ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2021 р. м. Київ Справа№ 910/15737/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

при секретарі судового засідання Островерхій В.Л.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 12.10.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 (повний текст ухвали складено та підписано 25.08.2021)

у справі №910/15737/20 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом ОСОБА_1 (м. Київ)

до 1. Міністерства фінансів України (м. Київ)

2. Державної організації (установи, закладу) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» (м. Київ)

3. Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" (м. Київ)

4. Кабінету Міністрів України (м. Київ)

5. Національного банку України (м. Київ)

6. Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (м. Київ)

7. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Приватбанк» Шевченка Андрія Миколайовича (м. Київ)

8. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Приватбанк» Славкіної Марини Анатоліївни (м. Київ)

9. Товариства з обмеженою відповідальністю «Солід Дніпро» (м. Дніпро)

10. Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (м. Київ)

11. Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ)

12. Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Юлії Олександрівни (м. Дніпро)

13. Державного реєстратора Комунального підприємства «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради» Лукашової Ірини Семенівни (м. Дніпро)

14. Держаного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Іванюхи Олега Володимировича (м. Київ)

15. Держаного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Панкової Олександри Євгеніївни (м. Київ)

16. Держаного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Павленко Ірини Миколаївни (м. Київ)

17. Держаного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Орел Лариси Вікторівни (м. Київ)

18. Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України» (м. Київ)

про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу акцій в частині, визнання недійсними рішень, договору, свідоцтв, пунктів наказів, пунктів статуту, визнання акту недійсним, визнання протиправними та скасування реєстраційних дій, визнання дійсним та відновлення дії свідоцтва, визначення розміру статутного капіталу, визначення розміру частки, витребування з володіння та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадження Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/15737/20 за позовом ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до 1. Міністерства фінансів України (далі по тексту - відповідач 1), Державної організації (установи, закладу) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту - відповідач 2), Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» (далі по тексту - відповідач 3), Кабінету Міністрів України (далі по тексту - відповідач 4), Національного банку України (далі по тексту - відповідач 5), Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі по тексту - відповідач 6), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Приватбанк» Шевченка Андрія Миколайовича (далі по тексту - відповідач 7), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Приватбанк» Славкіної Марини Анатоліївни (далі по тексту - відповідач 8), Товариства з обмеженою відповідальністю «Солід Дніпро» (далі по тексту - відповідач 9), Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі по тексту - відповідач 10), Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту - відповідач 11), Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Юлії Олександрівни (далі по тексту - відповідач 12), Державного реєстратора Комунального підприємства «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради» Лукашової Ірини Семенівни (далі по тексту - відповідач 13), Держаного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Іванюхи Олега Володимировича (далі по тексту - відповідач 14), Держаного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Панкової Олександри Євгеніївни (далі по тексту - відповідач 15), Держаного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Павленко Ірини Миколаївни (далі по тексту - відповідач 16), Держаного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Орел Лариси Вікторівни (далі по тексту - відповідач 17), Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України» (далі по тексту - відповідач 18) про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу акцій в частині, визнання недійсними рішень, договору, свідоцтв, пунктів наказів, пунктів статуту, визнання акту недійсним, визнання протиправними та скасування реєстраційних дій, визнання дійсним та відновлення дії свідоцтва, визначення розміру статутного капіталу, визначення розміру частки, витребування з володіння та зобов`язання вчинити дії.

Позивачем подано заяву про забезпечення доказів в порядку ст. 111 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК), за якою позивач просив суд першої інстанції здійснити забезпечення доказів шляхом їх витребування у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та Державної організації (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», а саме витребувати в Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» та Державної організації (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» банківські документи, відомості, звітність, таблиці, накази, усі та будь-які інші документи, що містять інформацію та які підтверджують проведення у грудні 2016 року усіх дій щодо формування резервів та обміну зобов`язань на акції емісії Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в порядку виконання вимог абзацу 3 ч. 6 ст. 41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у результаті яких капітал Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» став від`ємним або нульовим в грудні 2016 року під час виведення Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з ринку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15737/20 заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів повернуто заявнику.

Ухвала мотивована тим, що позивач в порушення приписів ч. 3 ст. 11 ГПК не подав до клопотання про забезпечення доказів докази сплати судового збору.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 (далі по тексту - апелянт) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15737/20, якою було повернуто заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів, заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі №910/15737/20 направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права - ст. 4 Закону України «Про судовий збір», яка не містить приписів щодо розміру судового збору за подання заяви про забезпечення позову до господарського суду.

При цьому, за твердженням апелянта, судом першої інстанції допущено обмеження прав позивача щодо доведення позову відповідно до норм ГПК.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №910/15737/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15737/20 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15737/20. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 07.10.2021 та попереджено учасників справи про те, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Розгляд апеляційної скарги призначено на 12.10.2021 о 12 год. 15 хв.

07.10.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов письмовий відзив Національного банку України на апеляційну скаргу позивача, за яким відповідач 5 просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15737/20 без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15737/20 залишити без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги позивача, відповідач 5 посилається на дотримання судом першої інстанції приписів ч. 3 ст. 111 ГПК, оскільки позивач до заяви про забезпечення позову не подав докази сплати судового збору.

Всі інші учасники справи своїм правом не скористались, відзив на апеляційну скаргу не подали, що не є перешкодою для апеляційного перегляду судового рішення, яким є ухвала суду згідно ч. 1 ст. 232 ГПК.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 263 ГПК учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

11.10.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

Представники відповідачів 3, 4, 5, 10, 11, 18 у судовому засіданні 12.10.2021 заперечили проти задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 216 ГПК суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу. Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Крім того, частиною другою статті 273 ГПК визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, порадившись на місці, не знайшла підстав для відкладення розгляду справи за відсутності підстав неможливості розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15737/20 у даному судовому засіданні.

Відповідачі 1, 2, 6, 7, 8, 9, 12, 13, 14, 15, 16, 17 своїх представників в судове засідання 12.10.2021 не направили, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином згідно вимог ст. 120 ГПК.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача 3 у судовому засіданні 12.10.2021 заперечив проти вимог та доводів апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15737/20 залишити без змін.

Представник відповідача 4 у судовому засіданні 12.10.2021 заперечив проти вимог та доводів апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15737/20 залишити без змін.

Представник відповідача 5 у судовому засіданні 12.10.2021 заперечив проти вимог та доводів апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15737/20 залишити без змін.

Представник відповідача 10 у судовому засіданні 12.10.2021 заперечив проти вимог та доводів апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15737/20 залишити без змін.

Представник відповідача 11 у судовому засіданні 12.10.2021 заперечив проти вимог та доводів апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції повернути апеляційну скаргу позивача без розгляду, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15737/20 залишити без змін.

Представник відповідача 18 у судовому засіданні 12.10.2021 заперечив проти вимог та доводів апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15737/20 залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідачів 3, 4, 5, 10, 11, 18, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. 111 ГПК у заяві про забезпечення доказів зазначаються: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомо відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти; 4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; 5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів; 6) спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Заява підписується заявником або його представником. До заяви, яка подана представником заявника, має бути додано документ, що підтверджує його повноваження.

За подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви.

Суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

При цьому Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Розмір ставок судового збору за подання до господарського суду позовних заяв майнового характеру та немайнового характеру, заяв про видачу судового наказу, заяв про скасування судового наказу, заяв про вжиття запобіжних заходів та забезпечення позову; заяв про видачу виконавчого документа на підставі рішення іноземного суду; заяв про скасування рішення третейського суду; заяв про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду; заяв про роз`яснення судового рішення; апеляційних скарг на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяв про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами; касаційних скарг на рішення суду; касаційних скарг у справі про банкрутство; апеляційних і касаційних скарг на ухвалу суду; заяв про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду; заяв про затвердження плану санації, реструктуризації до відкриття провадження у справі про банкрутство; заяв кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство; заяв кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом; заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство; заяв про розірвання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство, або визнання її недійсною визначені у частині 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Отже, вказаною нормою не передбачено ставки судового збору за подання до господарського суду заяви про забезпечення доказів.

При цьому у ГПК закріплена норма, що при поданні заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом, а спеціальним Законом України «Про судовий збір», який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, не передбачено сплату судового збору за подання до господарського суду заяви про забезпечення доказів.

Отже, у даному випадку має місце юридична колізія, яка випливає з розбіжностей у застосуванні нормативно-правових актів.

Принцип правової визначеності (певності) - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоби право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати зрозумілу та реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року (див., mutatismutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Bellet v. France», заява № 23805/94, 4 December 1995, § 36).

Зокрема, у справі «Новік проти України» (заява №48068/06, рішення від 18.12.2008) Європейський Суд з прав людини зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Відповідно до вимог принципу правової визначеності правозастосовчий орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта (якщо однією зі сторін спору є представник держави або органу місцевого самоврядування), адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, є Закон України «Про судовий збір».

Водночас наведеним законом не передбачено ставки судового збору за подання до господарського суду заяви про забезпечення доказів, а ставки за подання заяви про забезпечення доказів при зверненні до суду загальної юрисдикції та до адміністративного суду є відмінними, і навіть для суду загальної юрисдикції вони розмежовуються за ставками в залежності від суб`єкта подання відповідної заяви - для юридичних осіб або фізичних осіб-підприємців та фізичних осіб. Вказані правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09.11.2020 у справі №904/2404/18, від 03.07.2019 у справі №911/1521/18, від 07.10.2021 у справі №903/834/20.

Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи те, що ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» не встановлено ставку судового збору за подання до господарського суду заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо повернення заяви позивача про забезпечення доказів у зв`язку із не поданням доказів сплати судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. (ч. 1 ст. 271 ГПК).

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 277 ГПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи те, що приймаючи ухвалу від 28.05.2021 Господарський суд міста Києва допустив порушення норм матеріального права щодо застосування норм Закону України «Про судовий збір», ухвала підлягає скасуванню, а справа повертається для розгляду до суду першої інстанції.

В силу приписів ч. 14 ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15737/20 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15737/20 скасувати, справу №910/15737/20 передати до розгляду до Господарського суду міста Києва.

3. Матеріали справи № 910/15737/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження ухвали до суду касаційної інстанції у господарських справах, визначені ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.10.2021.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова