ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.10.2021м. СумиСправа № 920/852/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши матеріали справи № 920/852/21 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Вант ЛТД (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Привокзальна, буд. 1А; ),

до відповідача Дочірнього підприємства Завод альтернативних видів палива Комунального підприємства Сумської обласної ради Паливкомуненерго (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Гагаріна, буд. 1; ),

про стягнення 48383,76 грн

УСТАНОВИВ:

04.08.2021 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просив стягнути з відповідача 48383,76 грн заборгованості (в т.ч.: 42000,00 грн основного боргу, 5040,00 грн пені, 929,51 грн інфляційних втрат, 414,25 грн 3% річних) відповідно до договору перевезення №01/02/2021 від 01.02.2021, укладеного між сторонами спору, а також витрати зі сплати судового збору.

Разом із позовною заявою ТОВ Вант ЛТД подав заву №121 від 28.07.2021 (вх№2982 від 04.08.2021) про забезпечення позову, відповідно до якої заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, закріплене на праві господарського відання за Дочірнім підприємством Завод альтернативних видів палива КП Сумської обласної ради Паливкомуненерго, а саме: 1)багатофункціональний пристрій, інвентарний номер 00002, 2019 року випуску, первісна вартість 4200,00 грн; 2)лінія з виготовлення технологічної тирси, інвентарний номер 00018, 2019 року випуску, первісна вартість 1058333,33 грн; 3)лінія сушки і брикетування тирси ЛСБ-500, інвентарний номер 00014, 2019 року випуску, первісна вартість 2666980,96 грн; 4)система димовидалення, інвентарний номер 00016, 2019 року випуску, первісна вартість 16707,62 грн; 5)бункер тріски, інвентарний номер 00015, 2019 року випуску, первісна вартість 28086,27 грн; 6)монітор 21.5 LG22M38, інвентарний номер 00003, 2019 року випуску, первісна вартість 2572,00 грн; 7)системний блок, інвентарний номер 00004, 2019 року випуску, первісна вартість 5678,00 грн; 8)лінія з виготовлення технологічної тирси, інвентарний номер 00019, 2020 року випуску, первісна вартість 569166,67 грн.

Ухвалою від 06.08.2021 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Вант ЛТД, м. Шостка, Сумська область (вх №2982 від 04.08.2021) про забезпечення позову у справі №920/852/21.

Ухвалою від 09.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/852/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, задовольнивши клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження; установлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи.

Копія зазначеної ухвали надіслана учасникам справи. Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення сторони повідомлені належним чином про розгляд судом справи №920/852/21.

Відповідач відзиву у справі не подав.

Згідно із статтею 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання заяв по суті справи, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у цій справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

01.02.2021 між Дочірнім підприємством Завод альтернативних видів палива Комунального підприємства Сумської обласної ради Паливкомуненерго (далі відповідач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Вант ЛТД (далі позивач, перевізник) укладено договір перевезення №01/02/2021 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник бере на себе зобов`язання поставити автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж від місця відправлення до пункту згідно з реєстру товарно-транспортних накладних, де зазначається маршрут перевезення з найменуванням пунктів, кілометрів, ваги та найменування вантажу наданих замовником, і видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, а замовник бере на себе зобов`язання сплатити плату за перевезення вантажу, яка зазначається у відповідних рахунках на оплату.

Розділ 2 договору визначає обов`язки перевізника, а саме: визначити типи та кількість автомобілів, необхідних для перевезення вантажу, визначеного цим договором (п. 2.1. договору); забезпечити своєчасне подання придатного для перевезення автотранспорту для навантаження вантажу, розпочати перевезення у час відправлення вантажу та дотримувати визначений строк поставки вантажу (п. 2.2. договору); забезпечити збереження вантажу з моменту його прийняття для перевезення і до моменту здачі вантажоодержувачу (п. 2.3. договору).

Відповідно до розділу 3 договору, встановлено обов`язки замовника: до прибуття автомобіля для завантаження підготувати вантаж для перевезення (п. 3.1. договору); перевірити придатність наданого транспорту (в тому числі кузова) для забезпечення фізичного збереження вантажу під час перевезення і вимагати заміни транспорту, якщо він не відповідає цим умовам (п. 3.2. договору); забезпечити своєчасне та повне оформлення у встановленому порядку транспортних документів і подорожніх листів, відмічати в товаротранспортних накладних фактичний час прибуття та відправлення автомобілів із пунктів навантаження (п. 3.3. договору).

Згідно з п.п. 4.1. - 4.2. розрахунки між перевізником і замовником здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок перевізника. Вартість перевезення вантажу визначається на підставі виставлених рахунків.

Пунктом 4.3. договору встановлено, що попередня оплата не передбачена. Оплата здійснюється протягом 5-х (п`яти) банківських днів після виставлення рахунку на оплату виконавцем та підписання акту виконаних робіт.

У випадку порушення договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору (п. 5.1. договору).

Пунктом 5.3. договору визначено, що замовник за несвоєчасну оплату послуг перевізника зобов`язаний сплатити перевізникові неустойку у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 цього договору та скінчується 31 грудня 2021 року (п. 7.1. та п. 7.2. договору).

Згідно з п. 7.3. договору закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

За умовами укладеного договору позивач свої зобов`язання виконав, що підтверджується матеріалами справи, а саме:

1)заявка від 02.02.2021 №0202-1 на перевезення вантажу відповідача по маршруту - м. Новгород-Сіверський - м. Шостка; заявка від 02.02.2021 №0202-5 на перевезення вантажу відповідача по маршруту - м. Новгород-Сіверський - м. Шостка.

Перевезення виконано, що підтверджується подорожнім листом вантажного автомобіля (далі подорожній лист) 5239266 від 02.02.2021, товарно-транспортною накладною (далі ТТН) №0111 від 02.02.2021, ТТН №0110 від 02.02.2021, актом №ОУ-0000116 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 02.02.2021 загальною вартістю робіт (послуг) з ПДВ 5600,00 грн;

2)заявка від 06.02.2021 №0602-3 на перевезення вантажу відповідача по маршруту - м. Новгород-Сіверський - м. Шостка.

Перевезення виконано, що підтверджується подорожнім листом 5239432 від 06.02.2021, ТТН №0130 від 06.02.2021, актом №ОУ-0000522 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 06.02.2021 загальною вартістю робіт (послуг) з ПДВ 2800,00 грн;

3)заявка від 06.02.2021 № 0602-1 на перевезення вантажу відповідача по маршруту - м. Новгород-Сіверський - м. Шостка.

Перевезення виконано, що підтверджується подорожнім листом 3185940 від 06.02.2021, ТТН №0131 від 06.02.2021, актом №ОУ-0000117 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 06.02.2021 загальною вартістю робіт (послуг) з ПДВ 2800,00 грн;

4)заявка від 08.02.2021 № 0802-3 на перевезення вантажу відповідача по маршруту - м. Новгород-Сіверський - м. Шостка.

Перевезення виконано, що підтверджується подорожнім листом 5239433 від 08.02.2021, ТТН №0137 від 08.02.2021, актом №ОУ-0000523 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 08.02.2021 загальною вартістю робіт (послуг) з ПДВ 2800,00 грн;

5)заявка від 08.02.2021 № 0802-1 на перевезення вантажу відповідача по маршруту - м. Новгород-Сіверський - м. Шостка.

Перевезення виконано, що підтверджується подорожнім листом 5239263 від 08.02.2021, ТТН №0136 від 08.02.2021, актом №ОУ-0000118 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 08.02.2021 загальною вартістю робіт (послуг) з ПДВ 2800,00 грн;

6)заявка від 16.02.2021 №1602-3 на перевезення вантажу відповідача по маршруту - м. Новгород-Сіверський - м. Шостка.

Перевезення виконано, що підтверджується подорожнім листом 5239434 від 17.02.2021, ТТН №0167 від 16.02.2021, актом №ОУ-0000596 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 17.02.2021 загальною вартістю робіт (послуг) з ПДВ 2800,00 грн;

7)заявка від 18.02.2021 №1802-1 на перевезення вантажу відповідача по маршруту - м. Новгород-Сіверський - м. Шостка.

Перевезення виконано, що підтверджується подорожнім листом 3185939 від 18.02.2021, ТТН №0186 від 18.02.2021, актом №ОУ-0000597 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 18.02.2021 загальною вартістю робіт (послуг) з ПДВ 2800,00 грн;

8)заявка від 10.03.2021 №1002-1 на перевезення вантажу відповідача по маршруту - м. Новгород-Сіверський - м. Шостка;

Перевезення виконано, що підтверджується подорожнім листом 3409880 від 10.03.2021, ТТН №0261 від 10.03.2021, актом №ОУ-0001102 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.03.2021 загальною вартістю робіт (послуг) з ПДВ 2800,00 грн;

9)заявка від 10.03.2021р. №1003-2 на перевезення вантажу відповідача по маршруту - м. Новгород-Сіверський - м. Шостка.

Перевезення виконано, що підтверджується подорожнім листом 3409829 від 10.03.2021, ТТН №0262 від 10.03.2021, актом №ОУ-0001132 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.03.2021 загальною вартістю робіт (послуг) з ПДВ 2800,00 грн ;

10)заявка від 19.03.2021 №1903-3 на перевезення вантажу відповідача по маршруту - м. Новгород-Сіверський - м. Шостка.

Перевезення виконано, що підтверджується подорожнім листом 5239436 від 19.03.2021, ТТН №0288 від 19.03.2021, актом №ОУ-0001168 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 19.03.2021 загальною вартістю робіт (послуг) з ПДВ 2800,00 грн;

11)заявка від 24.03.2021 №2403-3 на перевезення вантажу відповідача по маршруту - м. Новгород-Сіверський - м. Шостка.

Перевезення виконано, що підтверджується подорожнім листом 5239437 від 24.03.2021, ТТН №0303 від 24.03.2021 та актом №ОУ-0001186 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 24.03.2021 загальною вартістю робіт (послуг) з ПДВ 2800,00 грн;

12)заявка від 25.03.2021 № 2503-2 на перевезення вантажу відповідача по маршруту - м. Новгород-Сіверський - м. Шостка.

Перевезення виконано, що підтверджується подорожнім листом 3409832 від 25.03.2021, ТТН №0304 від 25.03.2021 та актом №ОУ-0001187 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.03.2021 загальною вартістю робіт (послуг) з ПДВ 2800,00 грн;

13)заявка від 26.03.2021 № 2603-3 на перевезення вантажу відповідача по маршруту - м. Новгород-Сіверський - м. Шостка.

Перевезення виконано, що підтверджується подорожнім листом 5239438 від 26.03.2021, ТТН №0320 від 26.03.2021 та актом №ОУ-0001188 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 26.03.2021 загальною вартістю робіт (послуг) з ПДВ 2800,00 грн;

14)заявка від 29.03.2021 №2903-3 на перевезення вантажу відповідача по маршруту - м. Новгород-Сіверський - м. Шостка.

Перевезення виконано, що підтверджується подорожнім листом 5239439 від 29.03.2021, ТТН №0329 від 29.03.2021 та актом №ОУ-0001189 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.03.2021 загальною вартістю робіт (послуг) з ПДВ 2800,00 грн.

За надані послуги з перевезення позивач виставив відповідачу рахунки на оплату на загальною вартістю 42000,00 грн, а саме: №СФ-0000115 від 02.02.2021 на суму 5600,00 грн, №СФ-0000521 від 06.02.2021 на суму 2800,00 грн, №СФ-0000116 від 06.02.2021 на суму 2800,00 грн, №СФ-0000522 від 08.02.2021 на суму 2800,00 грн, №СФ-0000117 від 08.02.2021 на суму 2800,00 грн, №СФ-0000593 від 17.02.2021 на суму 2800,00 грн, №СФ-0000594 від 18.02.2021 на суму 2800,00 грн, №СФ-0001097 від 10.03.2021 на суму 2800,00 грн, №СФ-0001125 від 10.03.2021 на суму 2800,00 грн, №СФ-0001161 від 19.03.2021 на суму 2800,00 грн, №СФ-0001177 від 24.03.2021 на суму 2800,00 грн, №СФ-0001178 від 25.03.2021 на суму 2800,00 грн, №СФ-0001179 від 26.03.2021 на суму 2800,00 грн, №СФ-0001180 від 29.03.2021 на суму 2800,00 грн.

Таким чином, за період з 01.02.2021 по 29.03.2021 позивачем надано відповідачу послуг перевезення на загальну суму 42000,00 грн.

Станом на 24.06.2021р. між позивачем та відповідачем підписано та скріплено печаткою акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2021 по 24.06.2021, відповідно до якого заборгованість відповідача склала 42000,00 грн.

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за договором щодо своєчасної та повної оплати вартості наданих послуг не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 42000,00 грн.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов`язання виникають із підстав, встановлених вищевказаною правовою нормою.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відносини, що склалися між сторонами спору регулюються главою 32 ГК України «Правове регулювання перевезення вантажів» та главою 64 ЦК України «Перевезення».

Частинами 1-5 статті 136 ГК України визначено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту. Допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 137 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ч. 1 ст. 916 ЦК України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 530 вищезазначеного Кодексу передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначено вище, за умовами укладеного договору позивач свої зобов`язання виконав, однак, як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання в частині оплати наданих позивачем послуг з перевезення вантажів у повному обсязі не виконав, необхідну суму грошових коштів йому не перерахував, доказів сплати чи обґрунтованих заперечень суду не подав.

Таким чином, на підставі встановлених фактів, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 42000,00 грн заборгованості за послуги з перевезення вантажів згідно з договору перевезення від 01.02.2021 №01/02/2021 правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення 5040,00 грн пені суд зазначає наступне:

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем умов договору в частині несплати вартості наданих послуг з перевезення вантажу, що є порушенням з боку відповідача п. 4.3 договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За змістом ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 1 та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь

одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін; розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно до поданого в позові розрахунку позивач просить суд стягнути з відповідача 5040,00 грн пені, нарахованої за період з 30.03.2021 по 27.07.2021.

Пунктом 4.3. договору встановлено, що попередня оплата не передбачена. Оплата здійснюється протягом 5-х (п`яти) банківських днів після виставлення рахунку на оплату виконавцем та підписання акту виконаних робіт.

Відповідно до п. 5.3. договору визначено, що замовник за несвоєчасну оплату послуг перевізника зобов`язаний сплатити перевізникові неустойку у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Відповідно до матеріалів справи, 29.03.2021 це дата, якою було виставлено останній рахунок-фактура №СФ-0001180 на оплату вартості наданих послуг з перевезення вантажу, а тому відповідно до умов п. 4.3. договору останнім днем оплати для відповідача за договором є 05.04.2021, тобто з 06.04.2021 позивач має право нараховувати відповідачу неустойку у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати, але даний розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Позивачем замість періоду з 06.04.2021 по 27.07.2021 здійснено розрахунок за період з 30.03.2021 по 27.07.2021 в сумі 5040,00, що не відповідає п. 4.3. договору, а також з перевищує розмір подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Судом здійснено розрахунок пені за договором за допомогою інструменту «Калькулятори» системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН», можливість використання якого визнано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №917/1622/16, відповідно до якого розмір пені за період з 06.04.2021 по 27.07.2021 склав 1933,15 грн.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення 5040,00 грн пені за період з 30.03.2021 до 27.07.2021 задовольняються судом частково, а саме: в частині стягнення з відповідача 1933,15 грн пені за період з 06.04.2021 по 27.07.2021, в іншій заявленій позивачем сумі пені - суд відмовляє за необґрунтованістю.

Щодо стягнення з відповідача 414,25 грн 3% річних, 929,51 грн інфляційних втрат суд зазначає наступне:

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 викладений правовий висновок про те, що при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 №265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25 29 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19).

Пунктом 5.1. договору визначено, що у випадку порушення договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань, судом здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних витрат за допомогою інструменту «Калькулятори» системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН», можливість використання якого визнано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №917/1622/16, враховуючи вірний період нарахування з 06.04.2021 по 27.07.2021, про який вищезазначено. Розмір інфляційних втрат склав 929,51 грн, а 3% річних 390,08 грн.

Таким чином, враховуючи, що господарським судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, вимоги позивача щодо стягнення 929,51 грн інфляційних задовольняються судом в повному обсязі, а вимоги щодо стягнення 3% річних частково: в частині стягнення з відповідача 390,08 грн за період з 06.04.2021 по 27.07.2021.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 78 даного Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наявними у справі доказами, поданими позивачем, підтверджується факт неналежного виконання відповідачем договору, в той час як відповідач не подав ні доказів сплати боргу, ні аргументованих заперечень щодо заявлених позовних вимог.

Таким чином, на підставі досліджених матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 42000,00 грн основного боргу, 1933,15 грн пені, 929,51 грн інфляційних втрат, 390,08 грн 3% річних за неналежне виконання договору перевезення від 01.02.2021 №01/02/2021 є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, в інших, заявлених позивачем сумах 3% річних та пені суд відмовляє за необґрунтованістю таких вимог.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Так, позивачем при зверненні до суду з позовною заявою відповідно до платіжного доручення №1287 від 26.07.2021 сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 статті 129 ГПК України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача щодо невиконання умов договору, відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, позивачу за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню 2270,00 грн судового збору в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 194-220, 233, 236-238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Завод альтернативних видів палива Комунального підприємства Сумської обласної ради Паливкомуненерго (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Гагаріна, буд. 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вант ЛТД (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Привокзальна, буд. 1А; ) 42000,00 грн (сорок дві тисячі грн 00 коп.) основного боргу, 1933,15 грн (одна тисяча дев`ятсот тридцять три грн 15 коп.) пені, 929,51 грн(дев`ятсот двадцять дев`ять грн 51 коп.) інфляційних втрат, 390,08 грн (триста дев`яносто грн 08 коп.) 3% річних, а також 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят грн 00 коп.) судового збору.

3. В іншому відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 18.10.2021.

Суддя В.Л. Котельницька