівлі - продажу рухомого майна від 06.02.2020, який укладений між Приватним підприємством «Контейнерний термінал Іллічівськ» та відповідачем.

Позов мотивовано тим, що директор Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» не мав права на укладення спірного договору без письмового погодження учасника підприємства.

Крім того, позивач вказує, що учасник підприємства не бажав укладення спірного договору від імені підприємства, не бажав розпорядження майном належного підприємству, тим більше на умовах Договору.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі № 910/10699/21 у позові відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що у зв`язку з подальшим схваленням оспорюваного договору, відсутні підстави для визнання його недійсним.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне підприємство «Контейнерний термінал Іллічівськ» звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі №910/10699/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2021 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10699/21 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 по справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/10699/21.

15.09.2021 на виконання вказаної ухвали матеріали справи №910/10699/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/10699/21 за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 року у справі №910/10699/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 29.09.2021.

27.09.2021 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/4780/21 від 29.09.2021 у зв`язку з перебуванням судді Скрипки І.М. у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/10699/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2021 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Іоннікова І.А., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/10699/21 за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 року у справі №910/10699/21 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Іоннікова І.А., Разіна Т.І. Розгляд справи ухвалено здійснювати 29.09.2021.

29.09.2021 від позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, відповіді Управління державної реєстрації південного міжрегіонального управління юстиції від 28.09.2021.

У судове засідання 29.09.2021 з`явились представники позивача та відповідача які надали пояснення по суті спору.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим на підставі неповного встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильного дослідження та оцінки доказів, та таким що прийняте з грубим порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом не було надано жодної оцінки доводам позивача, а висновки суду ґрунтуються на підроблених доказах, зокрема, листі (вих. № 57- 01/05-20 від 18.09.2020), який був надісланий ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» на адресу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», оскільки такий лист позивачем не видавався, не направлявся та директором не підписувався.

Також, суд першої інстанції залишив поза увагою та не перевірив доводи позивача, що відповідач вводив суд в оману щодо того, що директор Підприємства при укладенні оскаржуваного договору діяв не тільки на підставі Статуту, але також як представник від Підприємства на підставі Довіреності від імені учасника Павлютіна А.В. на Чмихова С.С., Піскуна О.В. та Сак А.Д., що була посвідчена 06.02.2019 року Литвиною Л.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за № 7892.

Водночас, письмової довіреності підприємством на вчинення оспорюваного правочину, а також письмового дозволу учасника товариства матеріали справи не містять, а тому, з урахуванням положень статуту, спірний договір вчинено з перевищенням повноважень, що є підставою для визнання його недійсним.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Доводи відзиву зводяться до того, що твердження апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідач зазначає, що спірний договір було укладено та виконано сторонами, зокрема, позивач підписав акт приймання-передачі майна за договором, між сторонами було укладено зміни до договору, позивачем було отримано повну суму передбачену договором яку в подальшому було реалізовано ним в господарській діяльності.

2.4. інші процесуальні дії у справі:

У судовому засіданні колегія суддів розглянула заяву позивача про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, відповіді Управління державної реєстрації південного міжрегіонального управління юстиції від 28.09.2021.

За результатами розгляду заяви, колегія суддів зазначає, що позивач на стадії перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку просить долучити до матеріалів справи нові докази на підтвердження доводів апеляційної скарги та позову, без обґрунтування чому такі докази не було подано ні разом з позовом, ні навіть при поданні апеляційної скарги, а тому суд апеляційної станції не приймає такі докази на підставі ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, водночас навіть зі змісту наданого листа, вбачається, що він не є нормативно-правовим актом, а має лише інформаційний характер, а фактично є лише особистою думкою особи яка такий лист готувала щодо оформлення відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому не є доказом який може підтвердити будь-яку з обставин яка входить до предмету доказування у даній справі.

У судовому засіданні 29.09.2021 представник позивача надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні 29.09.2021 надали пояснення, в яких заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Мотивувальна частина.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини

06.02.2020 між Приватним підприємством «Контейнерний термінал Іллічівськ» (продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу рухомого майна (надалі - Договір).

На підставі вказаного Договору позивач продав, а відповідач придбав рухоме майно - технологічні транспортні засоби (обладнання), яке було у користуванні у кількості 63 одиниці на загальну суму 37650000,00 грн (у т.ч. ПДВ - 6275000,00 грн), що в еквіваленті в доларах США становить 1500000,00 дол. США, у т.ч. ПДВ - 250000 дол. США)

Зазначені обставини підтверджуються актом приймання - передачі рухомого майна від 06.02.2020.

В розрахунок за продаж зазначеного майна, Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» було сплачено на користь Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» 37521591,50 грн (банківські виписки - від 07.02.2020 на суму 7530000,00 грн, від 06.03.2020 на суму 11193817,50 грн, від 14.05.2020 на суму 580000,00 грн, від 18.09.2020 на суму 3300000,00 грн, від 25.09.2020 на суму 3443344,00 грн, від 15.10.2020 на суму 8474430,00 грн, від 11.11.2020 на суму 3000000,00 грн).

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу рухомого майна від 06.02.2020 повинен бути визнаний недійсним посилаючись на те, що вказаний договір підписаний з боку приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» неуповноваженою особою, а саме директором Чмиховим Сергієм Сергійовичем , який не мав повноважень укладати правочин, із розпорядження майном підприємства на суму більше 1000000,00 грн без відповідного погодження (письмового рішення) учасника ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ»

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на положення п.7.1.7 та п. 8.6.17 Статуту ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ»

За твердженням позивача такого погодження власником (учасником) ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ», яким на дату укладення правочину (06.02.2020) був ОСОБА_2 , директору підприємства Чмихову Сергію Сергійовичу надано не було.

Водночас, позивач зазначає, що ОСОБА_2 , який не видавав жодного письмового погодження на укладення спірного договору, являвся учасником Підприємства до квітня 2020 року, коли ним було відчужено 100% частки у статутному капіталі Підприємства на користь Компанії «Транспортейшн Інвестмент Лімітед», після чого ОСОБА_3 , після чого ТОВ «Вактенс», а після чого на користь ОСОБА_4 .

Відповідно, новим учасникам Підприємства передавалися усі статутні документи Підприємства, було надано доступ до первинної документації Підприємства, у т.ч. договірної та бухгалтерської документації.

Після чого, 26 січня 2021 року дану частку було набуто у власність ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу 100% частки у статутному капіталі Підприємства від 16 січня 2021 року та за Актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Підприємства від 26 січня 2021 року.

Відповідно, новому учаснику Підприємства ОСОБА_5 було передано усі статутні документи Підприємства, надано доступ до первинної документації Підприємства, у т.ч. договірної та бухгалтерської документації.

Згодом, а саме 03 квітня 2021 року, 50% частки у статутному капіталі Підприємства у ОСОБА_5 було придбано ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу частки від 03 квітня 2021 року та за Актом приймання- передачі частки у статутному капіталі Підприємства від 05 квітня 2021 року.

Документи на підтвердження даних обставин наявні у матеріалах справи.

Після переходу права на частку у Підприємстві та набуття таким чином корпоративних прав у Підприємстві, учасники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вирішили здійснити перевірку (аудит) активів Підприємства.

За результатами даної перевірки комісією у складі двох учасників Підприємства, 15 квітня 2021 року було складено Акт № 1 про результати (висновки) внутрішнього аудиту ПП «Контейнерний Термінал Іллічівськ» - копія даного Акту було додано Позивачем до матеріалів справи.

Водночас, в позовній заяві зазначено, що оскільки захист корпоративних прав учасника товариства шляхом звернення з позовом про визнання недійсним договору укладеним від імені товариства не передбачено, позов подано саме від імені Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ».

З огляду на обставини справи та доводи учасників процесу, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 922/109/19, за позовом «Мереф`янський міський ринок» підприємства Харківської облспоживспілки до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мереф`янський технікс плюс», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ринок АС», Споживчого товариства «Єлизавета», про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, викладено висновок:

«…договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав (підстав порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва- прим.), у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства.

Закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала третя особа свої обов`язки за договором, у який спосіб, як у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно».

У постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 910/14081/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮРГРУП», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - фізична особа, про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину, викладено висновок: «Крім того, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають із юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.»

У постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 668/13907/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонгазсервіс» до фізичної особи, третя особа - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Довгань Оксана Іванівна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, викладено висновок:

«На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

З огляду на приписи статей 92, 237 - 239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 6-62цс16, 12 квітня 2017 року у справі № 6-72цс17.

Таким чином, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання.

Колегія суддів зазначає, що в реєстрі юридичних осіб не міститься інформації, що особа яка займала посаду директора позивача мала якісь обмеження повноважень, а лише міститься посилання на статут підприємства.

Водночас пункт 7.1.17 Статуту позивача в редакції чинній на момент укладення спірного Договору містить такі положення: «до компетенції Учасника Підприємства відноситься питання як погодження (шляхом видання письмового рішення) укладення договору про відчуження майна Підприємства, якщо залишкова вартість такого майна перевищує 1 000 000 (один мільйон) гривень. Дане обмеження не розповсюджується на випадки передачі майна в оренду (чи інше володіння та/або користування)».

А пункт 8.6.17. Статуту у свою чергу містить положення, що: «Директор укладає договори про відчуження майна Підприємства, якщо залишкова вартість такого майна не перевищує 1 000 000 (один мільйон) гривень. Дане обмеження не розповсюджується на випадки передачі майна в оренду (чи інше володіння та/або користування)».

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що в матеріалах справи відсутнє передбачене пунктом 7.1.17 Статуту позивача письмове рішення про погодження укладення спірного Договору.

Водночас, після укладення спірного Договору, сторонами було укладено додаткову угоду до нього.

27.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» та Приватним підприємством «Контейнерний термінал Іллічівськ», була укладена Додаткова угода №1 від 27.02.2020 до Договору купівлі-продажу.

Відповідно до зазначеної Додаткової угоди №1 від 27.02.2020 змінено розділ З «Обов`язки сторін» шляхом викладення в новій редакції:

« 3.1. Покупець повинен здійснити оплату за даним Договором на розрахунковий рахунок Продавця наступним чином:

3.1.1. 7 530 000,00 (сім мільйонів п`ятсот тридцять тисяч) гривень Покупець перераховує на розрахунковий рахунок Продавця в строк до 10.02.2020 року.

3.1.2. 11 193 817,50 (одинадцять мільйонів сто дев`яносто три тисячі вісімсот сімнадцять) гривень 50 копійок Покупець перераховує розрахунковий рахунок Продавця в строк до 07.03.2020 року.

3.1.3. Покупець перераховує протягом 10 (десяти) робочих днів на розрахунковий рахунок Продавця решту коштів за Договором, згідно п. 2.1., але після надання Продавцем за актом приймання-передачі технічних паспортів та відповідної технічної документації на обладнання, що вказане у розділі 1 цього Договору, за виключенням позиції № 3 в таблиці «Кран козловий контейнерний пневмоколісний G736, заводський № Т41049, реєстраційний № 12296», та за мінусом його вартості, що становить 2 344 739,65 (два мільйони триста сорок чотири тисячі сімсот тридцять дев`ять гривень 65 копійок) грн., у тому числі ПДВ включене у вартість крану - 390 789,94 грн.

3.2. Продавець зобов`язується в дату здійснення платежу, вказаного у п.3.1.3. цього Договору, зареєструвати податкову накладну в податкових органах на всю суму ПДВ. що залишилась від суми, вказаної у п.2.1. цього Договору.

3.3. Продавець сплачує обов`язкові платежі для Продавця, Покупець сплачує обов`язкові платежі для покупця відповідно до чинного законодавства України.»

Зазначена Додаткова угода №1 від 27.02.2020 до Договору купівлі-продажу з боку ТОВ «Компанія Крентон Україна» підписана директором Кулешовим Олексієм Володимировичем, з боку ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» підписана директором Чмиховим Сергієм Сергійовичем .

На виконання умов Договору купівлі-продажу ТОВ «Компанія Крентон Україна» сплачено ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» грошові кошти у загальній сумі 37 521 591,50 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку ТОВ «Компанія Крентон Україна» у ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» з 01.02.2020 до 07.12.2020, а саме:

- 07.02.2020 року сплачено 7 530 000,00 грн;

- 06.03.2020 року сплачено 11 193 817,50 грн;

- 14.05.2020 року сплачено 580 000,00 грн;

- 18.09.2020 року сплачено 3 300 000,00 грн;

- 25.09.2020 року сплачено 3 443 344,00 грн;

- 15.10.2020 року сплачено 8 474 430,00 грн;

- 11.11.2020 року сплачено 3 000 000,00 грн.

Отримання вказаних коштів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» за Договором купівлі-продажу та розпорядження ними Приватним підприємством «Контейнерний термінал Іллічівськ» також підтверджується випискою ПАТ «МТБ Банк» за рахунком Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» НОМЕР_1 за період 07.02.2020- 16.11.2020.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» отримавши кошти на свій рахунок у розмірі 37 521 591,50 грн не вчинило дій по поверненню цих коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна», як помилково перерахованих.

Навпаки, як сам позивач вказує у позовній заяві, кошти, які були отримані позивачем на його рахунок, були у свою чергу витрачені шляхом розрахунків за товари та послуги, тобто на даний час відсутні на рахунках позивача.

Факт укладення Договору купівлі-продажу та його схвалення ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» підтверджується також листом вих.№57-01/05-20 від 18.09.2020 року, який було надіслано ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» на адресу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», та у якому ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» повідомляє, що відповідно до умов Договору купівлі-продажу ТОВ «Компанія Крентон Україна» є власником та законним розпорядником рухомого майна.

Колегія суддів зазначає, що посилаючись на підробку такого документу, позивач лише вказує на відмінність його форми від листів які зазвичай надсилались, однак вказана обставина не доводить, ні факту підробки, ні факту його ненадсилання на адресу порту, натомість експертизи чи будь-яких інших належних та допустимих доказів які б підтвердили, що відповідний документ було підроблено матеріали справи не містять, а тому у суду відсутні підстави не приймати відповідний доказ.

Крім того, особи які є учасниками підприємства на момент подання позову та розгляду спору не були, ні учасниками підприємства, ні особами відповідальним за прийняття підприємством рішень про відчуження майна.

Водночас, важливим для розгляду даного спору є наступні обставини, на які послався сам позивач.

06.02.2020 було укладено спірний Договір;

У лютому 2020 сторонами підписано акт приймання-передачі рухомого майна;

27.02.2020 укладено додаткову угоду до Договору;

07.02.2020 відповідачем на користь позивача сплачено 7 530 000,00 грн;

06.03.2020 відповідачем на користь позивача сплачено 11 193 817,50 грн;

14.05.2020 відповідачем на користь позивача сплачено 580 000,00 грн;

18.09.2020 відповідачем на користь позивача сплачено 3 300 000,00 грн;

25.09.2020 відповідачем на користь позивача сплачено 3 443 344,00 грн;

15.10.2020 відповідачем на користь позивача сплачено 8 474 430,00 грн;

11.11.2020 відповідачем на користь позивача сплачено 3 000 000,00 грн.

Учасником товариства ОСОБА_2 у квітні 2020 року відчужено 100% частки у статутному капіталі Підприємства на користь Компанії «Транспортейшн Інвестмент Лімітед», після чого ОСОБА_3 , після чого ТОВ «Вактенс», а після чого на користь ОСОБА_4 .

26 січня 2021 року дану частку було набуто у власність ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу 100% частки у статутному капіталі Підприємства від 16 січня 2021 року та за Актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Підприємства від 26 січня 2021 року.

03 квітня 2021 року, 50% частки у статутному капіталі Підприємства у ОСОБА_5 було придбано ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу частки від 03 квітня 2021 року та за Актом приймання- передачі частки у статутному капіталі Підприємства від 05 квітня 2021 року.

Тобто, ні підприємство, ні колишній учасник товариства ОСОБА_2 до виключних повноважень якого входило, зокрема, погодження спірного Договору з 06.02.2020 по липень 2021 року не тільки не оспорювали укладений Договір, а й належним чином виконували його, передали майно, змінили умови оплати шляхом укладення додаткової угоди, отримали оплату за Договором шляхом прийняття семи платежів (протягом 9 місяців), гроші за якими були використані в господарській діяльності, що фактично свідчить про схвалення укладеного Договору та виключає перевищення повноважень представником як підставу для визнання Договору недійсним.

При цьому, з огляду на обставини справи, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено, що відповідач, як контрагент позивача діяв недобросовісно або нерозумно укладаючи спірний Договір, а також в матеріалах справи відсутні докази, що учасник товариства ОСОБА_2 не бажав укладення зазначеного Договору від імені підприємства, не бажав розпорядження майном, належним підприємству, зокрема, на умовах Договору.

Наведені обставини в подальшому не перешкоджали ОСОБА_2 передати свою часту в підприємстві іншим особам, а також не перешкоджало новим учасникам набути права учасників такого підприємства. Колегія суддів зазначає, що сам факт зміни учасників товариства (підприємства) не може бути підставою для визнання недійсним договорів укладених товариством (підприємством) раніше, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

З огляду на обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, ні відповідачем, ні самим фактом укладення спірного Договору.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Враховуючи, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявності підстав для визнання недійсним Договору, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною 1 статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином визнається дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, до яких належать такі: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

При цьому статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частини 3 статті 215 цього Кодексу, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:

1) пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;

2) наявність підстав для оспорення правочину;

3) встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Стаття 241 Цивільного кодексу України визначає правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень. Зокрема, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до частин 1, 3 статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Положеннями ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Щодо доводів апелянта, що суд першої інстанції не надав оцінку доводам позивача, колегія суддів зазначає, у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Отже, суди не повинні ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі, але не зобов`язані надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції надав оцінку доводам позивача про наявність підстав для визнання Договору недійсним та дійшов висновку, що вони є необґрунтованими.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, що лист (вих. № 57- 01/05-20 від 18.09.2020), який був надісланий ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» на адресу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» є підробленим, оскільки вказане твердження ґрунтується виключно на припущеннях які не підтверджені належними та допустимими доказами, а відповідь директора позивача на запит адвоката позивача не може бути визнано допустимим доказом, з огляду на пов`язаність таких осіб.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що в матеріалах справи дійсно відсутня довіреність від імені Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» яка б надавала право директору укладати спірний Договір, як і відсутнє письмового погодження на укладення спірного Договору від учасника підприємства Павлютіна А.В., однак вказана обставина не може бути підставою для визнання оспорюваного Договору недійсним з огляду на подальше схвалення спірного правочину.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи позивача про заниження вартості майна яке є предметом Договору як недоведені, а крім того, у спірному Договорі вартість майна не істотно відрізняється від вартості аналогічного майна яке було продано Приватним підприємством «Контейнерний термінал Іллічівськ» (позивачем) на користь третіх осіб за договорами від 03.06.2019, 27.11.2020 та від 21.12.2020 копії яких долучено відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі №910/10699/21 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі №910/10699/21 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі №910/10699/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі №910/10699/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Приватним підприємством «Контейнерний термінал Іллічівськ».

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 18.10.2021.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

Т.І. Разіна