ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2021 р. Справа№ 910/5210/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 07.10.2021 року у справі №910/5210/20 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібрен"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020, повний текст рішення складено 01.10.2020

у справі № 910/5210/20 (суддя Гумега О.В.)

за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури №3

до 1. Київської міської ради, 2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібрен"

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року заступник керівника Київської місцевої прокуратури №3 (далі - позивач, прокурор) звернувся в інтересах держави до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібрен" (далі - відповідач 2) про:

- визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 19.12.2019 №468/8041, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛІБРЕН" із земель комунальної власності передано в оренду на 15 років земельну ділянку площею 0,6166 га (кадастровий номер :62:701:0029) для експлуатації та обслуговування автостоянки на вул. Оноре де Бальзака, 82-А у Деснянському районі м. Києва;

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,6166 га на вул. Оноре де Бальзака, 82-А, у Деснянському районі м. Києва (кадастровий номер :62:701:0029), укладений між відповідачами, який 16.03.2020 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. за № 259.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор посилається на наступне:

- рішення Київської міської ради від 19.12.2019 № 468/8041, яким відповідачу 2 передано в оренду на 15 років земельну ділянку площею 0,6166 га (кадастровий номер :62:701:0029) для експлуатації та обслуговування автостоянки на вул. Оноре де Бальзака, 82-А, у Деснянському районі м. Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва, - прийнято, а Договір оренди земельної ділянки від 16.03.2020 - укладено, з порушенням вимог земельного законодавства, всупереч інтересам держави та територіальної громади, у зв`язку з чим рішення має бути визнано незаконним та скасовано, а договір оренди підлягає визнанню недійсним;

- спірним рішенням КМР передано в оренду відповідачу 2 земельну ділянку площею 6166 кв.м, на вул. Оноре де Бальзака, 82-А у зв`язку з переходом до останнього права власності на нерухоме майно площею 52,2 кв. м (на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2017, укладеного між ТОВ "ЛІБРЕН" та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського, нотаріального округу Михайленко С.А., за № 349). Тобто, площа земельної ділянки, яку передано відповідачу 2 в оренду, майже у 118 разів перевищує площу нерухомого майна, яке на ній розташоване;

- враховуючи наявність у відповідача 2 права власності на об`єкт нерухомості площею 52,2 кв.м, який розташований на спірній земельній ділянці, останній міг набути не на конкурентних засадах право користування земельною ділянкою лише для експлуатації та обслуговування вказаного об`єкта нерухомості. Право користування на земельну ділянку, вільну від забудови, та таку, що не знаходиться під об`єктом нерухомості, відповідача 2 міг набути лише на конкурентних засадах в порядку, передбаченому ст. 134, 135 Земельного кодексу України;

- при відведенні спірної земельної ділянки відповідачу 2 у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно площею 52,2 кв.м, відсутнє обґрунтування надання земельної ділянки саме площею 6116 кв.м., яка значно (майже у 118 разів) перевищує площу нерухомого майна;

- матеріали технічної документації не містять даних, що площа земельної ділянки, наданої відповідачу 2, визначена з урахуванням Державних будівельних норм "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**" (затверджені наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 за № 44) та Державними санітарними правилами планування та забудови населених пунктів (затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 № 173);

- оскільки земельну ділянку передано відповідачу 2 для експлуатації та обслуговування автостоянки, тобто об`єкту дорожнього сервісу, а не для обслуговування об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства, тому право оренди на землю відповідно до ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України останній міг набути виключно на конкурентних засадах (земельних торгах);

- спірне рішення Київської міської ради прийнято на підставі ст. 120 Земельного кодексу України, у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно. Разом з цим, до нового власника житлового будинку, будівлі або споруди переходить право користування виключно тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені;

- за наявною у документації із землеустрою інформацією, на час прийняття оскаржуваного рішення Київської міської ради право користування земельною ділянкою площею 0,6166 га попереднім власником нерухомого майна - ОСОБА_1 , в установленому законом порядку зареєстровано не було. Тобто, оскільки у даному випадку право власності чи право користування на спірну земельну ділянку площею 0,6166 га не було оформлено попереднім власником нерухомого майна, тому у подальшому не могло виникнути переходу такого права, визначеного приписами ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, до відповідача 2.

З огляду на що, прокурор стверджує, що рішення Київської міської ради від 19.12.2019 №468/8041 прийнято з порушенням вимог законодавства, зокрема ст. 120, 124, 134, 135 Земельного кодексу України, а тому відповідно до ст. 16, 21 Цивільного кодексу України підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Також, оскільки на підставі незаконного рішення Київської міської ради між відповідачами укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,6166 га, такий договір підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Крім того, прокурор зазначив, що у даному спорі відсутній орган, який мав би здійснювати захист порушених інтересів держави, а спір належить до передбачених законом (ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру") випадків, коли прокурор може звертатися до суду як позивач.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №910/5210/20 позов задоволено повністю.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи позовні вимоги.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач 1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №910/5210/20 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач 1 посилається на те, що оскаржуване судове рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням та неправильним застосування норм матеріального права.

Також відповідач 1 посилається на те, що земельні торги щодо спірної земельної ділянки не мали проводитись, оскільки на ній розташоване нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності відповідачу 2. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази оскарження правомірності виникнення права власності відповідачем 2 на об`єкт нерухомого майна. До того ж, матеріали справи не містять доказів зміни цільового призначення спірної земельної ділянки або використання відповідачем 2 не за призначенням. Крім того, відсутні будь-які докази про значне перевищення площ земельної ділянки, наданої в оренду відповідачу 2, порівняно з площею об`єкту нерухомості товариства, а також законодавством не визначено пропорційного співвідношення площі об`єктів нерухомості та площі земельної ділянки, яка відводиться (передається в оренду).

Крім того, відповідач 1 вказує на помилковість посилань прокурора та суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №910/4228/15-г, оскільки предмет позову і доказування в останній та у даній справі відміні.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2020, апеляційну скаргу Київської міської ради у справі №910/5210/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №910/5210/20 та розгляд вказаної апеляційної скарги призначено на 08.12.2020.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач 2 також звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/5210/20 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач 2 посилається на те, що оскаржуване судове рішення прийняте з порушенням та неправильним застосування норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також судом першої інстанції прийняв до уваги обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Також відповідача 2 стверджує, що земельні торги щодо спірної ділянки відповідно до ст.134 Земельного кодексу України не мали проводитись, оскільки на ній розташоване нерухоме майно, яке належить йому на праві приватної власності. Тобто, оскільки в матеріалах справи відсутні докази оскарження правомірності виникнення у нього права власності на об`єкт нерухомого майна, тому вважає правомірним передачу спірної земельної ділянки без проведення аукціону.

Крім того, відповідач 2 вказує на відсутність будь-яких доказів значного перевищення площ земельної ділянки, наданої йому в оренду, порівняно з площею об`єкту нерухомості товариства, а також на те, що законодавством не визначено пропорційного співвідношення площі об`єктів нерухомості та площі земельної ділянки, яка відводиться (передається в оренду).

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2020, апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Лібрен" у справі № 910/5210/20 передано на розгляд раніше сформованої колегії суддів у складі: головуючого судді - Разіна Т.І. суддів: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 у справі №910/5210/20 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібрен" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/5210/20 залишено без руху.

07.12.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача 1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2020 розгляд апеляційної скарги Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/5210/20 відкладено до 12.01.2021.

11.12.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача 1, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

14.12.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача 2 надійшла заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібрен" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/5210/20 та об`єднано в одне апеляційне провадження з апеляційною скаргою Київської міської ради, а також ухвалено здійснювати розгляд справи у раніше призначеному судовому засіданні 12.01.2021.

11.01.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача 2 надійшла відповідь на відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача 1, в яких повністю підтримує апеляційну скаргу відповідача 1 та вважає її належним чином та всебічно обґрунтованою, розумною та такою, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 розгляд апеляційних скарг Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібрен" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/5210/20 відкладено на 09.02.2021.

03.02.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача 2, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 у справі № 910/5210/20 в судовому засіданні оголошено перерву до 11.03.2021.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/977/21 від 10.03.2021, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, у справі №910/5210/20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 10.03.2021, у справі №910/5210/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 апеляційні скарги Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібрен" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/5210/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Шаптала Є.Ю.

11.03.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача 2 надійшли доповнення до письмових пояснень, в яких просить врахувати судові рішення, прийняті у справі №910/12366/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 у справі №910/5210/20 оголошено перерву до 13.04.2021.

08.04.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача 2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 розгляд справи №910/5210/20 відкладено на 01.06.2021.

20.04.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення, в яких вказує на дотримання визначених законодавством порядку щодо захисту державних інтересів у суді.

01.06.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача 2 надійшли додаткові пояснення, в яких просить задовольнити апеляційні скарги, а оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, а також просить врахувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2021 у справі №910/9049/20.

З метою уникнення будь-яких сумнівів у неупередженому розгляді справи та забезпечення довіри учасників справи №910/5210/20 до судової влади України, суддями Разіною Т.І. та Іонніковою І.А. в судовому засіданні 01.06.2021 подано заяву про самовідвід від розгляду справи №910/5210/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 заяву про самовідвід суддів Разіної Т.І. та Іоннікової І.А. у справі №910/5210/20 задоволено та матеріали даної справи передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 ГПК України.

Розпорядженням керівника апарату №09.1-07/360/21 від 03.06.2021 призначено повторний автоматизований розподіл даної справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2021, справу №910/5210/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (судді доповідача) Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю. та Куксов В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 прийнято до свого провадження апеляційні скарги Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібрен" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/5210/20 та розгляд вказаних апеляційних скарг призначити на 29.06.21 об 11:00 год.

16.06.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача 1 надійшли пояснення щодо представництва прокурором інтересів держави, в яких просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове судове рішення, яким залишити позов без розгляду, а якщо суд дійде висновку про відсутність підстав для залишення позову без розгляду, відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

16.06.2021 на електрону адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача 2 надійшло клопотання, в якому просить зупинити апеляційне провадження у даній справі до вирішення пов`язаної з нею іншої справи №910/9049/20 на підставі п.7 ч.1 ст.228 ГПК України.

29.06.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 13.07.2021.

У зв`язку з перебуванням судді Куксова В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/2785/21 від 13.07.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/5210/20.

Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №910/5210/20, відповідно до витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 13.07.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 апеляційні скарги Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібрен" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/5210/20 прийняти до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю. та розгляд вказаних апеляційних скарг призначено на 15.09.2021 о 14:30 год.

Відповідач 2 наданим процесуальним правом не скористався та у судове засідання, яке відбулося 15.09.2021, не з`явився та своїх представників не направив. Разом з тим, 14.09.2021 на електрону адресу Північного апеляційного господарського суду від останнього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2021 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібрен" про відкладення розгляду справи №910/5210/20 задоволено та розгляд апеляційних скарг Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібрен" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №910/5210/20 відкладено на 07.10.2021 на 09:20 год.

07.10.2021 розглянувши в судовому засідання клопотання про зупинення апеляційного провадження, дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши думку представників сторін, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила залишити вказане клопотання без задоволення, з огляду на відсутність об`єктивної неможливості в розумінні п.5 ч.1 ст.227 ГПК України розгляду цієї справи до вирішення справи №910/9049/20, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), що мають суттєве значення для перегляду оскаржуваного судового рішення та, які є предметом судового розгляду. Крім того, колегією суддів встановлено, що постановою Верховного Суду від 09.09.2021 у справі №910/9049/20 скасував судові рішення попередніх інстанції та вказану справу передав на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. Тобто, справа №910/9049/20 не переглядалася у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою та Великою Палатою Верховного Суду, тому відсутні підстави для зупинення апеляційного провадження на підставі положень п.7 ч.1 ст.228 ГПК України, на які посилається відповідач 2. Також колегією суддів враховано, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

07.10.2021 в судовому засіданні представники скаржників підтримали вимоги апеляційних скарг та просили задовольнити їх.

Прокурор у даному судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги та підтримав доводи викладенні у відзивах на апеляційну скаргу та письмових поясненнях.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, відзивів та письмових пояснень, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Так, частиною 3 ст. 53 ГПК України закріплено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою, а також подавати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.ч. 4, 5 ст. 53 ГПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з висновком Конституційного Суду України, наведеного у рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99, поняття "інтереси держави" є оціночним; в кожному конкретному випадку прокурор, який звертається до суду із заявою, повинен обґрунтувати в суді наявність підстав для представництва інтересів держави (в тому числі публічних інтересів територіальної громади), але виключного переліку обставин, які можуть використовуватися, закон не передбачає.

Необхідність захисту інтересів держави у даній справі прокурор обґрунтовує прийняттям органом місцевого самоврядування (Київською міською радою) незаконного, на його думку, рішення щодо розпорядження землею, яка є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави відповідно до ст. 14 Конституції України, ст. 1 Земельного кодексу України, ст. 2 Закону України "Про охорону земель".

З огляду на що, колегії суддів дійшла висновку про те, що прокурор має право на звернення до суду із даним позовом, оскільки в даному випадку прокурор діє як самостійний позивач і не здійснює представництво інтересів держави в особі будь-якого з державних органів, що виконують функції контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель.

Крім того прокурор зазначає, що у даному випадку відсутній орган, який мав би здійснювати захист порушених інтересів держави, а органи Держгеокадастру законодавством не наділені правом на звернення до суду з позовами про скасування рішень органу місцевого самоврядування.

Так, відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, від 14.01.2015 № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Прокурор вказує, що оскільки спірна земельна ділянка не є землею сільськогосподарського призначення та не належать до агропромислового комплексу, а є комунальною власністю, тому Держгеокадастр у даному випадку не наділений повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, не наділяють Держгеокадастр правом звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі.

Крім того, законодавством не передбачена можливість участі у справі одного й того самого органу самоврядування у статусі позивача та відповідача одночасно, у зв`язку з чим Київська міська рада не може бути позивачем у спірних правовідносинах. До того ж, у Київській міській раді відсутні повноваження самостійно скасовувати свої рішення, які вичерпали дію шляхом укладання договорів, тому у даному випадку є єдиним органом, який може захисти порушенні інтереси держави, є органи прокуратури.

Таким чином, прокурор стверджує, що у даному спорі відсутній орган, який мав би здійснювати захист порушених інтересів держави, а спір належить до передбачених законом (ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру") випадків, коли прокурор може звертатися до суду як позивач.

Враховуючи викладене та обставини справ, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прокурор навів достатньо суджень і обґрунтувань для звернення до суду за захистом інтересів держави та, відповідно, розгляду його позовних вимог по суті.

Доводи скаржників щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави як позивача, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля є об`єктом права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами у відповідності до ст.74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

За змістом ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Київської міської ради від 19.12.2019 №468/8041 "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Лібрен" земельної ділянки для експлуатації та обслуговування автостоянки на вул. Оноре де Бальзака, 82-А у Деснянському районі м. Києва" (далі - рішення КМР від 19.12.2019 №468/8041 або оскаржуване рішення) передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Лібрен" в оренду на 15 років земельну ділянку площею 0,6166 га (кадастровий номер :62:701:0029) для експлуатації та обслуговування автостоянки на вул. Оноре де Бальзака, 82-А, у Деснянському районі м. Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права, власності від 09.06.2017 № 89271144) (категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, код КВЦПЗ 12.04, заява ДЦ від 12.04.2018 № 50005-1-03, справа А-24953).

Як вбачається зі спірного рішення КМР, останнє прийнято відповідно до статей 9, 79-1, 83, 93, 116, 120, 123, 124 Земельного кодексу України, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України'' щодо розмежування земель державної та комунальної власності», пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рішення Київської міської ради від 10.09.2015 № 95:8/1822 "Про інвентаризацію земель міста Києва", враховуючи те, що земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі (витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.02.2018 № НВ-018), право комунальної власності територіальної громади міста Києва на яку зареєстровано в установленому порядку (витяг з Державного реєстру, речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.03.2018 № 117816331), та розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібрен" від 12.04.2018 № 50005-01-03.

На підставі вказаного рішення між відповідачами 16.03.2020 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,61663 га, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. за № 259.

За приписами п.п. а), б), в) ч. 1 ст. 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин на її території належить: розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо.

Частиною 2 ст. 83 Земельного кодексу України встановлено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Стаття 14 Конституції України закріплює, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

У відповідності до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 років. Право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом.

Стаття 124 Земельного кодексу України встановлює порядок передачі земельних ділянок в оренду.

Так, відповідно до ч.1 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Частиною 2 ст.124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (ч.3 ст.124 Земельного кодексу України).

Частина 1 ст. 134 Земельного кодекс України встановлює, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст.134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Згідно з ч.2 ст.135 Земельного кодексу України продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи, на час прийняття рішення Київської міської ради від 19.12.2019 №468/8041 на спірній земельній ділянці по вул. Оноре де Бальзака, 82-А у Деснянському районі м. Києва була розташована нежитлова будівля (гараж №1) загальною площею 52,2 кв.м, яка на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2017, укладеного між відповідачем 2 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., за № 349, належить на праві власності відповідачу 2.

Матеріалами справи (зокрема, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 205543568 від 27.03.2020) підтверджується, що відповідачу 2 на праві власності належить виключно нежитлова будівля (гараж №1) загальною площею 52,2 кв.м на спірній земельній ділянці. При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач 2 є власником автостоянки/будівель і споруд автостоянки (окрім наведеного гаража) на спірній земельній ділянці.

Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (частина 1). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина 2).

Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (частина 1). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації) (частина 2).

Якщо попередній власник житлового будинку (будівлі, споруди) користувався земельною ділянкою, на якій розміщено відповідне нерухоме майно на підставі договору оренди, новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на своє ім`я в установленому законом порядку, в тому числі з додержанням вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень" і ст. 125 Земельного кодексу України, яка пов`язує, виникнення права на земельну ділянку з моментом державної реєстрації відповідного права.

Таким чином, вищенаведені норми прямо передбачають перехід за результатами відчуження до нового власника житлового будинку, будівлі або споруди права користування виключно тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені.

Тобто, на час відчуження об`єкту нерухомості за договором купівлі-продажу від 14.03.2017, до набувача (відповідача 2) права власності на об`єкт нерухомого майна, яке розташоване на спірній земельній ділянці, що перебувала в користуванні іншої особи, могло перейти право користування земельною ділянкою на таких самих умовах і в тому ж обсязі, що були встановлені для попереднього власника нерухомого майна, або право вимагати оформлення земельних прав, які в нього виникають.

В матеріалах справи відсутні докази оформлення за попереднім власником права власності або права користування спірною земельною ділянкою. Крім того, за інформацією з Державного земельного кадастру державна реєстрація спірної земельної ділянки відбулася 29.05.2017. Тобто, на момент набуття відповідачем 2 права власності на об`єкти нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 14.03.2017, спірна земельна ділянка не була сформована та право користування на неї попереднім власником майна не було оформлено.

Доказів протилежного матеріали справи не містять та учасниками справи не надано суду.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку, що у разі, якщо попереднім власником нерухомого майна не було оформлено право користування земельною ділянкою, положення ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України не можуть бути засновані до спірних відносин.

Разом з тим, рішення Київської міської ради було прийняте, в тому числі, відповідно до ст.120 Земельного кодексу України та у зв`язку з набуттям відповідачем 2 права власності на нерухоме майно.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка, зокрема, викладена у постановах від 09.04.2020 у справі №910/2942/19 та від 01.07.2020 у справі №910/9028/19.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висвітленої у постанові від 24.10.2017 у справі №910/24461/16 та від 04.12.2018 у справі №910/18560/16, згідно якої обов`язковим є з`ясування дійсного розміру земельної ділянки, яка має бути відведена власнику майна та розмір земельної ділянки визначається на основі державних будівельних та санітарних норм та правил.

Як встановлено вище, відповідач 2 на підставі договору купівлі - продажу від 14.03.2017 є власником нерухомого майна - гараж № 1, площею 52,2 кв.м, який розташований на спірній земельній ділянці з цільовим призначенням для експлуатації та обслуговування автостоянки.

Відповідні відомості про право власності відповідача 2 на вищевказане нерухоме майно також внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується, зокрема, Інформаційною довідкою (а.с.18 т.1).

Відповідно до спірного рішення КМР відповідачу 2 вирішено передати земельну ділянку площею 0,6166 га.

Тобто фактично відповідачем 1 було передано відповідачу 2 земельну ділянку, яка майже в 118 разів перевищує площу майна, яке було набуте останнім.

При цьому, інші об`єкти нерухомого майна, які б належали відповідачу 2 на праві власності, на спірній земельній ділянці відсутні. Доказів протилежного учасниками справи не надано суду.

Колегія суддів звертає увагу також на відсутність будь-яких належних обґрунтувань надання відповідачу 2 земельної ділянки саме площею 0,6166 га.

Разом з тим, розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування розміщеного на ній майна, не є безмежним, оскільки у будь-якому випадку обумовлюється наявною у власника необхідністю використовувати майно за цільовим призначенням.

Крім того, законодавство передбачало можливість передачі у користування земельної ділянки у разі розташування на ній об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, а щодо інших земельних ділянок право користування підлягало продажу окремими лотами на конкурентних засадах.

З огляду на що, на думку колегії суддів отримання в оренду земельної ділянки у розмірах, що значно перевищує площу належного відповідачу 2 об`єкта нерухомості майна, передбачає дотримання процедури проведення земельних торгів у порядку, визначеному положеннями статей 134, 135 Земельного кодексу України.

Вказане узгоджується з правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 01.07.2020 у справі №910/9028/19, від 09.04.2020 у справі №910/2942/19 та від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що спірну земельну ділянку відповідачу 2 було передано у користування із порушенням законодавства.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що спірним рішенням КМР вирішено надати в оренду поза конкурсом не лише у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно, а і для експлуатації та обслуговування автостоянки. Тобто, з викладеного випливає, що з метою уникнення конкурсної процедури, у спірному рішенні КМР об`єднано в одне ціле земельну ділянку для обслуговування та експлуатації наявного об`єкту нерухомості (гараж), що не вимагало конкурсної процедури, та земельну ділянку для інших цілей, які вже вимагали виключно проведення земельних торгів, тобто, отримання у даному випадку права оренди на них, відповідно до законодавства, мало відбуватися в абсолютно різному порядку.

Порушення процедури передачі такої земельної ділянки в оренду свідчить про наявність порушеного права власника такої земельної ділянки - територіальної громади міста Києва.

Прийняття рішення КМР щодо передачі спірної земельної ділянки в оренду без проведення торгів, порушує інтереси територіальної громади міста Києва, які полягають у втраті можливості отримати територіальною громадою міста максимально великого розміру орендної плати за використання спірної земельної ділянки у разі продажу права оренди на конкурентних засадах.

Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 19.12.2019 №468/8041 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка, зокрема, викладена у постанові від 22.06.2021 у справі №910/8288/20.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки рішення Київської міської ради від 19.12.2019 №468/8041 є незаконним, то відповідно Договір оренди земельної ділянки від 16.03.2020, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. за № 259, укладений на виконання вказаного рішення є таким, що суперечить вимогам законодавства, а відтак, підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України.

Посилання скаржників на відсутність доказів оскарження правомірності виникнення у відповідача 2 права власності на об`єкт нерухомого майна, колегією суддів відхиляються, як підстава для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки встановлення обставин самочинного будівництва не є предметом доказування та не впливає у даному випадку на правильність вирішення даного спору.

Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи скаржників про безпідставне врахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09.02.2018 у справі №910/4528/15-г, оскільки в основу вказаного рішення суду касаційної інстанції, зокрема, покладено висновок про те, що відповідачі незаконно, з метою уникнення конкурсної процедури об`єднували в одне ціле земельну ділянку для обслуговування та експлуатації наявних об`єктів нерухомості, що не вимагало конкурсної процедури, та земельну ділянку для інших цілей, які вже вимагали виключно продажу на земельних торгах, тобто, отримання права оренди на них мало відбуватися в абсолютно різному порядку.

Крім того, колегією суддів відхиляються посилання відповідача 2 на необхідність при розгляді даної справи висновків викладених у постанові Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2021 у справі №910/9049/20, оскільки норми ГПК України не передбачають як застосування прецедентів так і обов`язковості вказівок (правових позицій), що містяться у судових рішеннях суду першої інстанції та апеляційної інстанціях, а під визначені ст.75 ГПК України умови щодо встановлення зазначеним судовим рішенням обставин, які не потребують доведення, не підпадають. Більше того, як встановлено вище, судові рішення у справі 910/9049/20 були скасовані постановою Верховного суду та матеріли вказаної справи передані на новий розгляд до суду першої інстанції.

Також колегією суддів відхиляються посилання скаржників, як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, на правові висновки Верховного Суду, які викладенні у постанові від 03.03.2021 у справі №910/12366/18, оскільки вони не спростовують вищевстановленого та не впливають на вказані вище висновки суду, а також такі висновки не суперечать висновкам щодо застосування норм права, викладених у вказаній постанові Верховного Суду. До того ж, зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших підстав заявленого позову, суб`єктного складу сторін, фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

З огляду на викладене та аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору, та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам позивача. До того ж, у оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

Доводи, наведені скаржниками в апеляційних скаргах та письмових поясненнях, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.269, 277 ГПК України з викладених в апеляційних скаргах обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги у повному обсязі, відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржників.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційні скарги Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібрен" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №910/5210/20 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №910/5210/20 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на скаржників.

4.Матеріали справи №910/5210/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено та підписано 18.10.2021 (у зв`язку із перебуванням судді Дикунської С.Я. у відпустці з 11.10.2021 по 13.10.2021 та неробочими днями з 14.10.2021 по 17.10.2021).

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Я. Дикунська