ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1961/21

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали

за позовом Державної екологічної інспекції Столичного округу

03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 35,

до Приватного акціонерного товариства "Вімм-Білль-Данн Україна"

08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 7,

про стягнення збитків

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №1969/21 від 06.07.2021) Державної екологічної інспекції Столичного округу до Приватного акціонерного товариства "Вімм-Білль-Данн Україна" про стягнення збитків.

Позовні вимоги обгрунтовані самовільним використанням відповідачем, у період з 01.01.2012 по 26.12.2012, водних ресурсів за відсутності на це відповідних дозвільних документів.

Судом перевірено позовну заяву і додані до неї документи на відповідність вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України та встановлена їх невідповідність вимогам частини 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.07.2021 судом залишено позовну заяву без руху.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду (вх. №17836/21 від 27.07.2021), відповідно до якої позивачем усунуті недоліки позову.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.07.2021 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1961/21 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №20065/21 від 27.082021) разом з клопотанням про продовження відповідачу строку на подання відзиву (вх. №20064/21 від 27.08.2021).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.09.2021 продовжено сторонам процесуальні строки для подання документів.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 21244/21 від 13.09.2021).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 22995/21 від 01.10.2021).

Відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписав рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд

встановив:

Аргументи Державної екологічної інспекції Столичного округу

Відповідно до вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та на підставі наказу Інспекції від 17.01.2019 № 141-П, направлення Інспекції на здійснення планового заходу державного нагляду (контролю) від 21.01.2019 № 03-04/000159, у період з 23.01.2019 по 05.02.2019, за адресою: Київська обл., м. Вишневе, вул. Промислова, 7, позивачем проведений плановий захід щодо перевірки додержання відповідачем вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якого складено акт від 04.02.2019, який підписано без зауважень уповноваженим представником відповідача.

Перевіркою виявлено, що відповідач, у період з 01.01.2012 по 26.12.2012, самовільно використовував водні ресурси за відсутності дозвільних документів, а саме: здійснювався відбір води з артезіанських свердловин без дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням статтей 44, 48, 110 та 111 Водного кодексу України.

Згідно з актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, проведеної з 24.01.2019 по 04.02.2019, встановлено факт використання води з підземних джерел за відсутності дозволу на користування надрами в частині «підземні води», що є порушенням статті 23 Кодексу України «Про надра».

Відповідач є власником земельної ділянки, на якій розташоване підприємство, що підтверджується актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 088591 від 18.12.2007 та видобуває підземних вод більше 300 кубічних метрів на добу, тобто, відповідно до частини 1 статті 23 Кодексу України «Про надра» та частини 1 статті 49 Водного кодексу України, відповідачу необхідні два дозволи: дозвіл на користування надрами та дозвіл на здійснення спеціального водокористування.

Під час перевірки встановлено, що відповідачем отриманий дозвіл на водокористування від 31.10.2018 № 540/КВ/49-Д/18 з терміном дії до 31.10.2023, згідно з яким водозабір з підземних джерел складає 1000,0 куб.м на добу. Товариством в установленому порядку отриманий спеціальний дозвіл на користування надрами від 10.02.2010 № 3782 з терміном дії до 01.01.2012 та спеціальний дозвіл на користування надрами від 11.12.2020 № 5694 з терміном дії - 20 років: до 11.12.2032, з яких вбачається, що у період з 01.01.2012 по 26.12.2012 відповідач здійснював водозабір без спеціального дозволу на користування надрами.

Відповідно до довідки від 28.01.2010 № 21, що надана відповідачем, кількість забраної підземної питної води з власних свердловин у період відсутності спеціального дозволу на користування надрами: з 01.01.2012 по 26.12.2012, складає 64,3 тис. м куб.

Тобто, матеріалами справи підтверджено, що водозабір з підземних джерел перевищує 300 куб.м на добу, очевидно, що виникає обов`язок, у розумінні вимог статті 23 Кодексу України «Про надра», отримати дозвіл на користування надрами, що відповідачем не зроблено.

Аргументи відповідача відносно застосування строків позовної давності задоволенню не підлягають, з огляду на те, що Державна екологічна інспекція Столичного округу створена як новий міжрегіональний територіальний орган Державної екологічної інспекції України та не є правонаступником Державної екологічної інспекції в Київській області, тобто, позовна давність, у даних правовідносинах, настає з часу виявлення правопорушення, з 24.01.2019 по 04.02.2019, що зафіксовано в акті перевірки від 04.02.2019.

Аргументи Товариства з обмеженою відповідальністю «Вімм-Білль-Данн-Україна»

Протягом 2012 року відповідач здійснював водокористування на підставі чинних дозволів на водокористування: у період з 01.01.2012 по 21.11.2012 дозвіл від 15.06.2011 № 165/7, термін дії - до 01.01.2014; у період з 21.01.2012 по 26.26.12.2012 дозвіл від 21.11.2012 № 315/7, термін дії - до 01.01.2016.

Аргументи позивача про відсутність у відповідача дозволу на спеціальне водокористування не підтверджено жодним доказом, оскільки акт перевірки не містить жодних посилань або висновків з цього питання.

Зокрема, наявність дозволів на спеціальне водокористування підтверджено попередніми перевірками, а саме: актом перевірки Державної екологічної інспекції у Київській області, проведеної у період з 23.10.2020 по 08.11.2012 (дозвіл на спецводокористування № 165/7 від 15.06.2011, термін дії з 15.06.2011 до 01.01.2014, договір № 532 від 12.12.2008); актом перевірки Державної екологічної інспекції у Київській області 24.01.2014 (дозвіл на спецводокористування № 315/7 від 21.11.2012 терміном до 01.01.2016).

Аргументи позивача щодо необхідності отримання дозволу на користування надрами підлягають відхиленню, з огляду на те, що відповідно до звіту про використання води за 3 квартал 2012 року використання складає 65.7 тис.куб.м на рік, тобто, 65700/365=180 м куб. на добу, що відповідає вимогам статті 23 Кодексу України «Про надра».

Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності, з огляду на те, що державою, в особі уповноважених органів, ще у 2012 році проведено відповідні перевірки, що підтверджується актами перевірок та виставленою претензією на суму 1377760,00 грн., тобто, строк позовної давності закінчився 08.11.2015.

Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь визначає Закон України "Про охорону навколишнього природного середовища" від 25.06.1991 №1264-XII (далі - Закон №1264-XII).

Згідно зі статтею 34 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Відповідно до статті 35 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об`єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об`єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.

Порядок здійснення державного контролю за охороною навколишнього природного середовища та використанням природних ресурсів визначається цим Законом та іншими законами України.

Пунктами "а" та "е" частини першої статті 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить:

а) організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: про екологічну та радіаційну безпеку, про оцінку впливу на довкілля; про використання та охорону земель; про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; про охорону атмосферного повітря; про охорону, захист, використання та відтворення лісів; про охорону, утримання і використання зелених насаджень; про використання, охорону і відтворення рослинного світу; про охорону, раціональне використання та відтворення тваринного світу; щодо дотримання правил створення, поповнення, зберігання, використання та державного обліку зоологічних, ботанічних колекцій і торгівлі ними; під час ведення мисливського господарства та здійснення полювання; про збереження об`єктів рослинного та тваринного світу, занесених до Червоної та Зеленої книг України, формування, збереження і використання екологічної мережі; про природно-заповідний фонд; про охорону, використання і відтворення риби та інших водних живих ресурсів; у сфері хімічних джерел струму в частині забезпечення екологічної безпеки виробництва хімічних джерел струму та утилізації відпрацьованих хімічних джерел струму, ведення обліку обсягів накопичення відпрацьованих хімічних джерел струму та передачі їх на утилізацію; щодо дотримання вимог реєстрації в суднових документах операцій із шкідливими речовинами та сумішами; про поводження з відходами; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов; про біологічну та генетичну безпеку щодо біологічних об`єктів природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі;

е) надання обов`язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, інформування дозвільних органів про надані приписи суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність на підставі дозволів у сфері охорони навколишнього природного середовища, та здійснення контролю за їх виконанням.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 №275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно з пунктом 7 вказаного Положення Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Державна екологічна інспекція Столичного округу (м. Київ та Київська область) як міжрегіональний територіальний орган Держекоінспекції утворена на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №102.

Свою діяльність позивач здійснює, у тому числі, відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію Столичного округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 27.11.2018 №259.

Відтак, позивач, як територіальний орган Держекоінспекції наділений повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням, зокрема, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів та надання обов`язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з цих питань.

Позивачем до матеріалів справи долучено: повідомлення Державної екологічної інспекції Столичного округу вх. № 03-01/1365 від 19.12.2018 про проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Приватним акціонерним товариством «ВІММ-БІЛЛЬ-ДАНН Україна», наказ Державної екологічної інспекції Столичного округу № 141-П від 17.01.2019 про здійснення планового заходу державного нагляду (контролю) Приватного акціонерного товариства ««ВІММ-БІЛЛЬ-ДАНН Україна», шляхом проведення перевірки на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства, яким також надано виключно посадовим особам: Аксютенку А.О., Ткачуку С.О., Бакалу Д.В., ОСОБА_1 право на проведення вищезазначеної перевірки; направлення вх. № 03-04/000159 на здійснення планового заходу державного нагляду (контролю) з переліком осіб, яким надано право на проведення перевірки: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , акт, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів за підписом державного інспектора з ОНПС Аксютенка А.О., Державного Інспектора з ОНПС Ткачука С.О., Голови правління суб`єкта господарювання Німченко О.М., інженера з охорони навколишнього середовища Швець О.Б.; припис Державної екологічної інспекції Столичного округу від 04.02.2019 за підписом Державного Інспектора з ОНПС Ткачука С.О., Голови правління суб`єкта господарювання Німченко О.М., яким визначено зміст: не допустити змішування відходів на підприємстві, провести інвентаризацію відходів на підприємстві та, у разі необхідності, отримати документи дозвільного характеру в обсягах поводження з відходами, первинний облік відходів та визначено термін виконання 04.03.2019; претензію вх. № 29/2019 від 01.03.2019 про відшкодування збитків у сумі 217301,85 грн.

Відповідачем до матеріалів справи долучені: акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства з 23.10.2012 по 08.11.2012; акт № 001768 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства за період з 23.01.2014 по 24.01.2014; акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 24.07.2017; державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 058531 від 18.12.2007; інформаційну довідку № 68247634 від 16.09.2016 на підтвердження права власності на земельну ділянку; звіт про використання води за 3 квартал 2012 року; претензію Державної екологічної інспекції у Київській області від 26.11.2012 № 101.

За результатами розгляду документів, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає таке.

Акт від 04.02.2019, що складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів підписаний державним інспектором з ОНПС Аксютенком А.О., державним інспектором з ОНПС Ткачуком С.О., повноваження яких визначені наказом Державної екологічної інспекції Столичного округу № 141-П від 17.01.2019 та направленням вх. № 03-04/000159, Головою правління суб`єкта господарювання відповідно до статуту Німченко О.М. та інженером з охорони навколишнього середовища Швець О.Б., повноваження якого не підтверджується жодним долученим до матеріалів справи документом.

Як вбачається з акту, відповідачем без отримання спеціального дозволу на користування надрами у період з 01.01.2012 по 26.12.2012 відібрано підземну питну воду з власних свердловин у кількості 64,3 тис.куб.м.

Право власності відповідача на земельну ділянку, на якій здійснювалось спірне користування водними ресурсами, визнається обома сторонами та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до статті 23 Кодексу України «Про надра» землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Зважаючи на надані суду докази, обставини справи, предмет та підстави позову, твердження позивача, що водозабір відповідачем з підземних джерел перевищує 300 кубічних метрів на добу а, відтак, необхідним є отримання дозволу на користування надрами, не підтверджується наданими суду доказами.

Обставини користування відповідачем водними ресурсами неодноразово вже встановлювались контролюючими органами, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства з 23.10.2012 по 08.11.2012; актом № 001768 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства за період з 23.01.2014 по 24.01.2014; актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 24.07.2017, в наслідок чого, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України), перебіг якої, відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства. В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом. Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю). У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис. Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Як зазначено судом вище, акт підписаний державним інспектором з ОНПС Аксютенком А.О., державним інспектором з ОНПС Ткачуком С.О., повноваження яких визначені наказом Державної екологічної інспекції Столичного округу № 141-П від 17.01.2019 та направленням вх. № 03-04/000159, Головою правління суб`єкта господарювання відповідно до статуту Німченко О.М. та інженером з охорони навколишнього середовища Швець О.Б., повноваження якого не підтверджується жодним долученим до матеріалів справи документом, що порушує порядок оформлення відповідного документу.

Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.

Невиконання вимог закону щодо проведення перевірки та оформлення її результатів призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною 2 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Суд також відзначає, що 10.05.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №342, якою затверджено Методику, пунктом 1-1 якої встановлено, що положення затверджених цією постановою методик не застосовуються до 01.09.2018.

Обставини, пов`язанні з втратою з 01.09.2018 чинності всіх критеріїв, розроблених органами державного нагляду (контролю), було повідомлено Державною регуляторною службою України як центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, на своєму офіційному веб-сайті. Зокрема, зазначено про те, що всі критерії та уніфіковані форми актів, розроблені органами державного нагляду на підставі методик, затверджених постановами Кабінету Міністрів України, які втратили чинність згідно з постановою №342, є нечинними, оскільки вони не відповідають новій методиці.

Також зазначено про можливість проведення перевірок виключно з фіксацією їх результатів в уніфікованих актах перевірки, за відсутності яких суб`єкт господарювання вправі не допустити посадових осіб органу державного нагляду до перевірки.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи документів, позивачем, як контролюючим органом, застосована Уніфікована форма акту, затверджена наказом Мінекології від 09.08.2017 №303, водночас, ухвалення нової Методики розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності, зумовлювало необхідність визначення нових критеріїв на підставі цієї методики, оскільки на її основі розробляються вимоги до критеріїв. Вказане свідчить про те, що критерії мають відповідати вимогам Методики, чинної на момент спірних відносин. Отже, існує прямий взаємозв`язок між Методикою та критеріями.

У рішенні від 03.10.1997 № 4-зп Конституційний Суд України надав роз`яснення порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, єдиний орган конституційної юрисдикції фактично передбачив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

На підставі аналізу наведених вище рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у часі, доцільно зробити висновок про те, що судом під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення спірних правовідносин.

За наведених підстав, при наданні оцінки правомірності дій контролюючого органу при проведенні перевірки та складанні припису, необхідно враховувати вплив на висновки про встановлені порушення, застосування Методики, затвердженої наказом Мінекології № 303 від 09.08.2017 (Методика №303).

При цьому, слід зазначити, що Методика №303 затверджена відповідно до статей 20-2, 35 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", частини 2 статті 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", Методики розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю), затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.08.2013 № 752, з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства екології та природних ресурсів у відповідність до чинного законодавства.

Станом на дату проведення спірної перевірки діяльності відповідача, Методика розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю), затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.08.2013 № 752 втратила чинність, тобто, долучені позивачем до матеріалів справи документи на підтвердження своїх позовних вимог, у розумінні частини 2 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, не можуть визнаватись допустимими доказами у справі, оскільки одержані з порушенням порядку, встановленого законом, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі № 640/4984/19.

Результати розгляду справи

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Зважаючи на висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову, питання позовної давності не розглядаються.

Судовий збір за подання позовної заяви, в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 11, 73, 74, 76-80, 129, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позову (вх. №1969/21 від 06.07.2021) Державної екологічної інспекції Столичного округу (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 35, ) до Приватного акціонерного товариства "Вімм-Білль-Данн Україна" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 7, ) про стягнення збитків - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.10.2021.

Суддя С.О. Саванчук