РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.10.2021Справа № 910/10257/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 29 736,57 грн

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін: без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - Залізниця) про стягнення збитків у розмірі 29 736,57 грн, у зв`язку з незабезпеченням відповідачем збереженості майна позивача під час перевезень.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 відкрито провадження у справі № 910/10257/21, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

30.07.2021 відповідач на електронну адресу суду подав клопотання про продовження строку для надання відзиву та відзив на позовну заяву.

02.08.2021 відповідач подав через канцелярію суду клопотання про продовження строку для надання відзиву та відзив на позовну заяву.

04.08.2021 позивач подав суду відповідь на відзив на позовну заяву.

Поряд із тим, розглядаючи дану справу судом враховано, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211, зі змінами внесеними постановами КМУ, з 12.03.2020 до 22.05.2020 на усій території України установлено карантин.

Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021.

З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2021 року на території України установлено карантин згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021.

Водночас, керуючись ч. 2 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд також враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням введених обмежень, пов`язаних із запровадженням в Україні карантину), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Залізниця здійснювала перевезення вантажних вагонів власності (оренди) Товариства, а саме: №№ 53516639; 55026322; 53252532; 53138285; 53561148; 62614474; 61902920; 56584972; 60726825; 60352101; 59416842.

На станціях Лиман (код станції 490000) та Маріуполь-Сортувальний (код станції 485604) Донецької залізниці було виявлено пошкодження (розкомплектування) вищевказаних вагонів, які в подальшому були направленні на технічне обслуговування через встановлення відсутності частин повітророзподільника, про що свідчать відповідні повідомлення форми ВУ-23М:

від 02.01.2021 №7008 (вагон № 53516639);

від 02.01.2021 № 7007 (вагон № 55026322);

від 02.01.2021 № 951 (вагон № 53252532);

від 02.01.2021 № 7006 (вагон № 53138285);

від 28.12.2020 № 874 (вагон № 53561148);

від 03.01.2021 № 956 (вагон № 62614474);

від 01.01.2021 № 931 (вагон № 61902920);

від 29.12.2020 № 7992 (вагон № 56584972);

від 29.12.2020 № 7993 (вагон № 60726825);

від 29.12.2020 № 7995 (вагон № 60352101);

від 03.01.2021 № 8113 (вагон № 59416842).

З метою складання комерційних актів форми ГУ-22 позивач письмово звернувся із заявою від 19.01.2021 вих. № 413/ДВ до начальника структурного підрозділу «Лиманське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця».

Також, Товариство 08.02.2021 звернулось до директора РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» зі скаргою вих. № 998/ДВ на дії начальника структурного підрозділу «Лиманське вагонне депо» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» та до начальника структурного підрозділу «Служба вагонного господарства» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» зі скаргою вих. № 999/ДВ на дії начальника структурного підрозділу «Лиманське вагонне депо» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», у зв`язку з тим, що зазначеними особами було відмовлено представникам Товариства у складанні актів.

Разом з тим, у вказаних скаргах позивач просив розглянути скарги та за результатами їх розгляду дати відповідним особам розпорядження про складання комерційних актів та актів про пошкодження вагонів відповідно до вимог Правил складання актів.

З метою складання комерційних актів форми ГУ-22 Товариство письмово звернулось до начальника станції Маріуполь-Сортувальний структурного підрозділу «Станція Маріуполь-Порт» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» із заявою від 19.01.2021 вих. № 417/ДВ.

З метою складання актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М позивач 19.01.2021 письмово звернувся до начальника структурного підрозділу «Волноваське вагонне депо» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» з заявою вих. № 416/ДВ.

Також, Товариство звернулось 08.02.2021 до директора РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» зі скаргою вих. № 973/ДВ на дії начальника станції Маріуполь-Сортувальний структурного підрозділу «Станція Маріуполь-Порт» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» та до начальника структурного підрозділу «Служба вагонного господарства» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» зі скаргою вих. № 974/ДВ на дії начальника структурного підрозділу «Волноваське вагонне депо» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» у зв`язку з тим, що зазначеними особами було відмовлено представникам позивача у складанні актів.

Разом з тим, у вказаних скаргах позивач просив розглянути скарги та за результатами їх розгляду дати відповідним особам розпорядження про складання комерційних актів та актів про пошкодження вагонів відповідно до вимог Правил складання актів.

Слід зазначити, що акти, які засвідчують факт пошкодження вагонів не складені та не надані Товариству.

Внаслідок пошкодження (розукомплектування) вагонів Товариство передало структурному підрозділу «Покровське вагонне депо» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» аналогічні деталі, які були відсутні, для подальшого їх встановлення на вагони, оскільки останні використовуються у господарській діяльності позивача.

Загальна вартість придбаних деталей та переданих для ремонту складає 18 116,40 грн (на підставі договору поставки від 10.02.2014 № 59/14 та специфікації від 08.07.2020 № 58 у ТОВ «Укртранспневматика» було придбано авторежим 265 А-1 у кількості 1 шт. на загальну суму 3 956,40 грн; кошти були сплачені згідно з платіжними дорученнями від 10.07.2020 № 6794 та від 27.07.2020 № 7216 на підставі виставленого рахунку від 07.07.2020 № ТП000000410; на підставі договору поставки від 01.11.2016 № 710/16 та специфікації від 01.09.2020 № 59 у ТДВ «Попаснянський ВРЗ» було придбано авторежим 265 А-1 у кількості 1 шт. на загальну суму 4 320 грн; кошти були сплачені згідно з платіжним дорученням від 30.09.2020 № 9364; на підставі договору поставки від 01.11.2016 № 710/16 та специфікації від 02.01.2020 № 51 у ТДВ «Попаснянський ВРЗ» було придбано балочку опорну 100.41.030-0СБ у кількості 10 шт. на загальну суму 9 840 грн; кошти були сплачені згідно з платіжним дорученням від 07.02.2020 № 976).

Відповідно до п. 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 15.03.1999 за №165/3458 (далі - Правила користування вагонами і контейнерами), ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

28.12.2019 Товариством (замовник) та РФ «Донецька залізниця» AT «Укрзалізниця» (підрядник) укладено договір на технічне обслуговування власних вантажних вагонів з відчепленням № Дон/В-19500/НЮ-п, відповідно до умов якого підрядник зобов`язується виконувати технічне обслуговування з відчепленням вагонів замовника: ТОв-1 (технічне обслуговування порожніх вантажних вагонів з відчепленням при підготовці їх до перевезень) та ТОв-2 (технічне обслуговування вантажних вагонів з відчепленням їх від поїздів) силами та на базі структурних підрозділів підрядника - вагонних депо (структурні підрозділи «Волноваське вагонне депо», «Покровське вагонне депо», «Попаснянське вагонне депо», «Слов`янське вагонне депо», «Костянтинівське вагонне депо» та «Лиманське вагонне депо» РФ «Донецька залізниця» AT «Укрзалізниця»).

Деталі, придбані Товариством для встановлення їх замість відсутніх деталей на розукомплектованих вагонах були передані структурному підрозділу «Покровське вагонне депо» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» та були встановлені на зазначені вище вагони відповідно до акту від 31.01.2021 № 01/0105 витрат матеріалів власності Товариства при технічному обслуговуванні вагонів з відчепленням згідно з договором від 28.12.2019 № Дон/В-19500/НЮ-п.

На виконання Правил користування вагонами і контейнерами, у зв`язку з розукомплектуванням вказаних вагонів, їх було відправлено до структурного підрозділу «Покровське вагонне депо» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» для проведення ремонтних робіт, за наслідком виконання яких, відповідно до актів виконаних робіт (наданих послуг) від 31.12.2020 та від 31.01.2021 (які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками означеного структурного підрозділу та позивача), Товариством були понесені витрати зі встановлення (технічного обслуговування вагонів) зазначених вище деталей на вагони на загальну суму 11 620,17 грн (з ПДВ).

Вартість вказаних ремонтних робіт була сплачена позивачем на рахунок відповідача, що підтверджується такими платіжними дорученнями: від 11.12.2020 № 11776; від 26.01.2021 № 731; від 27.01.2021 № 738.

Даний господарський спір виник через незабезпечення відповідачем схоронності (збереження) майна (вагонів) позивача при перевезенні залізничним транспортом, внаслідок чого позивачем понесені збитки на загальну суму 29 736,57 грн (18 116,40 грн (придбані деталі) + 11 620,17 грн (технічне обслуговування)).

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов таких обґрунтованих висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно із ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до п.5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за №168/26613 (далі - Правила експлуатації власних вантажних вагонів), перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів.

Як встановлено судом, у грудні 2020 року Залізниця здійснювала перевезення вантажних вагонів власності (оренди) Товариства, а саме: №№ 53516639; 55026322; 53252532; 53138285; 53561148; 62614474; 61902920; 56584972; 60726825; 60352101; 59416842.

Згідно зі ст. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України.

За приписами п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Суд зазначає, що прийняття відповідачем до перевезення спірних вагонів свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані.

Як встановлено судом, на станціях Лиман (код станції 490000) та Маріуполь-Сортувальний (код станції 485604) Донецької залізниці було виявлено пошкодження (розкомплектування) вищевказаних вагонів, які в подальшому були направленні на технічне обслуговування через встановлення відсутності частин повітророзподільника, про що свідчать відповідні повідомлення форми ВУ-23М (від 02.01.2021 №7008; від 02.01.2021 № 7007; від 02.01.2021 № 951; від 02.01.2021 № 7006; від 28.12.2020 № 874; від 03.01.2021 № 956; від 01.01.2021 № 931; від 29.12.2020 № 7992; від 29.12.2020 № 7993; від 29.12.2020 № 7995; від 03.01.2021 № 8113).

При цьому, суд зазначає, що надані позивачем докази на підтвердження пошкодження (розкомплектування) вагонів є належними та допустимими доказами в розумінні норм процесуального законодавства, а твердження відповідача, викладені у відзиві не приймаються судом, оскільки, позивач є власником (орендарем) спірних вагонів, платником тарифу і оператором за вказаними залізничними накладними, Товариством доведено факт нанесення шкоди його майну.

Крім того, відповідно до п. 6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці №264-Ц від 28.10.1997 (зі змінами та доповненнями згідно наказом №312-Ц від 07.06.2001), забороняється ставити в склад потягу вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Згідно з п. 6.2.1 зазначеної Інструкції при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.

Таким чином, відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника є саме пошкодженням вагону, а їх несправність є забороною для поставлення такого вагону в склад потягу.

За фактом встановлення відсутності вищезазначених деталей, вагони власності (оренди) Товариства були направлені на технічне обслуговування, про що свідчать оформлені відповідні повідомлення форми ВУ-23М.

Відповідно до п. 4.6 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №875/5096, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту забирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Згідно з п.п. 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці. Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Судом було встановлено, що на виконання Правил користування вагонами і контейнерами, у зв`язку з розукомплектуванням вказаних вагонів, їх було відправлено до структурного підрозділу «Покровське вагонне депо» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» для проведення ремонтних робіт, за наслідком виконання яких, відповідно до актів виконаних робіт (наданих послуг), позивачем були понесені витрати по встановленню (технічному обслуговуванню вагонів) зазначених вище деталей на вагони на загальну суму 11 620,17 грн (з ПДВ).

Вартість ремонтних робіт була повністю сплачена позивачем на рахунок відповідача, що підтверджується платіжними дорученнями та не спростовується Залізницею.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 N 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за N 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем було придбано та оплачено вартість необхідних деталей для ремонту розукомплектованих вагонів та понесено витрати на технічне обслуговування вагонів (встановлення деталей на вагони) на загальну суму 29 736,57 грн (18 116,40 грн придбані деталі + 11 620,17 грн технічне обслуговування).

Отже, загальна сума збитків, завданих позивачу пошкодженням вагонів склала 29 736,57 грн.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 ГК України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода)

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Що стосується доводів відповідача на спростування позовних вимог, викладених у відзиві на позов, судом їх розглянуто та відхилено, з огляду на таке.

Так, за твердженнями відповідача, позивач є неналежним позивачем у даній справі.

Однак, суд зазначає, що твердження відповідача з посиланням на статтю 130 Статуту залізниць України, що Товариство - неналежний позивач, є помилковим, оскільки предметом даного спору є стягнення збитків за розукомплектування вагонів, що, в свою чергу, не передбачає пред`явлення позивачем перелічених у вказаній статті документів.

Суд також зазначає, що позивач є власником (орендарем) спірних вагонів, що підтверджується долученими до матеріалів справи договором оренди залізничного рухомого складу, договорами лізингу та залізничними накладними, а тому платником тарифу і оператором за залізничними накладними є також Товариство.

Отже, позивач мав право звернутись до суду з даним позовом, вважаючи, що йому завдано матеріальних збитків.

Інші заперечення відповідача також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються її матеріалами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

У свою чергу, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення Залізницею сталось не з вини відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з пунктом 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 46-46А; ідентифікаційний код 30600592) збитків у розмірі 29 736,57 грн і судовий збір у розмірі 2 270 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 19.10.2021.

Суддя Ю.О. Підченко