АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/1220/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від ПП "Дикий Сад" - адвокат Заливчий Я.В.,

від АТ "Миколаївобленерго" - адвокат Стахорська О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Дикий Сад"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2021

по справі №915/1220/20

за позовом Акціонерного товариства "Миколаївобленерго"

до Приватного підприємства "Дикий Сад"

про врегулювання розбіжностей за договором

ВСТАНОВИВ

У вересні 2020 Акціонерне товариство "Миколаївобленерго" (далі АТ "Миколаївобленерго") звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Приватного підприємства "Дикий Сад" (далі ПП "Дикий Сад") про врегулювання між сторонами розбіжностей за договором від 01.09.2020 № 02/110 з доступу до елементів інфраструктури об`єктів АТ "Миколаївобленерго", а саме, про визнання укладеними між сторонами в редакції, запропонованій позивачем, спірного пункту 2.1, а також умов преамбули додатку № 2 до договору, його граф "Ціна без ПДВ, грн", Сума, грн. (за місяць)", "Сума", "ПДВ", "Разом з ПДВ" та умов верхньої таблиці додатку № 2 до договору в графі "3" "Розмір щомісячної плати за доступ до елементу електроенергетики (з ПДВ)".

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що запропонована ПП "Дикий Сад" у протоколі розбіжностей редакція зазначених умов договору не відповідає нормам та правилам, встановленим чинним законодавством.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2021 позов задоволено повністю, врегульовано розбіжності за укладеним між АТ "Миколаївобленерго" та ПП "Дикий Сад" договором від 01.09.2020 № 02/110 з доступу до елементів інфраструктури об`єктів АТ "Миколаївобленерго" та викладено п. 2.1, та додаток № 2 до указаного договору у редакції, запропонованій АТ "Миколаївобленерго".

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем запропоновано відповідачу в проекті договору та додатку № 2 розмір плати за доступ до об`єкта інфраструктури на рівні 14,17 грн з ПДВ за одну опору на місяць відповідно до положень ч. 7 ст. 17 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж". В свою чергу, відповідачем в протоколі розбіжностей запропоновано розмір плати на рівні 9,552 грн з ПДВ за одну опору на місяць. При цьому, за твердженням місцевого господарського суду, відповідачем не зазначено якою нормою закону він керувався, визначивши плату у вказаному розмірі. Проте, під час розгляду справи відповідачем було розраховано розмір плати за доступ до об`єкта інфраструктури вже на рівні 7,43 грн з ПДВ за одну опору на місяць, який є орієнтовним. В свою чергу, як зазначає судом першої інстанції, суд розглядає ті умови, які запропоновані саме сторонами та саме під час процедури внесення змін до договору (запропонована позивачем у проекті додаткової угоди ціна та запропонована відповідачем у протоколі розбіжностей ціна). Суд не формує самостійно та не визначає розмір плати в договорі.

За твердженням суду першої інстанції, матеріали справи не містять доказів ведення позивачем окремого обліку витрат на елементи інфраструктури електроенергетики. Відповідно до Положення про облікову політику у АТ "Миколаївобленерго" окремий облік витрат на елементи інфраструктури електроенергетики не ведеться. Відтак, оскільки АТ "Миколаївобленерго" не веде окремого обліку витрат на елементи інфраструктури електроенергетики, на переконання суду першої інстанції, останнім правомірно відповідно до положень ч. 7 ст. 17 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж", сформовано та визначено розмір плати за доступ до елементів інфраструктури на рівні, встановленому в Законі, тобто 0,3 відсотка мінімальної заробітної плати (станом на 01.01.2020 - 4 723, 00 грн.) за одну опору на місяць, що становить 14,17 грн з ПДВ.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки запропонована позивачем відповідачу ціна доступу до елементів інфраструктури електроенергетики сформована відповідно до норм ч. 7 ст. 17 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж".

Не погодившись із даним рішенням до суду апеляційної інстанції звернулось ПП "Дикий Сад" з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2021 по справі №915/1220/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та усі судові витрати покласти на позивача.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, з неправильним застосуванням норм матеріального права, внаслідок не з`ясування обставин, що мають значення про справі та недоведеності обставин, встановлених судом.

За твердженням апелянта, при складанні повного тексту оскарженого рішення судом першої інстанції були порушені вимоги ст. 238 ГПК України в частині зазначення в мотивувальній частині судового рішення мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи; перелік доказів та мотиви їх визнання судом; норм права, які застосував суд, та мотиви їх застосування та норм права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Фактично зміст мотивувальної частини оскарженого рішення, як вважає скаржник, зводиться до дублювання змісту норм законів на підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносин, без зазначення які саме норми застосовані судом та з яких мотивів. Посилання на докази по справі в оскарженому рішенні відсутні. Зокрема, суд першої інстанції зазначає, що додаткова плата може встановлюватися виключно за наявності додаткових витрат власника інфраструктури, пов`язаних з наданим доступом, та нехтує тим, що матеріали справи не містять доказів наявності у позивача додаткових витрат, пов`язаних із наданим доступом.

В іншому випадку, як вказує апелянт, суд першої інстанції послався на докази, які в матеріалах справи відсутні. Так, в обґрунтування відсутності ведення обліку витрат, позивач посилався спочатку на Положення про облікову політику у АТ "Миколаївобленерго", а потім вже послався на Положення "Про організацію внутрішньогосподарського (управлінського) бухгалтерського та податкового обліку у ПАТ "Миколаївобленерго". При цьому, як стверджує апелянт, позивачем жоден з перелічених документів не був наданий.

Скаржник вказує, що незважаючи на вказані розбіжності в позиції позивача суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів ведення позивачем окремого обліку витрат на елементи інфраструктури з посиланням на те, що окремий облік не ведеться відповідно до Положення про облікову політику у АТ "Миколаївобленерго", хоча такий документ в матеріалах справи взагалі відсутній.

Стосовно дослідження судом першої інстанції Положення "Про організацію внутрішньогосподарського (управлінського), бухгалтерського та податкового обліку у ПАТ "Миколаївобленерго" апелянт зазначає, що суд дослідив зміст лише додатку № 17 до цього Положення. Разом з тим, суд залишив поза увагою зміст п. 3.3.4. додатку № 18 даного Положення, що стало підставою для помилкового висновку суду про відсутність у позивача окремого обліку витрат на утримання електромереж.

Окремо апелянт зауважує, що судом першої інстанції взагалі не надано оцінки будь-яким доводам відповідача із посиланням на практику Європейського суду з прав людини. Такий підхід до дослідження обставин справи та складання повного тексту судового рішення, на думку скаржника, свідчить про те, що суд усунувся від повного та всебічного дослідження доводів обох учасників справи та надання їм відповідної правової оцінки. Наслідком цього стало ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення у справі.

На переконання апелянта, вирішуючи спір про визначення умов договору в частині визначення нової ціни договору, суд першої інстанції припустився численних порушень при застосуванні норм матеріального права, які регулюють порядок визначення її розміру, оскільки в даному випадку йдеться саме про застосування держаних регульованих цін.

Так, апелянт зазначає, що вирішуючи питання про визначення ціни у спірному договорі суд першої інстанції застосовує встановлену ст. 17 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" ціну без врахування вимог Методики визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики (далі - Методика), тобто як фіксовану, а не граничну ціну.

На думку скаржника, суд першої інстанції фактично усунувся від вирішення основного спірного питання, а саме надання правової оцінки розміру щомісячної плати, запропонованої позивачем, та порядку її формування. Натомість суд послався на те, що він не формує самостійно та не визначає розмір плати в договорі. При цьому апелянт відзначає, що не просив суд першої інстанції застосувати в якості ціни договору результати орієнтовного розрахунку, а наводив його в якості доказу неправомірності та безпідставності майже 2-кратного підвищення розміру щомісячної плати за договором.

Також, апелянт вважає, що суд першої інстанції залишив без уваги посилання відповідача на те, що договір передбачає використання елементів інфраструктури, розміщених у сільській місцевості на території Миколаївського та Очаківського районів Миколаївської області. Формула розрахунку щомісячної плати за доступ до елементів інфраструктури, встановлена в п. 10 розділу IV Методики передбачає обов`язкове застосування коефіцієнту зниження розміру плати за доступ у разі надання телекомунікаційних послуг у селищах і селах. Відмова позивача від застосування вимог Методики при розрахунку розміру щомісячної плати, на думку скаржника, фактично позбавляє відповідача передбачених законодавством пільг та знецінює надану державою підтримку, як провайдеру, що розвиває телекомунікаційні мережі в сільській місцевості.

Окремо апелянт зауважує, що в оскарженому рішенні суд першої інстанції невірно навів зміст пункту 5 розділу III Методики, внаслідок чого допустив його неправильне тлумачення та застосування.

Скаржник стверджує, що окремо в заявах по суті спору та письмових поясненнях посилався на низку підзаконних нормативно-правових актів, які встановлюють обов`язок позивача вести облік власних витрат, але суд ці доводи взагалі не дослідив, обмежившись лише спростуванням застосування постанови НКРЕ №1031 від 26.07.2013.

Само по собі декларування позивачем відсутності окремого обліку певних витрат, не обґрунтоване нормами права та не відображене в розпорядчих документах щодо облікової політики, на переконання апелянта, не робить позивача суб`єктом спрощеної системи оподаткування.

За висновками позивача та суду першої інстанції, як вважає апелянт, вимоги Методики взагалі не застосовуватимуться у спірних та подібних до них правовідносинах, а норми Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" про розрахунок розміру плати за методикою залишаються декларативними виключно внаслідок того, що жоден власник інфраструктури не бажатиме надати перелік власних витрат для визначення розміру плати відповідно до Методики.

З огляду на викладене, як вважає апелянт, встановивши, що ціна у договорі є регульованою з боку держави, позивач є суб`єктом господарювання на загальній системі оподаткування, а розрахунок періодичної плати за договором виконаний всупереч вимогам Методики, суд мав відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки зміст договору суперечить вимогам чинного законодавства.

Апелянт стверджує, що при розгляді справи судом не були з`ясовані обставини наявності у позивача додаткових витрат, пов`язаних із наданим доступом, хоча судом збиралися докази на підтвердження цієї обставини. Посилаючись на приписи ст. 17 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" апелянт відзначає, що всупереч твердженням позивача, за змістом вказаних норм, наявність періодичної плати не є обов`язковою. Застосування в тексті норми закону сполучників "та/або" вказує на те, що періодична плата може застосовуватися як одночасно із одноразовою платою, яку сплачує відповідач при отриманні технічних умов, так і альтернативно з нею. В цьому випадку платність договору забезпечуватиметься внесенням одноразової плати.

За твердженням апелянта, під час розгляду справи у суді першої інстанції він просив суд витребувати від позивача докази наявності таких витрат, але суд це клопотання не розглянув. При відсутності таких доказів в матеріалах справи, за змістом ч. 2 ст. 74 ГПК України, при розгляді справи суд першої інстанції мав визнати обставину відсутності додаткових витрат встановленою та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, але ці обставини взагалі не з`ясовував при вирішенні справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Також апелянт зазначає, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції встановив, що позивач не веде окремого обліку витрат, однак, такий висновок спростовується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема Положенням "Про організацію внутрішньогосподарського (управлінського), бухгалтерського та податкового обліку у ПАТ "Миколаївобленерго". З огляду на зміст даного Положення, апелянт вважає, що позивач здійснює власний облік витрат при наданні доступу до інфраструктури об`єктів електроенергетики, але відмовився від поширення відомостей такого обліку, створивши штучні умови за яких він отримав змогу вимагати плату на максимальному рівні, встановленому законодавством.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №915/1220/20 за апеляційною скаргою ПП "Дикий Сад" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2021 та призначено справу до розгляду на 28.07.2021.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від АТ "Миколаївобленерго" в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції надана оцінка кожному аргументу, наведеному сторонами, крім того судом, у тексті рішення, зазначені норми матеріального права на які посилаються сторони, та мотиви їх застосування.

Посилання апелянта на те, що в матеріалах відсутні докази, на які йдеться посилання в оскаржуваному рішення, на переконання позивача, є безпідставним оскільки згідно з клопотанням відповідача до матеріалів справи було залучено витяг Положення, згідно якого вбачається, що окремий облік витрат на елементи інфраструктури електроенергетики АТ "Миколаївобленерго" не ведеться.

З приводу посилання апелянта на вимоги постанови НКРЕ від 26.07.2013 №1031, якою було затверджено Порядок розподілу активів, витрат та доходів між видами діяльності ліцензіатів з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та/або з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами, позивач вважає їх безпідставним, оскільки дія цієї постанови поширюється на суб`єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність на підставі ліцензії на здійснення діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, та суб`єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність на підставі ліцензії на здійснення діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та ліцензії на здійснення діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, а АТ "Миколаївобленерго" є суб`єктом господарювання який здійснює господарську діяльність з розподілу електричної енергії.

На думка позивача, твердження апелянта з приводу того, що саме на власників інфраструктури, які використовують спрощену систему оподаткування, поширюються вимоги пункту 5 розділу III Методики є безпідставним та необґрунтованим, і тому не були взяти до уваги судом першої інстанції.

За твердженням позивача, оскільки АТ "Миколаївобленерго" не веде окремого обліку витрат на елементи інфраструктури електроенергетики, визначити додаткові витрати на експлуатацію (утримання) однієї опори ПЛ, ПЛІ напругою 0,4-10 кВ, спричинені ускладненням умов виконання робіт внаслідок забезпечення доступу замовника, є неможливим.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не було розглянуто його клопотання про витребування від позивача доказів наявності додаткових витрат, пов`язаних з розміщенням телекомунікацій відповідача, за твердженням позивача, є безпідставним, оскільки АТ "Миколаївобленерго" було надавало свої пояснення з даного питання до яких додавався зразок кошторисних витрат на проведення експлуатаційних робіт на ПЛ напругою 0,4-ЮкВ з наявним розміщенням телекомунікації замовника та без їх розміщення, а також відеоматеріали щодо ускладнення умов виконання робіт, внаслідок розміщення Інтернет-мереж.

АТ "Миколаївобленерго" вважає, що судом першої інстанції в повній мірі було встановлено той факт, що позивач не веде окремого обліку витрат.

У судовому засіданні від 28.07.2021 оголошено перерву до 20.09.2021.

20.09.2021 судове засідання не відбулось, у зв`язку з надходженням повідомлення про замінування будівлі Південно-західного апеляційного господарського.

Ухвалою суду від 23.09.2021 повідомлено учасників справи про розгляд справи №915/1220/20 - 11.10.2021.

Під час судового засідання від 11.10.2021 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою на наполягав на її задоволенні.

Представник позивача надав пояснення у відповідності до яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Миколаївської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, сторонами здійснювалось листування щодо укладення договору з доступу до елементів інфраструктури об?єкта електроенергетики, що належить АТ Миколаївобленерго; правових та економічних підстав розрахунку періодичної плати за доступ до елементів інфраструктури об?єктів електроенергетики, що належать позивачу.

Так, листом від 18.06.2020 № 01/24-4573 позивач повідомив ПП Дикий Сад про те, що АТ Миколаївобленерго розглянуто лист від 29.05.2020 № 29050.1 щодо розгляду питання зміни умов укладеного між ними договору з доступу до елементів інфраструктури об?єкта електроенергетики, що належить AT Миколаївобленерго від 01.06.2019 № 02/51, в частині перегляду вартості доступу.

Позивач зазначив, що, розуміючи соціальну значимість послуг з доступу до мережі Інтернет та необхідність значних інвестицій провайдерів в розвиток телекомунікаційних мереж, AT Миколаївобленерго тривалий час не збільшувало плату за доступ, не зважаючи на значне збільшення витрат, необхідних на належне утримання та експлуатацію об?єктів інфраструктури. Товариство повідомило, що в сучасних умовах економічної кризи для забезпечення основних функцій оператору з розподілу електричної енергії, воно змушене привести вартість послуг з доступу до рівня економічно обґрунтованих. Відповідно, і в найближчому майбутньому, перегляд вартості послуг буде здійснюватися товариством на постійній основі, щоразу зa фактом збільшення вартості складових, в тому числі мінімальної заробітної плати.

У своїй діяльності щодо надання доступу до інфраструктури об?єкта електроенергетики, AT Миколаївобленерго неухильно дотримується вимог законодавчих актів, зокрема п. 8 ст. 17 Закону України Про доступ до об?єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж, згідно якого розмір плати за доступ до об?єктів інфраструктури не може змінюватись протягом одного року з дня укладання договору. В той самий час, обмежень щодо періодичності перегляду плати за доступ по договорам, термін яких продовжено, Закон не встановлює. Зважаючи на це, позивач зауважив, що у випадку підписання відповідачем проекту договору з доступу до елементів інфраструктури об?єкта електроенергетики, що належить AT Миколаївобленерго, наданого листом від 08.05.2020 № 01/24-3670, плата за доступ буде фіксованою на період не менше року з дня його укладання.

Листом від 26.06.2020 № 01/24-4858 позивач повідомив ПП Дикий Сад про розгляд листа останнього від 11.06.2020 № 1106-01 щодо розгляду питання зміни умов договору з доступу до елементів інфраструктури об?єкта електроенергетики, що належить АТ Миколаївобленерго від 20.06.2017 № 02/57, укладеного між сторонами в частині перегляду вартості доступу; вичерпну інформацію щодо розгляду питання зміни умов договору надано листом від 18.06.2020 №01/24-4573.

Листом від 27.07.2020 № 01/24-5747 позивач повідомив ПП Дикий Сад про те, що відповідно до затвердженого положення про Про облікову політику у AT Миколаївобленерго окремий облік витрат на елементи інфраструктури електроенергетики не ведеться.

З посиланням на положення постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05.10.2018 № 1175 Про затвердження Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, п. 5 розд. III Методики визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об?єкта електроенергетики, затвердженої наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 10.12.2018 № 622 та ч. 7 ст. 17 Закону України Про доступ до об?єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж позивач виклав позицію про те, що зазначений в проекті нового договору розмір періодичної плати за доступ до елементів інфраструктури об?єктів електроенергетики, наданий в складі додаткової угоди до договору, визначений у відповідності до вимог діючого законодавства України.

Щодо звернень ПП Дикий Сад до AT Миколаївобленерго та його підрозділів стосовно надання технічних умов для доступу до елементів інфраструктури та узгодження робочих проектів, позивач указав, що робочий проект ПП-13-20-ВОЛЗ, наданий на погодження листом від 02.06.2020 № 0206 було розглянуто філією AT Миколаївобленерго м. Миколаєва Центрального округу та повернуто на доопрацювання представнику ПП Дикий Сад; у відповідь на лист відповідача від 15.06.2020 № 1506 персоналом філії AT Миколаївобленерго Очаківського району Південного округу була надіслана необхідна інформація щодо розробки та видачі технічних умов та відповідний рахунок на оплату на електронну адресу відповідача; у відповідь на листи відповідача від 03.06.2020 № 0306 та від 03.06.2020 № 0306-01 персоналом філії AT Миколаївобленерго Очаківського району Південного округу 22.06.2020 була надіслана необхідна інформація щодо розробки та видачі технічних умов та відповідні рахунки на оплату, яка надійшла на рахунок товариства 23.06.2020. Технічні умови були виготовлені 16.07.2020, про що сповіщено співробітників ПП Дикий Сад.

Робочий проект № 41-20 наданий на погодження листом від 04.06.2020 № 0406 було розглянуто філією AT Миколаївобленерго Очаківського району Південного округу та 26.06.2020 повернуто на доопрацювання листом від 26.06.2020 № 608.

ПП Дикий Сад у листі від 27.07.2020 № 0728-05 зазначило, що листом від 27.07.2020 № 700 філії Очаківського району Південного району AT Миколаївобленерго повідомлено відповідача про узгодження робочого проекту № ПП-41-20-ВОЗЛ Сумісний підвіс волокно-оптичних ліній зв?язку (ВОЗЛ) по опорам ПЛ 0,4-10 кВ с. Парутине, с. Прибузьке, с. Кателине, с Козирка Очаківського району Миколаївської області.

У зв?язку з цим відповідно до п. 22 Правил надання доступу до інфраструктури об?єкта електроенергетики, затверджених постановою КМУ від 18.07.2018 № 853, ПП Дикий Сад звернулося до позивача з пропозицією укласти договір з доступу на указаній ділянці, а також просило позивача надати розрахунок середнього показника планових витрат на експлуатацію 1 км ПЛ, а також 2 примірника розрахунку щомісячної плати за договором для погодження.

AT Миколаївобленерго у листі від 17.08.2020 № 01/24-6208 зазначило, що між сторонами був укладений договір від 20.06.2017 № 02/57 послуг сумісного підвісу проводів на опорах повітряних ліній електропередач, за умовами якого власник мереж (позивач) забезпечував послуги сумісного підвісу проводів волоконно-оптичних ліній зв?язку або ліній кабельного телебачення на 10590 опорах повітряних ліній електропередачі.

З метою приведення взаємовідносин між товариством та третіми особами при використанні ними опор для потреб телекомунікацій у відповідність до вимог законодавства AT Миколаївобленерго наказом від 18.12.2018 № 1076 затверджено Порядок надання доступу до інфраструктури об?єкта електроенергетики, що належить AT Миколаївобленерго, яким, зокрема, встановлена нова форма договору з доступу до елементів інфраструктури об?єкта електроенергетики, що належить AT Миколаївобленерго.

На початку 2020 року AT Миколаївобленерго розроблено та затверджено новий розрахунок періодичної плати за доступ до елементів інфраструктури об?єктів електроенергетики, що належить AT Миколаївобленерго, який було введено в дію з 01.05.2020.

AT Миколаївобленерго листом від 25.05.2020 № 01/24-4049 повідомлено ПП Дикий Сад про розірвання договору у відповідності до п. 7.2 з 20.06.2020 та направлено на підпис проект нового договору з доступу до елементів інфраструктури об?єктів електроенергетики, що належить AT Миколаївобленерго.

Позивач указав, що до нього не надходив підписаний з боку ПП Дикий Сад примірник нового договору.

Натомість, 05.08.2020 на рахунок позивача надійшли кошти у сумі 82536 грн. 16 коп. із зазначенням призначення платежу про те, що це сплата за сумісний підвіс проводів на опорах за липень 2020 року згідно договору послуг сумісного підвісу проводів на опорах повітряних ліній електропередач від 20.06.2017 № 02/57.

AT Миколаївобленерго повідомило відповідача, що у зв?язку з тим, що договір товариством розірвано у відповідності до його умов та чинного законодавства України, вищезазначені кошти не можуть бути зараховані за вказаним призначенням.

Однак, зважаючи на той факт, що телекомунікаційні мережі, сумісний підвіс яких на опорах товариства регулювався договором, не були демонтовані замовником після його розірвання, зазначені кошти будуть зараховані в якості плати за доступ до елементів інфраструктури об?єкта, а саме: до 5847 опор ПЛ-0,4-6 кВ для розміщення технічних засобів телекомунікацій за ціною визначеною розрахунком періодичної плати за доступ до елементів інфраструктури об?єктів електроенергетики, що належить AT Миколаївобленерго, який було введено в дію з 01.05.2020, та становить 14,17 грн. з урахуванням ПДВ.

У подальшому AT Миколаївобленерго направлено на адресу відповідача ПП Дикий Сад лист від 20.08.2020 № 01/24-6431, в якому позивач зазначив, що не веде окремого обліку витрат на елементи інфраструктури електроенергетики, у зв?язку з чим розмір плати розраховується відповідно до вимог Закону України Про доступ до об?єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж та Методики визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об?єкта електроенергетики, затвердженої наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 10.12.2018 № 622. Подальше листування заявника щодо питання надання розрахунку плати за доступ до елементів інфраструктури об?єктів AT Миколаївобленерго буде розглядатись товариством як спроба затягнути питання щодо внесення змін до існуючих та укладання нових договорів з доступу до елементів інфраструктури об?єктів електроенергетики, що належать товариству. Факт направлення листа підтверджується описом вкладення у цінний лист з відбитком поштового штемпелю від 21.08.2020.

Листом від 21.08.2020 № 01/24-6468 позивачем направлено відповідачу для розгляду проект договору від 01.09.2020 № 02/110 з доступу до елементів інфраструктури об?єктів електроенергетики, що належить АТ Миколаївобленерго з відповідними додатками.

Умовами указаного проекту договору передбачено, що ПП Дикий Сад (замовник) замовляє та оплачує, а АТ Миколаївобленерго (власник мереж) надає право доступу до елементів інфраструктури об?єктів АТ Миколаївобленерго для розміщення технічних засобів телекомунікацій (далі ? доступ) відповідно до погодженої власником мереж проектної документації на доступ, розробленої згідно з технічними умовами з доступу (код згідно ДКПП ? 35.13) (п. 1.1 договору № 02/110)

Перелік елементів інфраструктури об?єктів АТ Миколаївобленерго, наданих для доступу (додаток № 1) є невід?ємною частиною цього договору (п. 1.2 договору № 02/110).

Відповідно до п. 2.1 договору № 02/110, ціна договору становить 19897 грн. 49 коп. з ПДВ на місяць користування, згідно розрахунку розміру щомісячної плати за доступ до елементів інфраструктури об?єктів АТ Миколаївобленерго (додаток № 2), що є невід?ємною частиною цього договору.

Розмір щомісячної плати за доступ не може змінюватися протягом одного року з дня укладення цього договору (п. 2.2 договору № 02/110).

Додатком № 2 Розрахунок розміру щомісячної плати за доступ до елементів інфраструктури об?єктів АТ Миколаївобленерго розмір щомісячної плати за доступ до елементу електроенергетики (з ПДВ) встановлено в сумі 14 грн. 17 коп.; вартість доступу до елементів інфраструктури об?єктів АТ Миколаївобленерго в сумі 11 грн. 81 коп. за 1 опору, а загалом за місяць за 1404 опор ? в сумі 19897 грн. 49 коп. з ПДВ.

ПП Дикий Сад разом із листом від 11.09.2020 № 11109 направлено AT Миколаївобленерго підписані договір № 02/110 з додатками до нього та протокол розбіжностей від 11.09.2020.

Відповідно до протоколу розбіжностей від 11.09.2020 відповідач не погодився з визначеним позивачем розміром плати, запропонувавши:

1) пункт 2.1 договору викласти наступним чином: Ціна договору становить 11175,84 грн. (Одинадцять тисяч сто сімдесят п?ять грн. 84 коп.), окрім цього 20 % ПДВ у сумі 2235,17 грн. (дві тисячі двісті тридцять п?ять грн. 17 коп.), всього з ПДВ 13411,01 грн. (Тринадцять тисяч чотириста одинадцять грн. 01 коп.) на місяць користування згідно розрахунку розміру щомісячної плати за доступ до елементів інфраструктури об?єктів AT Миколаївобленерго (Додаток №2), що є невід?ємною частиною цього Договору;

2) у додатку № 2 до договору в графі 3 Розмір щомісячної плати за доступ до елементу електроенергетики (з ПДВ): вказати 9,552;

3) у додатку № 2 до договору вказати: Сторони дійшли згоди, що договірна ціна послуг по Договору становить 11175,84 грн. (Одинадцять тисяч сто сімдесят п?ять грн. 84 коп.), окрім цього 20 % ПДВ у сумі 2235,17 грн. (Дві тисячі двісті тридцять п?ять грн. 17 коп.), всього з ПДВ всього з ПДВ 13411,01 грн. (Тринадцять тисяч чотириста одинадцять грн. 01 коп.) на місяць;

4) у додатку № 2 до договору в графі Ціна без ПДВ, грн. вказати 7,96;

5) у додатку № 2 до договору в графі Сума, грн. (за місяць) вказати 11175,84;

6) у додатку № 2 до договору в графі Сума вказати 11175,84;

7) у додатку № 2 до договору в графі ПДВ вказати 2235,17;

8) у додатку № 2 до договору в графі Разом з ПДВ вказати 13411,01.

Позивачем 22.09.2020 направлено на адресу відповідача ПП Дикий Сад лист № 01/24-7278 із підписаним протоколом розбіжностей від 11.09.2020 з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей від 18.09.2020, в якому позивач просив відповідача підписати протокол узгодження розбіжностей або повідомити про незгоду з запропонованим протоколом.

Як вбачається зі змісту протоколу узгодження розбіжностей від 18.09.2020, позивачем фактично наполягає на погодженні первісно запропонованих умов договору № 02/110 з додатками до нього.

Відтак, між сторонами виник спір щодо погодження умов договору № 02/110 з додатками до нього в частині плати за доступ до елементів інфраструктури об?єктів електроенергетики (п. 2.1 договору № 02/110 та додаток № 2 до договору № 02/110), що й стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції погодився із доводами позивача, визнав заявлені позовні вимоги обґрунтованими та задовольнив їх у повному обсязі.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Статтею 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 632 ЦК України).

У відповідності до ч.ч. 2-3 ст. 181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 181 ГК України сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

За приписами ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення доступу до інфраструктури об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі для розташування технічних засобів телекомунікацій з метою забезпечення розвитку інформаційного суспільства в Україні визначено Законом України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж.

Статтею 17 Закону України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж визначено особливості визначення плати за доступ до об`єктів інфраструктури.

Так, плата за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу може складатися з одноразової та/або періодичної плати.

До одноразової плати за доступ належить виключно плата за розроблення та видачу технічних умов з доступу.

Періодична плата за доступ може встановлюватись виключно за наявності додаткових витрат власника інфраструктури об`єкта доступу на утримання елементів інфраструктури об`єкта доступу, пов`язаних з наданим доступом.

Розмір плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу встановлюється договором з доступу згідно з методикою визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, затвердженою відповідно до цього Закону.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості №622 від 10.12.2018 затверджено Методику визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики.

Розділом ІІІ Методики врегульовано порядок формування періодичної плати за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики.

Так, відповідно до п. 1 розділу ІІІ Методики формування періодичної плати замовника за доступ до інфраструктури об`єкта електроенергетики включає визначення вартості доступу замовника до однієї одиниці (одного елемента) цієї інфраструктури, до якої (якого) застосовується коефіцієнт ускладнення робіт з експлуатації однієї одиниці (одного елемента) електроенергетичної інфраструктури у зв`язку із забезпеченням доступу до неї.

Відповідно до п. 2-4 розділу ІІІ Методики визначення вартості доступу до однієї одиниці (одного елемента) інфраструктури здійснюється для ПЛ або ПЛІ кожного класу напруги.

Визначена вартість доступу до однієї одиниці (опори) застосовується при визначенні плати за доступ до конструктивних елементів ТП, РП у разі їх використання для зовнішнього розміщення технічних засобів телекомунікацій.

Вартість експлуатації однієї одиниці (одного елемента) інфраструктури електроенергетики визначається на підставі нормованих обсягів робіт та витрат на ці роботи.

Вартість експлуатації однієї опори ПЛ, ПЛІ визначається на підставі нормованих обсягів робіт на 1 км лінії та витрат на ці роботи як частка загальних витрат на 1 км відносно нормованої (розрахункової) кількості опор.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Методики у разі якщо власник (володілець) інфраструктури об`єкта електроенергетики відповідно до вимог чинного законодавства України не веде окремого обліку витрат на елементи інфраструктури електроенергетики, періодична плата визначається відповідно до розміру, встановленого частиною сьомою статті 17 Закону.

Пунктами 6-7 розділу ІІІ Методики періодична плата за доступ може встановлюватись виключно за наявності додаткових витрат власника (володільця) інфраструктури об`єктів електроенергетики на утримання елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, пов`язаних з наданим доступом.

Послуга транзиту кабельних ліній в інфраструктурі об`єкта електроенергетики не надається у зв`язку з тим, що в інфраструктурі об`єкта електроенергетики не розташовано будинкові розподільні мережі.

Розділом IV Методики врегульовано порядок визначення прямих витрат власника (володільця) інфраструктури об`єктів електроенергетики, пов`язаних з утриманням елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, якими користується замовник.

Розділом V Методики врегульовано підстави для перегляду розміру плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики.

Так, відповідно до п. 1, 2 розділу V Методики підставою для перегляду розміру плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики є зміна розміру мінімальної заробітної плати, зміна ставок податків і зборів, ставок орендної плати, зміна цін і тарифів на комунальні послуги, енергоносії, матеріальні ресурси.

Розмір плати за доступ до елементів інфраструктури, перелік яких визначений договором, не може змінюватися протягом одного року з дня укладення договору з доступу.

З вказаних положень випливає, що періодична плата за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу встановлюється виключно за наявності додаткових витрат власника інфраструктури об`єкта доступу на утримання елементів, пов`язаних з наданим доступом.

Статтею 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).

Всупереч наведених приписам процесуального законодавства, наявні матеріали справи не містять, а позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності додаткових витрат позивача на експлуатацію 1 км ПЛ 0,4кВ, наявність яких відповідно до вимог статті 17 Закону України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж є обов`язковою для визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики.

Навпаки, як свідчать наявні матеріли справи, позивач у листах від 27.07.2020 №01/24-5747 та від 20.08.2020 №01/24-6431 повідомив ПП Дикий Сад про те, що відповідно до затвердженого положення про Про облікову політику у AT Миколаївобленерго окремий облік витрат на елементи інфраструктури електроенергетики не ведеться.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими твердження позивача з приводу того, що запропонувавши відповідачу плату за доступ до об`єкта інфраструктури, останній керувався положенням ч. 7 ст. 17 Закону України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж, з огляду на те, що АТ Миколаївобленерго не веде окремого обліку витрат на елементи інфраструктури електроенергетики, оскільки чинним законодавством не передбачена відсутність обов`язку позивача вести облік відповідних витрат.

Колегія суддів також зазначає, що наказ АТ Миколаївобленерго від 27.04.2020 №309 Про визначення розміру періодичної плати за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики АТ Миколаївобленерго є внутрішнім документом позивача та не носить загальнообов`язкового характеру, а тому не може бути підставою для зобов`язання відповідача вносити плату у визначеному позивачем розмірі.

Відтак, наданий позивачем розрахунок плати не відповідає вищевикладеним нормам законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для викладення п. 2.1. договору та додатку №2 до договору з доступу до елементів інфраструктури об`єктів АТ Миколаївобленерго від 01.09.2020 №02/110 у редакції позивача.

З огляду на те, що позивачем не надано доказів понесення додаткових витрат для власника інфраструктури об`єкта доступу на утримання елементів інфраструктури об`єкта доступу, пов`язаних з наданим доступом, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для внесення змін до договору шляхом збільшення розміру періодичної плати.

Колегія суддів залишає поза увагою доводи позивача з приводу того, що ним було надано докази понесення додаткових витрат, пов`язаних з розміщенням телекомунікації ПП Дикий Сад із зазначенням розміру цих витрат, оскільки вказані докази оформлені, як зразок відомостей, з якого неможливо встановити точний розмір додаткових витрат.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так розглядаючи справу за участю тих самих сторін, за подібних відносин та предмету позову, Верховний Суд у постанові від 15.09.2021 по справі №915/1162/20 погодився із висновками суду апеляційної інстанції щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог та відмови у задоволенні позову.

Так, Верховним Судом зазначено, що з огляду на те, що позивачем не надано доказів понесення додаткових витрат для власника інфраструктури об`єкта доступу на утримання елементів інфраструктури об`єкта доступу, пов`язаних з наданим доступом, відсутні підстави для внесення змін до договору шляхом збільшення розміру періодичної плати.

Верховним Судом також відхилено доводи скаржника (АТ Миколаївобленерго) щодо неправильного застосування положень статті 17 Закону України Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж, якою урегульовано особливості визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу та Методики, а також неврахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 920/410/19, оскільки у справі № 920/410/19 судами встановлено, що на підтвердження наявності додаткових витрат на експлуатацію 1 км ПЛ 0,4кВ позивачем до матеріалів справи долучено відповідні розрахунки та відомості. В той час, як у справі, що переглядається такі рахунки та відомості відсутні, що й стало підставою для відмови в позові.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, що зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4 204 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Статтею 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

В матеріалах справи наявний Договір про надання правової (правничої) допомоги від 12.03.2021 (т.1, а.с. 186) за умова якого адвокат Заливчий Я.В. прийняв на себе зобов`язання надавати клієнту ПП «Дикий Сад» правову (правничу) допомогу, яка полягає у представництві інтересів клієнта, підготовці, підписанні та подання, зокрема, скарг щодо врегулювання спірних правовідносин, що виникли у клієнта з АТ «Миколаївобленерго» по справі №915/1220/20.

Згідно з п. 5 договору вартість послуг адвоката, що надаються, погоджена сторонами у розмірі 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за одну годину роботи, що станом на дату кладення договору становить 1051грн.

Колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі, відповідач просив стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката понесені в апеляційній інстанції у розмірі 4 204,00грн.

На підтвердження понесення судових витрат ПП Дикий Сад надано Акт приймання-передачі наданих послуг №АП-0018 з підготовки та подання апеляційної скарги на оскаржуване рішення 4 год на суму 4 204 грн.

Також, відповідачем було надано платіжне доручення №21577 від 03.06.2021 на суму 4 204 грн на підтвердження перерахування грошових коштів на адвокатські послуги.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 ГПК України та у ст.30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи фактичне понесення позивачем витрат у розмірі 4 204 грн., пов`язаних із розглядом даної справи, які узгодженні між ПП Дикий Сад та адвокатом Заливчим Я.В. в акті приймання-передачі наданих послуг № АП-0018, що підтверджено платіжним дорученням №21577 від 03.06.2021, судова колегія вважає, що стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу адвоката понесені під час апеляційного перегляду справи у розмірі 4 204,00 грн.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу підлягає задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2021 по справі №915/1220/20 скасувати.

У задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" на користь Приватного підприємства "Дикий Сад" 3 153 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 4 204 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката понесених під час апеляційного перегляду справи.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.10.2021.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Мишкіна М.А.