ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2399/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Дергачівської окружної прокуратури Харківської області (62303, Харківська область, м. Дергачі, вул. 1 Травня , 63) в інтересах держави, в особі Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області (62370, Харківська область, Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Визволителів, буд.6, ідентифікаційний код 04398821)
до 1. Харківської районної державної адміністрації Харківської області (61098, м. Харків, Григорівське шосе, 52, ідентифікаційний код 04058775), 2. Сільськогосподарського кооперативу "Україна" по виробництву, заготівлі, зберіганню та реалізації сільськогосподарської продукції (62418, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Технологічна, буд.1, ідентифікаційний код 14109829)
про скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки
за участю представників учасників справи:

прокурора - Трофіменко О.О., посвідчення №058452 від 03.12.2020;

позивача - не з`явився;

1-го відповідача - не з`явився;

2-го відповідача адвоката Мосейчук А.І., ордер серія АХ №1058712 від 09.07.2021;

ВСТАНОВИВ:

Керівник Дергачівської окружної прокуратури Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в особі Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області до відповідачів: 1. Харківської районної державної адміністрації Харківської області, 2. Сільськогосподарського кооперативу "Україна" по виробництву, заготівлі, зберіганню та реалізації сільськогосподарської продукції, в якій прокурор просить:

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію № 37694554 від 17.02.2015 додаткової угоди № 1 до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 05.12.2006 за №26 щодо земельної ділянки, площею 17,0872 га, кадастровий номер: :25:000:0001, яка розташована на території Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області;

- зобов`язати сільськогосподарський кооператив "Україна" по виробництву, заготівлі, зберіганню та реалізації сільськогосподарської продукції, , повернути земельну ділянку з кадастровим номером: :25:000:0001, загальною площею 17,0872 га, яка розташована на території Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області.

Судові витрати прокурор просить покласти на відповідачів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/2399/21. Зазначено, що справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12 липня 2021 р. о 10:00 год.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 12 липня 2021 року про відкладення підготовчого засідання на 11.08.2021 о 10:00 год.

12.07.2021 до суду від представника 2-го відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №16095), в якому відповідач заперечує проти позову та вважає його безпідставним та необґрунтованим. Так, 2-ий відповідач, зокрема зазначає про те, що він скористався своїм переважним правом на поновлення дії означеного договору оренди землі на новий строк та своєчасно повідомив про це орендодавця, в свою чергу у Головного управління Держгеокадастру у Харківській області були відсутні заперечення щодо поновлення цього договору оренди землі на новий строк, втім додаткової угоди про поновлення договору оренди землі всупереч вимогам ст. 33 Закону України "Про оренду землі" не було укладено. Крім того, 2-ий відповідач вважає, що в даному разі відсутні порушення інтересів власника земельної ділянки, адже 2-ий відповідач продовжує користуватися вказаною земельною ділянкою та своєчасно здійснює сплату орендної плати у розмірах передбачених додатковими угодами до зазначеного договору оренди землі.

До відзиву на позовну заяву 2-им відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій останній просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

28.07.2021 до суду від прокурора надійшла відповідь на відзив 2-го відповідача (вх. №17640), в якій прокурор заперечує проти доводів 2-го відповідача викладених у відзиві на позовну заяву та зазначає, що про вказані правопорушення прокурору стало відомо лише 18.11.2019 після надходження копії розпорядження голови районної державної адміністрації, договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди, а тому вважає, що строки позовної давності пропущено з поважних причин.

04.08.2021 до суду від представника 2-го відповідача надійшли заперечення (вх. №18211), які приєднані судом до матеріалів справи.

У запереченнях 2-ий відповідач звертає увагу на те, що прокурор не вірно зазначає дату початку перебігу строку дії договору оренди землі, адже сторони в договорі оренди землі визначили та пов`язали початок перебігу цього строку з моментом державної реєстрації цього дговору. Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору оренди землі його текст не містить, а тому строк дії означеного договору оренди землі, з урахуванням розпорядження Дергачівської райдержадміністрації від 17.03.2011 № 133 становить до 05.12.2016.

У судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 11 серпня 2021 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 16.08.2021 року об 12:00 год.

У судовому засіданні 16.08.2021 на підставі ч.2 ст.216 ГПК України було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 16.08.2021 про оголошення перерви до 07.09.2021 об 14:20 год.

02.09.2021 до суду від прокурора надійшли письмові пояснення (вх. №20378), які приєднані судом до матеріалів справи.

07.09.2021 до суду від представника 2-го відповідача надійшли заперечення на письмові пояснення (вх. №5270), які приєднані судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 07.09.2021 на підставі ч.2 ст.216 ГПК України було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 07.09.2021 про оголошення перерви до 15.09.2021 об 15:00 год.

Прокурор в судовому засіданні 15.09.2021 підтримав позов та просив суд його задовольнити. Також, в судовому засіданні прокурор погодився з доводами 2-го відповідача, що прокурором не вірно було визначено дату початку перебігу строку дії договору оренди землі та вважає, що строк дії договору оренди землі сплинув 05.12.2016.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце цього засідання був повідомлений належним чином.

Представник 1-го відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце цього засідання був повідомлений належним чином.

Представником 1-го відповідача було подано до суду 21.07.2021 клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Враховуючи те, що явка представників учасників справи в судове засідання, що призначене на 15.09.2021 судом обов`язковою не визнавалась, суд вважає за необхідне клопотання 1-го відповідача про розгляд справи за його відсутності задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю представника позивача та представника 1-го відповідача.

Як свідчать матеріали справи, прокурор при зверненні до суду з позовом по даній справі обґрунтовує необхідність такого звернення в інтересах держави в особі Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області наступним.

Відповідно до ст.131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Участь прокурора у судовому процесі регламентовано ст.53 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Зміст поняття "інтереси держави" розглянуто в рішенні Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 8 квітня 1999 року. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно з положеннями ст.23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Крім того, основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1, зокрема вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

При цьому Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення.

Створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.

Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.

Крім того, Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Так, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Тобто, прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду.

Вказана позиція підтримана Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 26.05.2020 за №912/2385/18.

Окружною прокуратурою встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення Солоницівської селищної ради від 14.12.2020 № 25-ОТГ та на підставі акту приймання - передачі земельну ділянку з кадастровим номером: :25:000:0001 передано до комунальної власності Солоницівської селищної ради.

Згідно зі ст.ст. 7, 140 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Територіальна громада має право самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і Законів України. Відповідно до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, у тому числі, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Місцеве самоврядування є способом реалізації народом належної йому влади, яка діє на принципах (засадах) державної підтримки та гарантування державою місцевого самоврядування (ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно з положеннями ст. 142 Конституції України державною гарантією місцевого самоврядування є участь держави у формуванні дохідної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування.

Держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб, (ст. 62 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Таким чином, місцеві інтереси знаходяться у тісному зв`язку із загальнодержавними, а місцеве самоврядування і державне буття суспільства характеризуються взаємозалежністю та взаємодоповненням. Як наслідок, у разі порушення економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, порушуються й інтереси держави в цілому.

Незаконне використання землі ослаблює економічні основи місцевого самоврядування, що потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституцією України компетенції.

Як встановлено окружною прокуратурою, Солоницівська селищна рада, як власник земельної ділянки, до компетенції якого відносяться повноваження землі по вжиттю відповідних заходів за вказаним договором оренди у судовому порядку не вживає відповідних заходів та не здійснює захист порушених законних інтересів місцевого самоврядування, територіальної громади міста та як наслідок й інтересів держави в цілому.

Як передбачено п. 1 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 22.05.2002 за №04-5/570 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" під поняттям "орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 4/166 "Б" інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також у захисті прав та свобод органів місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування у визначених законом випадках є рівними за статусом носіями державної влади як і державні органи.

Солоницівська селищна рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальної громади, здійснює відповідно до закону від імені та в інтересах вказаної територіальної громади правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права власності у зв`язку з чим є Позивачем у справі.

Проте, станом на 03.06.2021 Солоницівська селищна рада Харківського району Харківської області не зверталася до суду із позовом до Харківської районної державної адміністрації Харківської області та Сільськогосподарського кооперативу "Україна" по виробництву, заготівлі, зберіганню та реалізації сільськогосподарської продукції про скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки, що підтверджується листом від 01.06.2021 № 255.

На виконання п. п. 2 п. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" Дергачівською окружною прокуратурою Харківської області попередньо повідомлено Солоницівську селищну раду про представництво інтересів держави в її особі при зверненні із позовною заявою до господарського суду Харківської області (лист від 07.06.2021 №57- 108-958вих-21).

Враховуючи викладене, з метою виконання покладених на органи прокуратури функцій та завдань, реалізуючи права, передбачені вищевказаними нормативно-правовими актами, Дергачівська окружна прокуратура звернулась до суду з даною позовною заявою в інтересах держави в особі Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області.

Отже, суд констатує, що прокурор виконав вимоги ст. 53 ГПК України та належним чином обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з позовом в межах даної справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

17 листопада 2006 року між Дергачівською районною державною адміністрацією (надалі - Орендодавець) та Сільськогосподарським кооперативом "Україна" по виробництву, заготівлі, зберіганню та реалізації сільськогосподарської продукції (надалі - Орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки (надалі - Договір).

Договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію (п.6 Договору).

Договір зареєстрований в Харківській регіональній філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру про Державному комітеті по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05 грудня 2006 року за №26.

Відповідно до п.35 Договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Цей договір укладено в чотирьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в Орендодавця, другий - в Орендаря, третій - в Харківській регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах", четвертий - в районному відділі земельних ресурсів.

Отже, строк дії даного договору спливав 05 грудня 2011 року.

Відповідно до п.1, п.2 Договору та за актом прийому - передачі земельної ділянки Дергачівська районна адміністрація передала, а сільськогосподарський кооператив "Україна" по виробництву, заготівлі, зберіганню та реалізації сільськогосподарської продукції прийняла земельну ділянку загальною площею 17,0872 га, в тому числі ріллі - 17,0872 га, яка розташована на території Солоницівської селищної ради за межами населеного пункту.

В подальшому, Дергачівською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження №133 від 17.03.2011 про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки, укладеного із сільськогосподарським кооперативом "Україна" по виробництву, заготівлі, зберіганню та реалізації сільськогосподарської продукції на території Солоницівської селищної ради за межами населеного пункту.

Пунктом 1 вказаного розпорядження продовжено на 5 років термін дії договору оренди земельної ділянки загальною площею 17,0872 га, зареєстрований 05 грудня 2006 року в Харківській регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" за № 26 на території Солоницівської селищної ради за межами населеного пункту для товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом укладення додаткової угоди до основного договору оренди земельної ділянки до закінчення терміну його дії.

В подальшому, 10 лютого 2012 року між сторонами була укладена додаткова угода №1 до договору оренди земельної ділянки, якою сторони внесли зміни до пунктів 4, 6-10 договору оренди земельної ділянки.

Так, зокрема відповідно до п.6 додаткової угоди №1 сторони внесли зміни щодо строку дії договору, а саме визначили, що договір укладено на 10 (десять) років. Після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

За приписами ст.18 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент укладання договору оренди землі від 17.11.2006) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Отже, з урахуванням вказаної додаткової угоди та положеннями п.35 договору оренди земельної ділянки строк дії договору оренди земельної ділянки спливав 05 грудня 2016 року.

А відтак, посилання прокурора на те, що строк дії договору з урахуванням терміну продовження дії спливав 17 березня 2016 року є безпідставними та необґрунтованими, з чим погодився і сам прокурор у судовому засіданні 15 вересня 2021 року.

Предметом спору у даній справі є скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації № 37694554 від 17.02.2015 додаткової угоди № 1 до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 05.12.2006 за №26 щодо земельної ділянки, площею 17,0872 га, кадастровий номер: :25:000:0001, яка розташована на території Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області та зобов`язання сільськогосподарський кооператив "Україна" по виробництву, заготівлі, зберіганню та реалізації сільськогосподарської продукції, , повернути земельну ділянку з кадастровим номером: :25:000:0001, загальною площею 17,0872 га, яка розташована на території Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, вирішуючи спірне питання за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину. Такий висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №916/2286/16.

Судом не встановлено, що додаткова угода б/н від 10.02.2012 на яку посилається прокурор, є нікчемною, оспорюється або визнана у встановленому порядку недійсною і на відповідні обставини не посилаються учасники справи.

Встановлення обставин, за яких зазначені правочини можуть бути визнані недійсними (оспорювані) за відсутності оспорення або визнання їх недійсними у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду даної справи.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Згідно з ч.3 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №259700621 від 03.06.2021 вбачається, що державним реєстратором було внесено запис про додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки №1 від 10 лютого 2012 року.

Державним реєстратором було допущено помилку щодо зазначення строку дії договору оренди землі від 17.11.2006, а саме зазначено, що строк дії договору до 09.02.2022.

Проте, прокурор не порушує питання щодо внесення виправлень в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо строку дії договору оренди земельної ділянки від 17.11.2006, а просить скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію № 37694554 від 17.02.2015 додаткової угоди № 1 до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 05.12.2006 за №26 щодо земельної ділянки, площею 17,0872 га, кадастровий номер::25:000:0001, яка розташована на території Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області.

При цьому, прокурор не оспорює правомірність цієї угоди, що в силу її презумпції є дійсною, а відтак у суду відсутні правові підстави для задоволення позову прокурора в частині скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію № 37694554 від 17.02.2015 додаткової угоди № 1 до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 05.12.2006 за №26 щодо земельної ділянки, площею 17,0872 га, кадастровий номер::25:000:0001, яка розташована на території Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області.

Щодо вимог прокурора про зобов`язання сільськогосподарський кооператив "Україна" по виробництву, заготівлі, зберіганню та реалізації сільськогосподарської продукції, , повернути земельну ділянку з кадастровим номером: :25:000:0001, загальною площею 17,0872 га, яка розташована на території Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, суд зазначає наступне.

Як було вище встановлено судом, договір оренди земельної ділянки припинив свою дію 05 грудня 2016 року.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

За змістом ст. 12 Земельного кодексу України, розпорядження землями територіальної громади міста, у тому числі надання їх у користування, належить до повноважень міської ради та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

За змістом ч. 2 ст. 792 Цивільного кодексу України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору найму регулюються актами земельного законодавства - Земельним Кодексом України, Законом України "Про оренду землі".

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Об`єктом оренди є земельна ділянка.

У ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, ст. 764 Цивільного кодексу України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Як роз`яснено в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", у вирішенні спорів, пов`язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до ст.33 Закону України "Про оренду землі" після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.

При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі смерті орендодавця перебіг строків, визначених частинами другою і п`ятою цієї статті, зупиняється до моменту повідомлення орендаря про перехід права власності на земельну ділянку.

Якщо орендодавець не пізніше ніж у 30-денний строк до закінчення строку дії договору з орендарем, який є інвестором із значними інвестиціями, з яким укладено спеціальний інвестиційний договір відповідно до Закону України "Про державну підтримку інвестиційних проектів із значними інвестиціями", не повідомив відповідним листом-повідомленням про непродовження дії договору та за умови, що орендар має намір продовжити користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк на умовах, передбачених договором оренди землі, крім розміру орендної плати. Зміна розміру орендної плати оформлюється додатковим договором (угодою) до договору оренди землі.

З дня, коли орендарю стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку до спадкоємця або територіальної громади, перебіг зазначених строків продовжується з урахуванням строку, що минув до їх зупинення.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді.

У разі зміни меж або цільового призначення земельної ділянки вимоги цієї статті не застосовуються.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №908/299/18, частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. З цього випливає обов`язок орендодавця передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на новий строк. Відповідно до частини 8 статті 33 названого Закону таке передання здійснюється шляхом укладення сторонами додаткової угоди до договору оренди землі. Зазначена додаткова угода відповідно до пункту 1 частини 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З наведеного вбачається, що якщо орендодавець відмовляється чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі", то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту.

За змістом статей 13, 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Положеннями статті 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до положень ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Відповідна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі 915/641/18, від 13.01.2020 справі № 908/510/19, від 04.02.2020 у справі № 918/104/18.

У відзиві на позовну заяву та у письмових запереченнях 2-ий відповідач заперечує проти позову та, зокрема зазначає, що він скористався переважним правом на укладання договору оренди землі на новий строк та виконав усі необхідні дії для його продовження.

Проте, суд не погоджується з вказаними доводами 2-го відповідача, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області листом №27-20-0.23.18-231/109-21 від 10.02.2021 було повідомлено 2-му відповідачу про те, що була виявлена невідповідність у зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно строку дії права оренди за договором оренди земельної ділянки, зареєстрованим 05 грудня 2006 року (із змінами, внесеними згідно з додатковою угодою, зареєстрованою 22 грудня 2012 року) та запропоновано привести зазначені договірні відносини у відповідність до вимог чинного законодавства України.

13.10.2016 2-ий відповідач звертався до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з листом вих. №582, у якому просив продовжити дію договору оренди земельної ділянки від 17.11.2006 на термін до 2030 року шляхом укладання Додаткової угоди №3.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області листом від 10.11.2016 повідомило 2-го відповідача про те, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за 2-им відповідачем обліковується право оренди на земельну ділянку площею 17,0872 га з кадастровим номером :25:000:0001, строк дії права оренди - 09.02.2022. У зв`язку з чим у Головного управління відсутні правові підстави для поновлення вказаного договору оренди землі.

Отже, 2-ий відповідач був обізнаний з тим, що в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно містяться відомості, які помилково зазначені про дію договору оренди землі.

2-им відповідачем не було вчинено дієвих заходів щодо усунення вказаних порушень, шляхом усунення помилок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Частинами 8 та 11 Закону України "Про оренду землі" визначено, що додаткова угода до договору оренду землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладанні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Отже, поновлення договору оренди землі в судовому порядку, у передбачений статтею 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб, вимагає укладання додаткової угоди між сторонами як єдиної підстави для продовження орендних прав і обов`язків на новий строк.

Правочин, на підставі якого здійснюється продовження орендних прав та обов`язків, у силу загальних приписів Цивільного кодексу України щодо порядку укладення, зміни та розірвання договорів має бути вчинений у тій самій формі, що й первісний договір оренди.

В матеріалах справи відсутні докази укладання додаткової угоди щодо поновлення договору оренди землі або укладання договору оренди землі на новий строк після закінчення строку його дії (05.12.2016) як то передбачено Законом України "Про оренду землі".

Також, матеріали справи не містять доказів оскарження 2-им відповідачем відмови або зволікання орендодавця в укладенні додаткової угоди до вказаного договору оренди землі про його поновлення в судовому порядку.

Враховуючи вищенаведене договір оренди землі від 17.11.2006 припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди землі, а саме: 05.12.2016.

Відповідно до ч.1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, згідно зі ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статей 319, 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з частиною 2 статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Оскільки у 2-го відповідача відпала правова підстава утримувати та користуватись спірною земельною ділянкою, господарський суд дійшов висновку, що у розумінні приписів статті 1 Господарського процесуального кодексу України та статті 15 Цивільного кодексу України позивач як власник земельної ділянки набув право на звернення до суду за захистом з огляду на наявність порушення зобов`язань з боку 2-го відповідача. Обраний прокурором спосіб захисту відповідає положенням статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

Отже, вимога прокурора про зобов`язання сільськогосподарський кооператив "Україна" по виробництву, заготівлі, зберіганню та реалізації сільськогосподарської продукції, , повернути земельну ділянку з кадастровим номером: :25:000:0001, загальною площею 17,0872 га, яка розташована на території Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно ж викладених 2-им відповідачем у відзиві на позовну заяву посилань на практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України застосовується судом при розгляді справ як джерело право, суд звертає увагу на наступне.

У справі "Рисовський проти України" Європейських суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

При цьому принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

З огляду на викладене без встановлення судом під час розгляду справи на підставі наданих сторонами доказів обставин, які свідчать саме про недобросовісну поведінку органу державної влади, отримання ним вигоди від певних протиправних дій, відсутні підставі для висновку про недотримання ним принципу "належного урядування".

Стосовно заяви 2-го відповідача про сплив позовної давності, суд зазначає наступне.

Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України).

Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Об`єктом негаторного позову є усунення триваючого правопорушення, що збереглося до моменту подання позову до суду.

Особливістю негаторного позову є те, що він спрямований на усунення таких порушень вказаних повноважень власника, які наявні на момент звернення з позовом. Саме тому до вимог за негаторним позовом строки позовної давності не можуть застосовуватися.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

Вказані приписи поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення (правова позиція, викладена в п.п. 33, 34 постанови Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018, справа №653/1096/16-ц (провадження №14-181 цс 18).

На підставі викладеного, до позовних вимог про повернення земельної ділянки, які є предметом розгляду у даній справі, позовна давність не застосовується.

Також, позовна давність не застосовується до вимог про скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог.

В даному випадку, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та відмовив в задоволенні таких позовних вимог саме з цієї підстави.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору в сумі 2270,00 грн підлягають стягненню з 2-го відповідача, а решту суму судового збору в розмірі 2270,00 грн суд покладає на прокурора.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові частково.

Відмовити в задоволенні позову щодо вимог про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію № 37694554 від 17.02.2015 додаткової угоди № 1 до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 05.12.2006 за №26 щодо земельної ділянки, площею 17,0872 га, кадастровий номер: :25:000:0001, яка розташована на території Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області.

В іншій частині позов задовольнити.

Зобов`язати сільськогосподарський кооператив "Україна" по виробництву, заготівлі, зберіганню та реалізації сільськогосподарської продукції (62418, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Технологічна, буд.1, ідентифікаційний код 14109829) повернути земельну ділянку з кадастровим номером: :25:000:0001, загальною площею 17,0872 га, яка розташована на території Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області (62370, Харківська область, Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Визволителів, буд.6, ідентифікаційний код 04398821).

Судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 4540,00 грн. покласти на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, зокрема на прокурора покладається судовий збір у розмірі 2270,00 грн, а решта сума судового збору сплаченого за немайнову вимогу до 2-го відповідача у розмірі 2270,00 грн покладається на 2-го відповідача.

Стягнути з Сільськогосподарського кооперативу "Україна" по виробництву, заготівлі, зберіганню та реалізації сільськогосподарської продукції (62418, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Технологічна, буд.1, ідентифікаційний код 14109829) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Б.Хмельницького, 4, ідентифікаційний код 02910108) судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати накази в установленому порядку.

Прокурор: Керівник Дергачівської окружної прокуратури Харківської області (62303, Харківська область, м. Дергачі, вул. 1 Травня , 63).

Позивач: Солоницівська селищна рада Харківського району Харківської області (62370, Харківська область, Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Визволителів, буд.6, ідентифікаційний код 04398821).

1-ий відповідач: Харківська районна державна адміністрація Харківської області (61098, м. Харків, Григорівське шосе, 52, ідентифікаційний код 04058775).

2-ий відповідач: Сільськогосподарський кооператив "Україна" по виробництву, заготівлі, зберіганню та реалізації сільськогосподарської продукції (62418, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Технологічна, буд.1, ідентифікаційний код 14109829).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "27" вересня 2021 р.

Суддя І.О. Чистякова