ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" жовтня 2021 р. Cправа № 902/815/21

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроресурс" (вул. Перша Виставкова, 29М, с. Нове, м. Кропивницький, Кіровоградська обл., 25014)

до: Фермерського господарства "Емілія-Агро" (вул. Незалежності, 72, с. Мишарівка, Теплицький р-н, Вінницька обл., 23835)

про стягнення 776 028,06 грн,

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроресурс" подано позов до Фермерського господарства "Емілія-Агро" про стягнення 776 028,06 грн заборгованості.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу №В248/21/П/ВІ/БД від 27.01.2021 в частині оплати за отриманий товар, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення з відповідача 776 028,06 грн заборгованості, з яких: 725 000 грн - основного боргу; 42 328,07 грн - пені, 8 699,99 грн - 3% річних.

Ухвалою суду від 16.08.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/815/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема щодо подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Вказана ухвала вручена усім учасникам справи, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які наявні у матеріалах справи.

07.09.2021 надійшов відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до якого Фермерське господарство "Емілія-Агро" щодо позову заперечує.

Суть заперечень відповідача зводиться до того, що отримане за Договором обладнання не може бути використане у господарській діяльності Фермерського господарства "Емілія-Агро", на вимогу останнього позивач заміни обладнання не здійснив, тому, на думку відповідача, поставка товару, який не придатний для використання Фермерським господарством "Емілія-Агро" у своїй господарській діяльності, не створила для відповідача обов`язку з його оплати.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

27.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроресурс" (Продавець, позивач) та Фермерським господарством "Емілія-Агро" укладено Договір №В/248/21/П/ВІ/БД купівлі-продажу (Договір), відповідно до п.1.1. якого Продавець зобов`язується на підставі цього Договору передати, а Покупець прийняти і сплатити за с/г техніку (Товар) на умовах, вказаних в Договорі.

Кількість, найменування, ціна, одиниці виміру Товару визначаються Сторонами у Специфікації, що є невід`ємним додатком № 1 до цього Договору (надалі іменується - Специфікація) (п. 1.2. Договору).

Згідно з п. 3.5. Договору передача Товару Покупцю у власність проводиться на складі Покупця у присутності уповноважених представників обох Сторін шляхом підписання Акту приймання-передачі Товару у власність, що є невід`ємною частиною даного Договору. Ризик випадкового знищення або пошкодження Товару переходять від Продавця до Покупця з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі Товару у власність.

За умовами п. 4.1. Договору Покупець зобов`язується перерахувати грошові кошти за Товар на поточний рахунок Продавця в національній валюті України (гривні), в наступному порядку:

- суму в національній валюті України (гривні) що складає - 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп., в т.ч. ПДВ, зобов`язується оплатити в строк до 02.03.2021 (підп. 4.1.1. Договору);

- суму в національній валюті України (гривні) що складає - 725 000,00 (сімсот двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп., в т.ч. ПДВ, зобов`язується оплатити по факту поставки товару в господарство, після чого - відбувається його вивантаження (підп. 4.1.2. Договору).

За умовами п. 6.1. Договору сторони дійшли згоди, що за невиконання договірних зобов`язань та порушення строків сплати за Товар, передбачених п. 4.1. Договору, Покупець несе матеріальну відповідальність в вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на той час, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 9.1. Договору).

Додатком №1 до Договору (Специфікація №1) сторони погодили передачу Покупцеві Борони шлейфової ЗПГШ-15 (ЛАРІ-15) (Товар) на загальну суму 750 000 грн до 19.03.2021 при умові виконання п. 4.1. Договору.

Факт передачі Товару відповідачу за Договором підтверджується Актом приймання-передачі у користування №347 від 10.03.2021, обопільно підписаним та скріпленим печатками сторін. При цьому відповідачем 02.03.2021 здійснено передоплату за товар у в сумі 25 000 грн, як обумовлено підп. 4.1.2. Договору, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача.

Несплата решти вартості отриманого відповідачем Товару в сумі 725 000 грн слугувала підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроресурс" із відповідним позовом до суду. При цьому позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача, окрім суми основного боргу, 42 328,07 грн - пені та 8 699,99 грн - 3% річних внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Договором.

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України (ЦК України), враховуючи укладений між сторонами Договір купівлі-продажу №В248/21/П/ВІ/БД від 27.01.2021.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

За приписами ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Як встановлено судом, факт отримання відповідачем Товару за Договором підтверджено первинним документом - підписаним та скріпленим печатками сторін Актом приймання-передачі у користування №347 від 10.03.2021. При цьому Фермерським господарством "Емілія-Агро" в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором не було здійснено оплати вартості переданого позивачем товару на суму 725 000 грн, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Окремо слід зазначити, що за змістом відзиву на позовну заяву Фермерське господарство "Емілія-Агро" не заперечує отримання Товару за Договором. При цьому викладене у відзиві, що отримана за Договором борона не може бути використана у господарській діяльності відповідача, позаяк є занадто важкою для використовуваного Фермерським господарством "Емілія-Агро" трактора, є обставиною не пов`язаною з претензіями щодо якості Товару.

Так, за приписами ст. 188 ГК України та ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачене законом або договором.

Для повернення товару не пов`язаного з претензіями до Продавця відносно якості, комплектності товару тощо щонайменше має бути відповідна взаємна згода сторін. І тільки якщо в договорі сторони передбачать можливість у якійсь ситуації (конкретні умови мають бути прямо обумовлені в договорі) відмови сторони від виконання договору, то для такої відмови і розірвання договору додаткової згоди іншої сторони не вимагається.

Однак, Договором не передбачено випадків відмови сторони від виконання такого Договору, при цьому доказів повернення Товару Продавцю матеріали справи не містять.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо суми основного боргу у вказаному розмірі.

Окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 42 328,07 грн - пені та 8 699,99 грн - 3% річних внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Договором.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.1. Договору сторони дійшли згоди, що за невиконання договірних зобов`язань та порушення строків сплати за Товар, передбачених п. 4.1. Договору, Покупець несе матеріальну відповідальність в вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на той час, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" здійснений позивачем розрахунок 3% річних та пені за період прострочення з 11.03.2021 по 04.08.2021 (на загальну суму заборгованості 725 000 грн), судом встановлено, що такий розрахунок не перевищує розрахунку суду.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 42 328,07 грн - пені та 8 699,99 грн - 3% річних в межах заявлених позовних вимог.

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем витікає з умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 11640,42 грн відповідно до ціни позову в силу приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Емілія-Агро" (вул. Незалежності, 72, с. Мишарівка, Теплицький район, Вінницька область, 23835; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроресурс" (вул. Перша Виставкова, 29М, с. Нове, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25014; ) 725 000 грн - основного боргу; 42 328,07 грн - пені, 8 699,99 грн - 3% річних та 11640,42 грн - витрат на сплату судового збору.

3. Згідно з приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на відому суду адресу електронної пошти позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Повне рішення складено 18 жовтня 2021 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - позивачу - вул. Перша Виставкова, 29М, с. Нове, м. Кропивницький, Кіровоградська обл., 25014; ІНФОРМАЦІЯ_1;

4 - відповідачу - вул. Незалежності, 72, с. Мишарівка, Теплицький р-н, Вінницька обл., 23835.