Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/681/21
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Дакота",

вул. Гетьмана Вадима, буд. 1-А, офіс 1021, м. Київ, 03057;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРО-ТС",

вул. Дебелівка, буд. 3-А, с. Княжолука,

Долинський район, Івано-Франківська область,77540;

про стягнення 10 769,78 грн, з яких: 5 198,90 грн - пеня, 1 099,68 грн - 3% річних, 4 471,20 грн - інфляційні втрати.

Представники сторін в судове засідання не з"явились.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Дакота" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРО-ТС" про стягнення 182 903,78 грн, з яких: 138 444,00 грн - основний борг, 5 198,90 грн - пеня, 33 690,00 грн - штраф, 1 099,68 грн - 3% річних, 4 471,20 грн - інфляційні втрати за неналежне виконання грошового зобов"язання за договором поставки товару №3456 від 29.12.2020, договором на обслуговування №3614 від 12.01.2021.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, хоча про дату час та місце був належним чином повідомлений ухвалою суду від 07.10.2021. У адресованих суду заявах вх№13705/21, вх№17473/21 позивач просить суд прийняти зменшення розміру позовних вимог та стягнути з відповідача 5 198,90 грн - пені, 1 099,68 грн - 3% річних, 4 471,20 грн - інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов"язання за договором поставки товару №3456 від 29.12.2020. Одночасно просить суд розглянути спір без участі представника позивача. Беручи до уваги приписи пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, які надають право позивачу, зокрема зменшити розмір позовних вимог судом прийнято заяви про зменшення розміру позовних вимог, а спір вирішується відповідно до зменшеної ціни позову - 10 769,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані укладенням між сторонами договору поставки товару №3456 від 29.12.2020 та несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов"язання щодо оплати вартості поставленого товару, що згідно з пунктами 6.2., 6.3. договору та приписами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України є підставою для покладення на відповідача додаткових юридичних обов"язків у вигляді 5 198,90 грн - пені, 1 099,68 грн - 3% річних, 4 471,20 грн - інфляційних втрат. Позовні вимоги мотивовані приписами статей 530, 625 Цивільного кодексу України, статті 232 Господарського кодексу України.

Представник відповідача в судові засідання не з"явився. Ухвали суду від 19.07.2021, від 16.09.2021, від 07.10.2021 з відомостями про дату, час та місце розгляду справи направлені ТОВ "ПРО-ТС", рекомендованою кореспонденцією за адресою вказаною позивачем у позовній заяві, яка є тотожною адресі зазначеній у відомостях з ЄДРЮО, ФО-П та ГФ - вул. Дебелівка, буд. 3-А, с. Княжолука, Долинський район, Івано-Франківська область,77540 повернулись на адресу суду підприємством зв"язку. Повідомлення про зміну місцезнаходження ТОВ "ПРО-ТС" в т.ч. інформації про інші засоби зв"язку з відповідачем - суду не подано.

Згідно з частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місцезнаходження місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

При цьому направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, позаяк отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду. Така ж правова позиція дотримана у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19.

Беручи до уваги: - приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку; - норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника; - те, що позивач адресував суду заяву про розгляд спору без його участі, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а його явка не визнавалась судом обов"язковою; - те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті - спір вирішується у відсутності представників сторін за матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи вказують на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Дакота" (постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРО-ТС" (покупець/відповідач) укладено договір поставки товару №3456 від 29.12.2020. Згідно умов цього договору постачальник постачає покупцю автомобільні товари найменування, асортимент, кількість, ціна, якого вказуються у видаткових накладних, а покупець приймає та оплачує товар протягом 45 днів з моменту підписання видаткової накладної (пункти 1.1.,1.3., 2.1., 3.7. договору).

Крім того, відповідно пунктів 1.1., 4.1 укладеного між сторонами договору на обслуговування №3614 від 12.01.2021 виконавець/позивач виконує за завданням замовника/відповідача шиномонтажні послуги по обслуговуванню автошин, а замовник проводить розрахунок за надані послуги протягом 5 банківських днів після підписання сторонами акту надання послуг.

Виконуючи умови договору №3456 від 29.12.2020 позивач поставив, а відповідач прийняв товар (шини, диск колісний) на загальну суму 155 900,00грн, підписав без жодних зауважень видаткові накладні №5695 від 31.12.2020, №72 від 12.01.2021, №1154 від 30.03.2021, №2536 від 13.05.2021. Платіжним дорученням №21 від 13.05.2021 відповідач здійснив сплату товару, отриманого за видатковою накладною №2536 від 13.05.2021 в сумі 17 600,00грн.

Крім того, позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи з ремонту автошини з заміною вентильного подовжувача на суму 144,00 грн, що засвідчено сторонами у акті здачі-приймання робіт №830 від 29.03.2021.

Наявність несплаченої вартості поставленого товару та виконаних робіт в загальній сумі 138 444,00грн, визначено самим відповідачем у підписаному сторонами акті звірки взаємних розрахунків станом на 31.05.2021 (а.с.20).

Платіжними дорученням №152 від 16.07.2021, №163, 168 від 29.07.2021 ТОВ "ПРО-ТС" перераховано на рахунок ТОВ "ТД Дакота" 138 444,00грн, проте з порушенням строку оплати визначеного договорами.

Предметом судового розгляду є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача в судовому порядку 5 198,90 грн - пені, 1 099,68 грн - 3% річних, 4 471,20 грн - інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов"язання за договором поставки товару №3456 від 29.12.2020.

Із змісту статті 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами (статті 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).

Договір поставки товару №3456 від 29.12.2020 укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

В свою чергу зобов"язання покупця зі сплати продавцеві повної ціни переданого товару визначено частиною 2 статті 692 Цивільного кодексу України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 Цивільного кодексу України, стаття 173 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України, частина 7 статті193 Господарського кодексу України).

Нормою частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з приписами статей 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачем в повному обсязі виконано зобов"язання зі сплати товару, проте з порушенням строку визначеного пунктом 2.1. договору поставки товару №3456 від 29.12.2020.

Як вказує стаття 599 Цивільного кодексу України зобов"язання припиняється належним чином проведеним виконанням.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 Цивільного кодексу України).

Виходячи з положень вище зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов"язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того приписами пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 6.2. договору поставки товару №3456 від 29.12.2020 сторони погодили, що за затримку платежів покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення оплати від загальної суми заборгованості.

Позивачем за порушення строків виконання грошового зобов"язання нараховано відповідачу 5 198,90 грн - пені, 1 099,68 грн - 3% річних, 4 471,20 грн - інфляційних втрат (розрахунки а.с.10-11). Судом здійснено перевірку правильності здійснених позивачем нарахувань та встановлено, що нараховуючи пеню за період з 14.05.2021 до 08.06.2021 позивачем визначено суму 27 400,00грн, в той час, як розмір невиконаного зобов"язання за видатковою накладною №1154 від 30.03.2021 складає 26 000,00грн. Судом усунуто вказане порушення та встановлено, що правомірним є стягнення з відповідача пені в загальній сумі 4 859,11грн (339,79грн - відмовити), позаяк інші періоди та суми визначено позивачем правильно. Арифметично правильними, а отже такими, що підлягають задоволенню визнаються судом і розрахунки 3% річних - 1 099,68 грн, інфляційних втрат - 4 471,20 грн.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином на основі вище сказаного стягненню з відповідача в судовому порядку підлягають 4 859,11грн - пені, 1 099,68 грн - 3% річних, 4 471,20 грн - інфляційних втрат. В частині стягнення 339,79грн - пені - відмовити.

За змістом частини 1, пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи до яких належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обумовлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а згідно з частиною 8 статті 129 цього Кодексу, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вказує частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже витрати на професійну правничу допомогу, за умови документального підтвердження обсягу наданих послуг/виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи лише має бути сплачено. Така ж правова позиція дотримана у постанові Об"єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №905/1055/19, від 09.02.2021 у справі №910/15201/17.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Нормою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" обумовлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас Європейський суд з прав людини у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", пунктах 34-36 рішення від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інші проти України", пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" неодноразово наголошує про те, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведе, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування за рахунок відповідача понесених ТОВ "ТД Дакота" судових витрати на професійну правничу допомогу адвоката О.С.Зудінова (довіреності №1 від 03.08.2020, №1 від 01.07.2021; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ЗР №21/1348 від 15.02.2018) в сумі 4 500,00грн, в підтвердження чого суду подано договір про надання правничої допомоги №0308-1/20 від 03.08.2020 з додатком №1 від 04.06.2021, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.06.2021, платіжне доручення №2003 від 11.06.2021 на суму 4 500,00грн.

Зважаючи на вищевикладене правове визначення обставин, які склались в даному випадку, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, враховуючи характер спору, принципи співрозмірності та розумності заявлених до стягнення судових витрат, відсутність клопотання відповідача про зменшення судових витрат, беручи до уваги приписи пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, які вказують на те, що судові витрати пов"язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку про відшкодування позивачу за рахунок відповідача понесених витрати на правову допомогу в розмірі 4 491,45грн, як і судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. При цьому, судовий збір в розмірі 474,00грн у зв"язку зі зменшенням розміру позовних вимог підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України за клопотанням у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір". Проте, станом на дату винесення рішення клопотання позивача про повернення судового збору не надходило.

Керуючись статтею 1291 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, статтями 173, 193 Господарського кодексу України, статтями 73-79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Дакота" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРО-ТС" про стягнення 10 769,78 грн - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРО-ТС", вул. Дебелівка, буд. 3-А, с. Княжолука, Долинський район, Івано-Франківська область,77540 (ідентифікаційний код 43719342) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Дакота", вул. Гетьмана Вадима, буд. 1-А, офіс 1021, м. Київ, 03057 (ідентифікаційний код 41323370) 4 859,11грн (чотири тисячі вісімсот п"ятдесят дев"ять грн 11коп.) - пені, 1 099,68 грн (одну тисячу дев"яносто дев"ять грн 68 коп) - 3% річних, 4 471,20 грн (чотири тисячі чотириста сімдесят одну грн 20коп.) - інфляційних втрат, 2 198,26грн (дві тисячі сто дев"яносто вісім грн 26 коп.) - судового збору, 4 491,45грн (чотири тисячі чотириста дев"яносто одну грн 45 коп.) - витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 339,79грн - пені - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено 20.10.2021

Суддя С.Кобецька