ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2021 р. м.Київ Справа№ 923/319/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Хрипуна О.О.

за участю секретаря судового засідання Салій І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколог"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 23.06.2021

у справі № 923/319/21 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколог"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 210 565,26 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еколог" (далі - ТОВ "Еколог, позивач") звернулося із позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Залізниця, відповідач) про стягнення за Договором про надання послуг з водовідведення № УЗ/ЦБМЕС-18142/Ю, від 19.07.2018 204 240, 00 грн. боргу, 4 717,94 грн. інфляційних втрат та 1 607,32 грн. трьох процентів річних, нарахованих у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" в односторонньому порядку зменшила обумовлений обсяг скиду стічних вод, заборгувавши таким чином Товариству з обмеженою відповідальністю "Еколог" 204 240,00 грн., посилаючись на статті 509, 522, 549, 611, 625 Цивільного кодексу України, статті 230-234 Господарського кодексу України, просив суд стягнути з відповідача 204 240, 00 грн. суму боргу, а також 4 717,94 грн. інфляційних втрат та 1 607,32 грн. трьох процентів річних, нарахованих у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач у письмовому відзиві на позов проти заявлених вимог заперечував, посилаючись на те, що у зв`язку з установленням на всій території України та веденням карантинних заходів відповідач не мав змоги передбачити роботу свого об`єкта та коригувати об`єми скиду стічних вод.

Відповідач вказував на те, що позивач при підписанні акта виконаних робіт по спірному договору не заперечував щодо зменшення обсягів скинутих відповідачем стоків та не вимагав підписання акта з фактичними і договірними розрахунковими обсягами.

Також відповідач зазначив, що рахунок на оплату спірної заборгованості ним не було одержано, доказів його направлення позивачем не надано, а відтак останнім неправомірно нараховано 3 проценти річних та інфляційні втрати з 1 жовтня 2020 року, а позивачем не надано доказів підписання додаткової угоди про зміну вартості послуг за спірним договором.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його постановлення

Рішенням Господарського суду Господарського суду м. Києва від 23.06.2021 у справі № 923/319/21 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколог" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення за Договором про надання послуг з водовідведення № УЗ/ЦБМЕС-18142/Ю, від 19.07.2018 204 240, 00 грн. боргу, 4 717,94 грн. інфляційних втрат та 1 607,32 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обов`язок доведення вказаних обставин покладається на позивача, також він повинен обґрунтувати розмір шкоди, яка заявлена до стягнення з відповідача, встановлення умовами укладеного між сторонами договору права Товариства вимагати від Залізниці відшкодування шкоди за зменшення обсягів скиду стічних вод не звільняє позивача від тягаря доказування понесених збитків.

Враховуючи викладене, позивачем не надано суду першої інстанції жодних доказів на підтвердження факту заподіяння відповідачем таких збитків (реальних чи упущеної вигоди) або шкоди, спричинених зменшенням обсягів скиду стічних вод у період з червня по вересень 2020 року, а також обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення суми.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Еколог" звернулось (23.07.2021 згідно з поштовим трекером на конверті, у якому надійшла апеляційна скарга) до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив поновити строк на апеляційне оскаження, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі № 923/319/21 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, порушено норми матеріального права та неправильно застосовані норми процесуального права, рішення суду першої інстанції було ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що суд першої інстанції при відмові у задоволенні позову не вірно застосував норми матеріального права, стосовно того, що стягненню з відповідача підлягає матеріальна шкода, але стягненню в даному випадку підлягає не майнова шкода ( ст.11, 22, 623 Цивільного кодексу України), а зобов`язання за договором (ст.509 Цивільного кодексу України).

Також судом першої інстанції невірно встановлено обставини за яких застосовується ціна (тариф) за 1 куб. м. стоків, зазначаючи, що її вартість повинна встановлюватись додатковою угодою до Договору, але у п. 3.1 Договору застосовується ціна (тариф), який визначений рішенням органу місцевого самоврядування, тобто Щасливецькою сільською радою Херсонської області від 19.02.2020 №20 з розрахунку 55,20 грн. за 1 куб.стоків без укладення додаткової угоди.

Короткий зміст заперечень проти апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду згідно з приписами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясовано обставини справи, які підтверджені належними доказами, з наданням належної оцінки всім аргументам учасників справи, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Зокрема, відповідач вказував, що скаржник не надав обґрунтування завданої шкоди, механізм визначення її розміру та обґрунтування порушення відповідачем строку сплати шкоди відповідно нарахування 1 607,32 грн. трьох процентів річних, 4 717,94 грн. інфляційних втрат за період з 01.20.2020 по 04.01.2021 на суму заподіяної шкоди 204 240, 00 грн.

Також зазначив, що скаржником не надано доказів укладення Додаткової угоди до Договору про надання послуг з водовідведення № УЗ/ЦБМЕС-18142/Ю від 19.07.2018 між ним і відповідачем про зміну вартості послуг за договором на 55,20 грн. за 1 куб., при цьому вартість шкоди була розрахована скаржником відповідно з вартості послуг з прийому і очищення стічних вод 55,20 за 1 куб.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції зазначив про безпідставність застосування Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколог" нового тарифу без укладання додаткової угоди з відповідачем.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2021, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколог" сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станіка С.Р., суддів Шаптала Є.Ю., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №923/319/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколог" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі № 923/319/21, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 отримана позивачем згідно рекомендованого поштового повідомлення №566, а відповідачем згідно рекомендованого поштового повідомлення №1588.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Також, суд апеляційної інстації дійшов висновку про необхідність поновлення скаржнику строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Господарського суду м. Києва від 23.06.2021 у справі № 923/319/21, у звязку з поважністю причин пропуску такого скаржником з огляду на припсии ст. ст. 119, 256 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку про необхідність здійснення розгляду справи у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 19 липня 2018 року між Товариством та Залізницею було укладено договір на надання послуг з водовідведення № УЗ/ЦБМЕС-18142/Ю, вказаний договір підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача, а також скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

За змістом пункту 1.1 договору Товариство зобов`язалося надати Залізниці послуги з прийому та очищення стічних вод, що утворюються в процесі господарської діяльності пансіонату "Запоріжжя", що належить останній і розташований в селі Генічеська Гірка Генічеського району Херсонської області на вулиці Набережна, будинок 33, а відповідач - прийняти та оплатити такі послуги.

Згідно з пунктом 2.1 цієї угоди виконавець надає послуги з прийому й очищення стічних вод у період з 1 травня по 30 вересня поточного року.

Об`єми стічних вод, що надходять від замовника, визначаються відповідно до вимог розділу 4 Правил прийому стічних вод підприємств і організацій до очисних споруд Товариства та згідно "Дозволу на спеціальне водокористування" за допомогою приладів обліку (лічильник на воду), які встановлюються замовником на трубі водопостачання і є власністю останнього (пункт 2.2 даного правочину).

Замовнику встановлюється наступний ліміт скиду стічних вод згідно виданого дозволу та ліміту на водопостачання на 2018 рік: у розмірі 4 100 м3. Замовник має право у термін за 30 днів до початку поточного місяця надати виконавцю скоригований об`єм скиду стічних вод. У цьому разі вимоги пунктів 3.2, 3.3, 6.4. даного договору не застосовуються (пункт 2.3 цієї угоди).

Згідно з пунктом 3.1 договору вартість послуг з прийому й очищення стічних вод у межах встановленого ліміту на момент його укладання становила 32,34 грн. за 1 м3 і розрахована на підставі фактичних та планових витрат виконавця на послуги, що затверджено рішенням Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області від 23 березня 2018 року № 45. Загальна сума договору становить 132 594,00 грн.

За пунктом 3.4 цієї угоди замовник сплачує вартість послуг з очищення стічних вод шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця в наступні терміни і таких розмірах: протягом 3 банківських днів з дня укладення договору вносить попередню плату в розмірі 100 % вартості послуг з очищення стічних вод, заявлених на травень місяць; наступні платежі здійснюються за виконані послуги та планові послуги на наступний місяць протягом трьох банківських днів після отримання акту виконаних послуг та рахунку на оплату послуг.

Даний договір набрав чинності з моменту підписання, але його дія розповсюджувалася на відносини, що фактично склалися з 1 березня 2018 року, та діяв до 31 грудня 2018 року з правом пролонгації на наступний календарний рік (пункт 8.1 договору).

Як підтверджується Актом виконаних робіт від 30 червня 2018 року, в червні 2020 року в результаті господарської діяльності пансіонату "Запоріжжя" Товариством було прийнято та очищено в рамках даного договору стічних вод обсягом 50 м3 на суму 2 760,00 грн., які оплачені відповідачем.

З огляду на встановлений пунктом 2.3 Договору ліміт стічних вод в обсязі 4 100 м3 на період з травня по вересень місяць, з урахуванням скиду стічних вод у червні 2020 року в обсязі 50 м3, має місце зменшення скиду стічних вод на 4 050 м3 (4 100 - 50 = 4 050).

У листопаді 2020 року на адресу відповідача було направлено заяву про досудове врегулювання спору від 18 листопада 2020 року № 112, згідно з якою Товариство, з посиланням на положення пункту 6.4 договору, просило Залізницю сплатити заподіяну шкоду в розмірі 100 % від заявленої кількості стічних вод в сумі 204 240,00 грн.

До заяви про досудове врегулювання спору позивачем було долучено: договір від 19 липня 2018 року № УЗ/ЦБМЕС-18142/Ю про надання послуг з водовідведення; акти виконаних робіт; виписку з банку та рахунок на відшкодування шкоди в розмірі 204 240,00 грн.

Як підтверджується, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 071, заява про досудове врегулювання спору та додані до неї документи отримані відповідачем 8 грудня 2020 року.

При цьому, наведена заява була залишена відповідачем без належного реагування, що і зумовило звернення позивача до суду першої інстанціх з відповідним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи п вилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на пункт 6.4 договору, в якому сторони передбачили, що у випадку дострокового припинення скиду стічних вод або невиконання чи зменшення скиду стічних вод згідно пункту 2.3 цієї угоди в період з 1 травня до 30 вересня, замовник відшкодовує виконавцю шкоду 100 % від заявленої кількості стічних вод згідно наданого рахунку.

Разом із цим, стаття 623 Цивільного кодексу України конкретизує положення по відшкодуванню збитків, завданих порушенням зобов`язання. Так боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 3 статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, у повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на положення статей 22, 1166 Цивільного кодексу України для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди (збитків) потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Обов`язок доведення вказаних обставин покладається на позивача. Також позивач повинен обґрунтувати розмір шкоди, яка заявлена до стягнення з відповідача.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що встановлення умовами укладеного між сторонами договору права позивача вимагати від відповідача відшкодування шкоди за зменшення обсягів скиду стічних вод не звільняє позивача від тягаря доказування понесених збитків.

Враховуючи вищевикладене, довод скаржника, що суд першої інстанції при відмові у задоволенні позову не вірно застосував норми матеріального права, стосовно того, що стягненню з відповідача підлягає матеріальна шкода, але стягненню в даному випадку підлягає не майнова шкода (ст.11, 22, 623 Цивільного кодексу України), а зобов`язання за договором (ст.509 Цивільного кодексу України), суд апеляційної інстанції відхиляє, як необґрунтований.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте, як зазначив суд першої інстанції і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження факту заподіяння відповідачем таких збитків (реальних чи упущеної вигоди) або шкоди, спричинених зменшенням обсягів скиду стічних вод у період з червня по вересень 2020 року, а також обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення суми.

Позивач вказував на те, що розмір вказаної суми розраховано виходячи з вартості послуг з прийому й очищенню стічних вод - 55,20 грн. за 1 м3.

Як вже було зазначено судом, у пункті 8.1 договору сторони визначили, що він набирає чинності з моменту його підписання, але його дія розповсюджується на відносини, що фактично склалися з 1 березня 2018 року та діє до 31 грудня 2018 року з правом пролонгації на наступний календарний рік.

Водночас пунктом 8.2 даного правочину передбачено, що у разі відсутності протягом місяця до закінчення дії договору заяв від сторін договору про його припинення або зміну умов, він вважається продовженим на той самий термін, на тих самих умовах, крім вартості послуг згідно пунктом 3.1 договору, які будуть розраховані у березні місяці кожного нового року, з обов`язковим складанням додаткової угоди, якщо жодна зі сторін не заявить побажання про розірвання договору не менше ніж за один місяць до закінчення терміну його дії.

Відповідно до пункту 3.1 договору вартість послуг на момент його укладення становила 32,34 грн. за 1 м3.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради від 19 лютого 2020 року № 20 "Про затвердження тарифів на послуги водовідведення товариства з обмеженою відповідальністю "Еколог" затверджено тариф на вказані послуги, що вводиться в дію з 10 березня 2020 року (додаток № 1 до рішення виконкому від 20 лютого 2020 року), у розмірі 55,20 грн. за 1 м3.

Проте, жодних пояснень або доказів щодо невідповідності визначеного в додатку № 1 номеру та дати рішення виконкому позивачем надано не було.

Довод скаржника, що судом першої інстанції невірно встановлено обставини за яких застосовується ціна (тариф) за 1 куб. м. стоків, зазначаючи, що її вартість повинна встановлюватись додатковою угодою до Договору, але у п. 3.1 Договору застосовується ціна (тариф), який визначений рішенням органу місцевого самоврядування, тобто Щасливецькою сільською радою Херсонської області від 19.02.2020 №20 з розрахунку 55,20 грн. за 1 куб.стоків без укладення додаткової угоди, суд апеляційної інстанції відхиляє, як необґрунтований та такий, що не був доведений позивачем в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу.

Крім того, у своїй позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Еколог" зазначало, що 19.03.2020 ним надіслано на електронну адресу представника Залізниці - виробничого підрозділу "Запорізьке територіальне управління філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд", додаткову угоду, передбачену в пункті 8.2 договору, про внесення змін до розділу "Ціна на послуги та порядок розрахунків" у частині вартості послуг з прийому й очищенню стічних вод у межах встановленого ліміту, в якій вартість за 1 м3 стічних вод була визначена в розмірі 55,20 грн.

Проте, в матеріалах справи відсутній примірник додаткової угоди, передбаченої в пункті 8.2 договору, про внесення змін до розділу "Ціна на послуги та порядок розрахунків" у частині вартості послуг з прийому й очищенню стічних вод у межах встановленого ліміту,з визначенням вартості за 1 м3 стічних вод в розмірі 55,20 грн., як відсутні і належні докази в підтвердження її надіслання відповідачу як засобами електронного зв"язку, так і засобами поштового звязку, а також відсутні і докази укладення такої угоди в розумінні ст. 638 Цивільного кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України.

Стосовно доводів позивача про надсилання такої угоди засобами електронного зв"язку, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України від 22.05.2003 № 851-ІV "Про електронні документи та електронний документообіг".

Ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ч. 1-2 ст.6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, що використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Крім того, ст. 10 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», передбачено, що відправлення та передавання електронних документів здійснюються автором або посередником в електронній формі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем або шляхом відправлення електронних носіїв, на яких записано цей документ. Вимоги підтвердження факту одержання документа, встановлені законодавством у випадках відправлення документів рекомендованим листом або передавання їх під розписку, не поширюються на електронні документи. У таких випадках підтвердження факту одержання електронних документів здійснюється згідно з вимогами цього Закону.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріади справи, дійшов висновку, що позивач не навів належних та допустимих доказів у відповідності до Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" щодо надсилання примірника додаткової угоди на електронну адресу відповідача з відповідними електронними доказами в підтвердженян такого надсилання та ідентифікації сторін в розумінні вимог наведеного Закону.

У той же час, умовами укладеного між сторонами договору сторони чітко визначили, що внесення змін у пункт 3.1 договору щодо вартості послуг відбувається з обов`язковим складанням додаткової угоди (пункт 8.2 договору).

Таким чином, посилання позивача на те, що підтвердженням узгодження між сторонами вартості послуг з водовідведення в розмірі 55,20 грн. за 1 м3, є факт оплати відповідачем наданих протягом червня-вересня 2020 року послуг, за відсутності в матеріалах справи доказів укладення відповідної додаткової угоди, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України - є безпідставними. При цьому, факт такої сплати не може вважатись двостороннім узгодженням ціни за 1 м3 стічних вод саме в розмірі 55,20 грн.

За наведених обставин, позовна вимога щодо стягнення заявленої суми в розмірі 204 240,00 грн. на підставі пункту 6.4 договору - є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.

Враховуючи недоведеність позивачем правових підстав для стягнення з Залізниці вищезазначеної суми, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні решти позовних вимог Товариства щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на спірну суму, з гляду на те, що судом апеляційної інстанції встановлено відсутність у відповідача перед позивачем простроченого грошового зобовязання, що виключає застосування ст. 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням наведеного, оцінивши наявні у справі докази в сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за наведених позивачем у позові підстав, у зв`язку з чим погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні про відмову у позові повністю.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки суду ґрунтуються на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі № 923/319/21 за наведених скаржником доводів та мотивів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколог" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі № 923/319/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі № 923/319/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколог".

4. Матеріали справи № 923/319/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Є.Ю. Шаптала

О.О. Хрипун