ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1780/21

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/1780/21

за позовом Приватного акціонерного товариства «Асфальтобетонний завод»,

м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс ІКС»,

с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району

Київської області

про стягнення 2 439 658,09 грн.

Представники:

від позивача: Лосік Ю.В., адвокат, ордер серії ВВ № 1017068 від 01.10.2021;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Асфальтобетонний завод» (надалі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс ІКС» (надалі-відповідач) про стягнення 2 439 658,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу № 41 від 12.03.2019 в частині своєчасної оплати отриманої продукції, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 1 808 860,89 грн., з огляду на наявність якої нараховані 326 016,50 грн. пені, 191 228,46 грн. інфляційних втрат та 113 552,24 грн. 3 % річних. Разом з цим, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 22.06.2021 відкрито провадження у справі № 911/1780/21, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначено у підготовчому засіданні на 04.08.2021.

Ухвалою суду від 04.08.2021 підготовче засідання у справі було відкладено на 30.08.2021.

Ухвалою суду від 30.08.2021 закрито підготовче провадження у справі № 911/1780/21, справу призначено до розгляду по суті на 01.10.2021.

04.08.2021 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання б/н від 03.08.2021 (вх. № 18653/21) про долучення доказів.

24.09.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла заява б/н від 24.09.2021 (вх. № 22365/21) про стягнення витрат на правничу допомогу та долучення доказів в підтвердження їх понесення.

Присутнім в судових засіданнях представником позивача підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача жодного разу в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не надіслав.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд даної справи судом. При цьому, суд відзначає, що ухвали суду від 22.06.2021, 04.08.2021, 30.08.2021 були надіслані на адресу відповідача, що зазначена у позовній заяві та підтверджена витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інша адреса суду повідомлена не була, останній вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Оскільки судом було надіслано ухвали суду на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інша адреса суду повідомлена не була, останній вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2019 між Приватним акціонерним товариством «Асфальтобетонний завод» (позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс ІКС» (відповідач, покупець) укладений Договір купівлі-продажу (поставки) № 41 за умовами п. 1.1 якого продавець взяв на себе обов`язок передати у власність покупця майно (продукція), визначене в накладних, які є невід`ємними частинами договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити таку продукцію у порядку та на умовах, визначених договором.

Кількість та асортиментний перелік продукції визначається в накладних на відпуск продукції, що видається на кожну партію продукції. Дана кількість та асортимент встановлюються згідно з замовленням покупця, що може подаватись продавцю у письмовій, усній формі чи за допомогою будь-яких засобів зв`язку (п. 2.2 договору).

Доставка продукції здійснюється централізовано або за згодою покупця самовивозом. Місце доставки зазначається у замовлені, якщо воно відмінне від вказаної в даному договорі адреси покупця (п. 3.4 договору). Покупець зобов`язаний оплатити замовлену (передану йому) продукцію на умовах передоплати. Умову оплати замовленої продукції обирає продавець після прийняття замовлення (п. 3.5 договору).

Умовами п.п. 4.1, 4.2 договору визначено, що продукція вважається переданою продавцем і прийнятою покупцем, в тому числі за кількістю і якістю, з моменту підписання накладних. Особа, що підписала накладну зі сторони покупця вважається уповноваженою на підпис та приймання продукції зі сторони покупця.

Відповідно до п. 5.1 договору ціна за продукцію, що передається продавцем, вказується з урахуванням податку на додану вартість в накладних. Продукція відпускається за ціною, яка діяла на дату оплати покупця. Загальна сума договору становить суму всіх продаж на протязі дії даного договору.

Згідно з п. 7.1 договору у випадку порушення термінів оплати переданої продукції покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої продукції за кожний день прострочення, якщо не доведе, що таке порушення сталося з вини продавця.

Умовами п. 10.1 договору визначено, що даний договір набирає сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

13.03.2019 в рамках укладеного договору, відповідач звернувся до позивача із листом № 49, в якому просив позивача відпустити асфальтобетон в кількості 800 тонн з відстрочкою платежу терміном на 45 календарних днів, транспортом позивача, для асфальтування території Парку Партизанської Слави, за адресою: м. Київ, вул. Славгородська, 55. Відповідач гарантував оплату у зазначений в листі термін та в повному обсязі.

Так, на виконання умов договору, на підставі листа № 49 від 13.03.2019 відповідача, позивачем згідно з видатковими накладними № БУ000000366 від 10.04.2019 на суму 554 113,86 грн., № БУ000000374 від 11.04.2019 на суму 370 554,11 грн., № БУ000000440 від 18.04.2019 на суму 528 611,32 грн., № БУ000000464 від 19.04.2019 на суму 505 650,14 грн., № БУ000000474 від 20.04.2019 на суму 31 686,30 грн., № БУ000000553 від 25.04.2019 на суму 48 585,66 грн., № БУ000000567 від 26.04.2019 на суму 4 436,09 грн., № БУ000000711 від 18.05.2019 на суму 774 223,45 грн. було поставлено, а відповідачем прийнято продукцію, всього на загальну суму 2 817 860,89 грн. Наявні в матеріалах справи видаткові накладні підписані в двосторонньому порядку та скріплені печатками юридичних осіб.

Крім того, до позовної заяви додані також копії товарно-транспортних накладних (всього у кількості 47 шт.), оригінали яких оглянуті в судовому засіданні. Відповідно до зазначених товарно-транспортних накладних позивач передав, а відповідач прийняв продукцію (асфальт) на загальну суму 2 817 860,89 грн.

У графі «прийняв» на всіх товарно-транспортних накладних міститься підпис засвідчений печаткою відповідача.

Претензій щодо якості чи кількості отриманої відповідачем продукції матеріали справи не містять, а отже продукція прийнята відповідачем без зауважень.

Однак, як вказує позивач, вартість продукції була сплачена відповідачем лише частково в сумі 1 009 000,00 грн., вартість продукції в сумі 1 808 860,89 грн. залишена відповідачем не сплаченою.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача із претензією № 4/01-78 від 16.04.2021, з вимогою сплатити наявну за відповідачем заборгованість в сумі 1 808 860,89 грн. Надіслання претензії № 4/01/-78 від 16.04.2021 підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення у цінний лист від 16.04.2021, фіскальним чеком від 16.04.2021 та накладної № 861 від 16.04.2021.

Однак, претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

За твердженням позивача, станом на день підготовки даної позовної заяви, відповідач не виконав вимоги претензії № 4/01-78 від 16.04.2021 заборгованість в сумі 1 808 860,89 грн. не сплатив, у зв`язку з чим Приватне акціонерне товариство «Асфальтобетонний завод» змушене було звернутись до суду за захистом свого порушеного права шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Копмплекс ІКС» 1 808 860,89 грн. вартості не оплаченої продукції.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач не забезпечив участі представника у судових засіданнях, письмових пояснень чи доказів оплати отриманої продукції товару не надав, матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем грошових зобов`язань за договором з оплати вартості продукції, що отримана від позивача.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача в частині оплати переданої позивачем на підставі Договору купівлі-продажу № 41 від 12.03.2019 продукції, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 1 808 860,89 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, в частині своєчасної оплати отриманої продукції, позивач просить суд стягнути з відповідача 326 016,50 грн. пені, розрахованої за період з 03.07.2019 по 31.12.2019 від сум заборгованості з урахуванням часткових оплат.

Умовами п. 7.1 договору визначено, що у випадку порушення термінів оплати переданої продукції покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої продукції за кожний день прострочення, якщо не доведе, що таке порушення сталося з вини продавця.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

На підставі вказаних норм вправа, враховуючи, що розрахунок пені є арифметично вірним, вимога позивача про стягнення з відповідача 326 016,50 грн. пені визнається судом та підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати отриманої продукції, позивач, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 191 228,46 грн. інфляційних втрат та 113 552,24 грн. 3 % річних, нарахованих за сукупний період з 03.07.2019 по 10.06.2021 від сум заборгованості з урахуванням часткових оплат заборгованості.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 Цивільного кодексу України і ст. 230 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим обмеження нарахування шістьма місяцями відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України до процентів річних та інфляційних втрат не застосовується.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, суд встановив, що позивачем розрахунок здійснено арифметично вірно, відтак вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 191 228,46 грн. та 3 % в сумі 113 552,24 грн. річних визнаються судом та підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається судом на позивача.

Що стосується заявлених до стягнення з відповідача 60 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

В обґрунтування відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, позивачем були надані Договір про надання правової допомоги № 12/02-20 від 12.02.2020, укладений між Адвокатським об`єднанням «Агард» та Приватним акціонерним товариством «Асфальтобетонний завод» від 12.02.2020, Додаткова угода № 8 від 11.05.2021, Акт надання послуг № 05 від 23.09.2021, рахунок-фактура № 04/12/02-20 від 11.05.2021 та платіжне доручення № 691 від 09.06.2021.

Таким чином, оскільки віднесення вищевказаних витрат до складу судових передбачено законом, надання послуг адвокатом та оплата їх позивачем підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку про включення витрат позивача на професійну правничу допомогу до складу судових витрат у даній справі.

Враховуючи надання суду документального підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, покладається судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплект ІКС» (08131, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, 28, оф. 1, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Асфальтобетонний завод» (01013, м. Київ, вул. Камишинська (Хутір-Острів), 4, ) 1 808 860 (один мільйон вісімсот вісім тисяч вісімсот шістдесят) грн. 89 коп. заборгованості, 326 016 (триста двадцять шість тисяч шістнадцять) грн. 50 коп. пені, 191 228 (сто дев`яносто одну тисячу двісті двадцять вісім) грн. 46 коп. інфляційних нарахувань, 113 552 (сто тринадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 24 коп. 3 % річних, 36 594 (тридцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) грн. 87 коп. судового збору та 60 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 19.10.2021.

Суддя О.О. Христенко