ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2021 м. Дніпро Справа № 908/671/18 (908/1146/21)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.06.2021 (повний текст складено 05.07.2021, суддя Сушко Л.М.) у справі № 908/671/18 (908/1146/21)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Мактраст-Запоріжжя

до Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України

про стягнення заборгованості у розмірі 361 046,91 грн.

в межах розгляду справи про банкрутство № 908/671/18

боржник Дочірнє підприємство Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, (вул. Українська, 50, м. Запоріжжя, 69095)

розпорядник майна Усачов Олег Миколайович, 51931, м. Кам`янське Дніпропетровської області, вул. Ковалевича, 3, офіс 1

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин справи і рішення суду першої інстанції.

У квітні 2021 до Господарського суду Запорізької області звернулось ТОВ «Мактраст-Запоріжжя» з позовом, в якому просило стягнути з ДП «Запорізький облавтодор» заборгованості у розмірі 361 046,91 грн., що виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про надання послуг автотранспортом від 15.06.2020, що призвело до утворення у останнього заборгованості за отримані послуги.

У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання позивач, посилаючись на положення ст.ст. 526, 530, 611, 625, 909 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 307 Господарського кодексу України, нарахував та просить суд стягнути з відповідача 339 925,09 грн. основного боргу, 16 962,26 грн. інфляційних втрат, 4 159,56 грн. 3% річних; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.06.2021 у справі № 908/671/18 (908/1146/21) позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Мактраст-Запоріжжя 339 925,09 грн. основного боргу, 4 131,70 грн. 3% річних, 16 958, 15 грн. інфляційних втрат, 5 415,70 грн. судового збору, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. 00 коп.; в решті вимог відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором перевезення вантажів у частині повної та своєчасної оплати вартості отриманих послуг. Оскільки судом встановлено порушення строків проведення розрахунків, визначених сторонами у договорі, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення суми неоплаченого боргу й застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, якими передбачено стягнення інфляційних втрат та 3% річних, що за результатами проведеного місцевим господарським судом перерахунку були зменшені.

2. Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Дочірнє підприємство Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 30.06.2021 у справі № 908/671/18 (908/1146/21) та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, скаржник посилається на обставини:

- строк зобов`язань з оплати послуг за Договором на момент подачі позову не настав, а позивач звернувся до суду передчасно, оскільки за умовами п.п. 3.2., 4.3. Договору підставою для оплати послуг є надання виконавцем замовнику рахунків на оплату послуг, складених виключно на підставі наданих виконавцем та належно оформлених ТТН, що є невід`ємною частиною Договору;

- в якості доказів порушення відповідачем умов Договору позивач надав суду копії ТТН, які не містять обов`язкової для даних документів інформації, тобто є такими, що оформлені з порушенням Правил перевезень автомобільним транспортом в Україні №363 від 14.10.1997;

- маса вантажів за даними ТТН не відповідає дійсності, оскільки значно перевищує вантажопідйомність автомобілів, на яких вантажі могли бути перевезені;

- рахунок-фактура №СФ-0000167 та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-000170 від 04.08.2020, рахунок-фактура №СФ-0000195 та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-000202 від 07.08.2020, рахунок-фактура №СФ-0000183 та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-000186 від 05.08.2020, надання послуг за якими не підтверджені ТТН;

- акт звірки взаємних розрахунків не є належним доказом, оскільки не містить інформації про договір, на підставі якого цей акт складено, не містить дані осіб, які склали акт і дані осіб, які його підписали.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.06.2021 у справі № 908/671/18 (908/1146/21); розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 20.09.2021 об 11:30 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2021 повідомлено учасників провадження у справі, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 11.10.2021 о 15:00 год.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду справи за відсутності представника відповідача, заява останнього про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні представник позивача (в режимі відеоконференції) надав пояснення у справі та навів обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства; інші учасники апеляційного провадження у судове засідання не з`явились.

11.10.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін з таких підстав.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

15.06.2020 між ТОВ «Мактраст-Запоріжжя», в якості виконавця, та ДП «Запорізький облавтодор», в якості замовника, укладено Договір №15/06/20 про надання послуг автотранспортом, за умовами якого за завданням замовника виконавець надає автотранспортні послуги для перевезення згідно заявки вантажу замовника, а саме: технічної солі, шлаку, асфальтобетонної суміші, щебеневої та іншої сипучої продукції, а замовник зобов`язаний прийняти й оплатити такі послуги на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору загальна вартість послуг за цим Договором складається із вартості послуг, наданих в межах строку дії цього Договору.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що вартість послуг визначається сторонами за фактом їх надання та фіксується у виставлених виконавцем рахунках на оплату послуг, складених на підставі наданих виконавцем та належно оформлених товарно-транспортних накладних, що є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п. 3.4. Договору оплата послуг замовником виконавцю здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця протягом 60 днів з моменту виконання зобов`язання виконавцем та документів, передбачених п. 3.2. Договору.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що після надання послуг між сторонами оформлюється Акт надання послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін.

29.06.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду до Договору №15/06/20 від 15.06.2020, згідно якої виконавець та замовник дійшли згоди викласти п. 3.3. Договору в редакції: «Вартість автотранспортних послуг по доставці технічної солі, шлаку, асфальтобетонної суміші, щебеневої та іншої сипучої продукції складає 3,20 грн. з ПДВ за 1 т.км».

У межах укладеного Договору позивачем сукупно надано відповідачу послуг з перевезення вантажів на суму 1 359 925, 09 грн., згідно актів наданих послуг, оформлених товарно-транспортними накладними (ТТН) та виставленими рахунками на оплату.

Відповідачем частково здійснено плату отриманих послуг у розмірі 1 020 000,00 грн.

За актами отримані відповідачем послуги оплачені не були:

- №ОУ-000219 від 31.08.2020 на суму 55 936,00 грн. (рахунок-фактура №СФ-0000212 від 31.08.2020, ТТН №3108/1 від 31.08.2020, №3108/2 від 31.08.2020, №3108/3 від 31.08.2020, №3108/4 від 31.08.2020, №3108/5 від 31.08.2020.);

- № ОУ-000171 від 05.08.2020 на суму 7 591,70 грн. (рахунок-фактура № СФ-0000168 від 05.08.2020, ТТН № 0508/1 від 05.08.2020, № 0508/2 від 05.08.2020, № 0508/3 від 05.08.2020);

- № ОУ-000250 від 16.09.2020 на суму 10 382,40 грн. (рахунок-фактура № СФ-0000241 від 16.09.2020, ТТН № 1609/1 від 16.09.2020, № 1609/2 від 16.09.2020);

- № ОУ-000249 від 15.09.2020 на суму 45 290,67 грн. (рахунок-фактура № СФ-0000240 від 15.09.2020, ТТН № 1509/1 від 15.09.2020, № 1509/2 від 15.09.2020);

- № ОУ-000244 від 14.09.2020 на суму 19 606,00 грн. (рахунок-фактура № СФ-0000235 від 14.09.2020, ТТН № 1409/1 від 14.09.2020, № 1409/2 від 14.09.2020);

- № ОУ-000240 від 11.09.2020 на суму 19 595,50 грн. (рахунок-фактура № СФ-0000232 від 11.09.2020, ТТН № 1109/1 від 11.09.2020, № 1109/2 від 11.09.2020, № 1109/3 від 11.09.20, № 1109/4 від 11.09.20);

- № ОУ-000239 від 08.09.2020 на суму 16 239,50 грн. (рахунок-фактура № СФ-0000231 від 08.09.2020, ТТН № 0809/1 від 08.09.2020, № 0809/2 від 08.09.2020, № 0809/3 від 08.09.2020);

- № ОУ-000238 від 07.09.2020 на суму 19 595,50 грн. (рахунок-фактура № СФ-0000230 від 07.09.2020, ТТН № 0709/1 від 07.09.2020, № 0709/2 від 07.09.2020, № 0709/3 від 07.09.20, № 0709/4 від 07.09.20);

- № ОУ-000237 від 04.09.2020 на суму 9 596,00 грн. (рахунок-фактура № СФ-0000229 від 04.09.2020, ТТН № 0409/3 від 04.09.2020, № 0409/4 від 04.09.2020);

- № ОУ-000236 від 04.09.2020 на суму 18 400,00 грн. (рахунок-фактура № СФ-0000228 від 04.09.2020, ТТН № 0409/1 від 04.09.2020, № 07409/2 від 04.09.2020);

- № ОУ-000221 від 02.09.2020 на суму 33 561,00 грн. (рахунок-фактура № СФ-0000214 від 02.09.2020, ТТН № 0209/1 від 02.09.2020, № 0209/2 від 02.09.2020, № 0209/3 від 02.09.20);

- № ОУ-000257 від 18.09.2020 на суму 20 600,00 грн. (рахунок-фактура № СФ-0000247 від 18.09.2020, ТТН № 1809/2 від 18.09.2020);

- № ОУ-000202 від 07.08.2020 на суму 3 349,20 грн. (рахунок-фактура № СФ-0000195 від 07.08.2020);

- № ОУ-000186 від 05.08.2020 на суму 3 274,00 грн. (рахунок-фактура № СФ-0000183 від 05.08.2020);

- № ОУ-000256 від 18.09.2020 на суму 8 800,00 грн. (рахунок-фактура № СФ-0000246 від 18.09.2020, ТТН № 1809/1 від 18.09.2020);

- № ОУ-000252 від 17.09.2020 на суму 34 918,40 грн. (рахунок-фактура № СФ-0000243 від 17.09.2020, ТТН № 1709/1 від 17.09.2020, № 1709/2 від 17.09.2020).

Згідно з актом №000170 від 04.08.2020 на суму 7 262,81 грн. (рахунок-фактура №СФ-0000167 від 04.08.2020, ТТН №0408/1 від 04.08.2020, №0408/2 від 04.08.2020) відповідачем частково сплачені послуги за Договором, залишок заборгованості складає 4 041,09 грн.

Між сторонами підписаний акт звірки взаємних розрахунків за період 9 місяців 2020 за Договором.

Таким чином, нездійснення відповідачем повного та своєчасного розрахунку за отримані ним послуги з перевезення вантажу стало підставою виникнення спору між сторонами та подальшого звернення Товариства до суду.

6. Доводи, за якими апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Дочірнє підприємство «Запорізький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» перебуває в банкрутстві, що триває на стадії процедури розпорядження майном боржника.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими 240 ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Таким чином, спір, що виник між сторонами, підлягає вирішенню за правилами ГПК України, в порядку позовного провадження в межах справи № 908/671/18 про банкрутство відповідача.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи зі змісту укладеного між сторонами договору, він за своєю правовою природою є договором про надання послуг з елементами договору перевезення, а відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глав 63 та 64 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення (ч. 1 ст. 908 Цивільного кодексу України).

Статтею 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 919 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 313 Господарського кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.06.2020 між сторонами укладено Договір надання послуг автотранспортом, відповідно до умов якого позивач зобов`язується надати автотранспортні послуги для перевезення згідно заявки вантажу замовника, а саме: технічної солі, шлаку, асфальтобетонної суміші, щебеневої та іншої сипучої продукції.

Факт належного виконання позивачем послуг з перевезення вантажу підтверджується переліченими в п. 5 цієї постанови актами здачі - приймання робіт (надання послуг) та ТТН, що підписані обома сторонами. Матеріали справи не містять належних доказів виконання відповідачем свого обов`язку з повного та своєчасного проведення розрахунку за спірним Договором. Факт отримання послуг відповідач не спростував, що є безумовною підставою для задоволення вимог позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 339 925,09 грн.

Щодо вимог про стягнення інфляційних та річних, здійснивши їх перерахунок, місцевим господарським судом правомірно їх зменшено, у зв`язку з виявленням математичної помилки у розрахунках позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у справі №3-12г10 від 08.11.2010).

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає арифметично правильним розрахунок сум інфляційних та річних, погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позову в цій частині.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в апеляційній скарзі.

Положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час оформлення видаткової накладної № 2175 від 18.11.2019) визначені поняття:

- господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (ст. 1);

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина 1 статті 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина 2 статті 9).

Відповідно до глави І Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Колегією суддів досліджені надані позивачем товарно-транспортні накладні та встановлено, що вони складені у період фактичного здійснення перевезення вантажу, містять усі необхідні реквізити, що дають змогу встановити вихідні дані.

Виходячи з наведених вище положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутись реальний рух активів, тобто переміщення товару при поставці.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 у справі № 916/922/19 зазначив, що судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18).

Проте, у даній справі всі надані первинні документи відповідають вимогам законодавства, що регулює їх складення, а факт отримання товару відповідачем не спростовано.

У постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17 та від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 викладено правову позицію, згідно з якою відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств і має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатись доказом у справі на підтвердження певних обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Підписання акту звірки, в якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

З наданого позивачем акту звірки вбачається, що він підписаний саме між сторонами спірного Договору та є скріпленим печатками сторін. У той же час, посилання скаржника на неможливість встановити складання вказаного акту саме на виконання спірного Договору не приймається судом, з огляду на те, що скаржником не наведено жодного іншого документу, на підставі якого у сторін існують чи існували договірні зобов`язання.

Усі інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки обставин справи і наданні їм протилежного трактування ніж суд першої інстанції, проте такі твердження і доводи не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права та інтереси особи, за захистом яких вона звернулась до суду.

Аргументи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції. Право скаржника порушено не було.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.06.2021 у справі № 908/671/18 (908/1146/21) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 30.06.2021 у справі № 908/671/18 (908/1146/21) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.10.2021

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя А.Є. Чередко