ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2021 м. Дніпро Справа № Б15/40/29/26/2/62/00 (904/4696/20)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Мороза В.Ф.,

секретар судового засідання Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стема" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2021 (суддя Первушин Ю.Ю.) у справі № Б15/40/29/26/2/62/00 (904/4696/20)

за позовом Акціонерного товариства відкритого типу "Криворізький Домобудівельник", м. Кривий Ріг

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стема", м. Кривий Ріг

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Домобудівельник", м. Кривий Ріг

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Виконком Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг

про витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин справи і рішення суду першої інстанції.

У межах справи про банкрутство АТ відкритого типу «Криворізький Домобудівельник» №Б15/40/29/26/2/62/00, в серпні 2020 АТ відкритого типу «Криворізький Домобудівельник» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просило, з урахуванням уточнень від 27.05.2021 №02-07/71:

- витребувати з незаконного володіння ТОВ "Стема" нерухоме майно, що знаходиться у м. Кривому Розі по вул. Леоніда Бородича, 15;

- скасувати рішення про державну реєстрацію нерухомого майна від 15.03.2016, індексний номер 28741589;

- зобов`язати Виконком Криворізької міської ради зареєструвати право власності на вказаний об`єкти за позивачем, про що видати свідоцтво.

У червні 2021 позивач звернувся до місцевого господарського суду із заявою про забезпечення позову №02-07/91 від 25.06.2021 (вх. 32328/21 від 30.06.2021), в якій просив накласти арешт на нерухоме майно, нежитлову будівлю загальною площею 1755,3 кв.м, розташовану у м. Кривому Розі по вул. Леоніда Бородича, 15 та заборонити ТОВ "Стема" здійснювати будь-які дії зі спірним майном, які могли б призвести до його знищення, пошкодження, зникнення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2021 у справі № Б15/40/29/26/2/62/00 (904/4696/20) заяву позивача про забезпечення позову №02-07/91 від 25.06.2021 (вх. 32328/21 від 30.06.2021) задоволено частково: вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - нежитлову будівлю загальною площею 1755,3 кв.м, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Леоніда Бородича, 15. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28741589 від 15.03.2016 Криворізьке міське управління юстиції Дніпропетровської області. Право власності набуто на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер САЕ 995062, виданий 07.11.2014 року, видавник: Реєстраційна служба КМУЮ Дніпропетровської області; акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 22.12.2015 рік, видавник: ТОВ Домобудівельник, ТОВ Стема. Протокол загальних зборів учасників ТОВ Стема: №6 від 22.12.2015, протокол №5 від 22.12.2015 ТОВ Домобудівельник. Власник: Товариство з обмеженою відповідальністю Стема, . країна реєстрації Україна; у задоволенні заяви про забезпечення позову в іншій частині відмовлено.

Місцевий господарський суд визнав, що у разі, якщо до закінчення розгляду справи по суті відбудеться продаж спірного майна, позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, відтак, ця обставина істотно може ускладнити та унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може значно утруднити виконання рішення суду у майбутньому у разі задоволення позовних вимог.

Вимога позивача щодо заборони ТОВ Стема здійснювати будь - які дії зі спірним майном, які б могли призвести до його пошкодження, знищення, зникнення, місцевий господарський суд визнав такими, що не відносяться до запропонованих заходів забезпечення позову, передбачених ст. 137 ГПК України.

2. Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись із ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Стема" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2021 у справі № Б15/40/29/26/2/62/00 (904/4696/20) та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначає, що:

- відсутні докази вчинення відповідачем дій, спрямованих на можливе ухилення від виконання судового рішення у даній справі, саме лише посилання суду на потенційну можливість, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви;

- вжиті судом заходи забезпечення позову можуть призвести до перешкод у здійсненні господарської діяльності та, у свою чергу, погіршення майнового стану відповідача (погіршення ділової репутації відповідача як сумлінного орендодавця, наслідком чого буде зменшення кількості орендарів шляхом дострокового розірвання відповідних укладених договорів оренди і в результаті - суттєвого погіршення фінансового стану підприємства);

- положення ст.ст. 42, 46 і 161 ГПК України не надають позивачу процесуального права на звернення до господарського суду з уточненою позовною заявою, що була прийнята судом;

- вказана вартість майна у первинному позові 36 699 132,00 грн. не відповідає дійсність вартості спірного майна, яка, згідно з наданою довідкою ТОВ "Стема", становить 899 270,00 грн.;

- позивачем не надано пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову в порядку п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України;

Скаржник вважає, що всі перелічені обставини є підставами для повернення заяви позивача про забезпечення позову в порядку ч. 7 ст. 140 ГПК України.

Крім того, має місце порушення приписів ч.ч. 4, 5 ст. 141 ГПК України, відповідно до яких суд першої інстанції в беззаперечному порядку був зобов`язаний в ухвалі про забезпечення позову вирішити питання про його зустрічне забезпечення та призначити розмір такого забезпечення або вказати інші дії позивача в порядку зустрічного забезпечення.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу без змін, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Стема" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2021 у справі № Б15/40/29/26/2/62/00 (904/4696/20); розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 13.10.2021 о 17:00 год.

11.10.2021 від скаржника надійшло клопотання про розгляд скарги за його відсутності у зв`язку з хворобою; апеляційну скаргу підтримує та просить задовольнити.

У судовому засіданні арбітражний керуючий надав пояснення у справі та навів обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства; інші учасники апеляційного провадження у судове засідання не з"явились.

13.10.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши арбітражного керуючого, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні ним ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін з таких підстав.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

27.08.2020 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява АТ відкритого типу "Криворізький домобудівельник" до ТОВ "Стема" про витребування майна з чужого незаконного володіння.

01.06.2021 позивач звернувся до суду з уточненим позовом (вх. №10179/21), вимоги якого детально описані в п. 1 цієї постанови.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2021 уточнену позовну заяву №02-07/71 від 27.05.2021 (вх.№26945/21) прийнято до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

30.06.2021 від позивача надійшла заява про забезпечення позову №02-07/91 від 25.06.2021 (вх. 32328/21 від 30.06.2021) з вимогами, детально описаними в п. 1 цієї постанови.

В обґрунтування вказаної заяви позивач посилається на такі обставини.

Під час дії процедури розпорядження майном 01.02.2001 між головою правління АТ відкритого типу ВТ «Криворізький Домобудівельник» та ТОВ «Домобудівельник» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №4-Н, за умовами якого відбулось відчуження об`єкта нерухомості за адресою: м. Кривий Ріг, вул. 50 років Радянської міліції, 10.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2004 ВАТ «Криворізький Домобудівельник» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено особу ліквідатора боржника.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2005 у справі № Б40/29/26/2/62/00 (про банкрутство АТВТ «Криворізький Домобудівельник») визнано недійсним договір купівлі - продажу №4-Н від 01.02.2001, укладений між АТ відкритого типу «Криворізький Домобудівельник» та ТОВ «Домобудівельник», з дати його укладання. Зобов`язано ТОВ «Домобудівельник» повернути боржнику адміністративний будинок контори вартістю 122 000,00 грн. за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Л. Бородича 10.

Постановою Судової Палати у господарських справах Верховного Суду України від 26.09.2006 №Б40/29/26/2/62/00 вказану ухвалу залишено без змін.

Даний судовий акт виконано не було, зазначене нерухоме майно не повернуто до ліквідаційної маси позивача (банкрута).

Ліквідатору стало відомо, що спірне майно перебуває у власності ТОВ "Стема", згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 14.02.17 та на 02.12.19.

Згідно вказаних довідок з відкритих реєстрів речових прав, ТОВ "Стема" набуло право власності на спірне майно на підставі акту приймання-передачі, складеного 05.02.2001 між ТОВ «Домобудівельник», яке передало цим актом, а ТОВ "Стема" прийняло спірне майно, складеного на виконання умов договору купівлі продажу №4-Н від 01.02.2001.

Наведені обставини зумовили звернення АТ відкритого типу «Криворізький Домобудівельник» до суду з позовом, та, відповідно, із заявою про забезпечення позову.

6. Доводи, за якими апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною 1 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) або повернення майна чи про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору (схожий за змістом висновок сформульовано у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18 та від 05.09.2019 у справі № 911/527/19).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд, зокрема, повинен встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

З матеріалів оскарження вбачається, що предметом позову у цій справі є матеріально правові вимоги позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння, що детально описані в п. 5 цієї постанови.

Тобто, задовольняючи заяву позивача №02-07/91 від 25.06.2021, місцевим господарським судом правомірно враховано наявність зв`язку між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позову, оскільки накладення арешту на майно стосується майна, що належить до предмета спору, що свідчить про співмірність заявлених вимог у заяві про забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 22.01.2021 у справі № 910/5550/19 та від 01.04.2021 у справі № 910/16064/20.

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суд у кожному конкретному випадку повинен оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

У даному випадку місцевим господарським судом правильно враховано висновки суду Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2005 у справі №Б40/29/26/2/62/00 щодо незаконного відчуження майна банкрута на підставі Договору купівлі - продажу №4-Н від 01.02.2001, укладеного між АТВТ «Криворізький домобудівельник» та ТОВ «Домобудівельник» та зобов`язання ТОВ «Домобудівельник» повернути АТВТ «Криворізький домобудівельник» адміністративний будинок контори вартістю 122 000,00 грн. за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Л. Бородича, 15.

Є підтвердженими належими доказами обставини набуття права власності на спірне майном відповідачем на підставі правочину, що визнаний недійсним в судовому порядку (довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 14.02.17, на 02.12.19).

Наведене є достатнім обґрунтуванням фактичних обставин, що підтверджені належними доказами, з якими позивач пов`язує застосування такого виду забезпечення позову як накладання арешту на спірне майно.

Таким чином, як правильно вказав місцевий господарський суд, якщо до закінчення розгляду справи по суті відбудеться продаж спірного майна, позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового процесу без нових звернень до суду, відтак є підтвердженими обставини існування реального ускладнення або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в апеляційній скарзі.

Доводи апелянта щодо обов`язковості пропозиції зустрічного забезпечення та вирішення місцевим господарським судом питання зустрічного забезпечення, з посиланням на положення ч. 7 ст. 140, п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки в заяві про забезпечення позову заявником відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України висловлено пропозицію не застосовувати зустрічне забезпечення, враховуючи, що у відповідача не виникне збитків, пов`язаних із застосуванням заходів забезпечення.

Відтак, підстави для застосування ч. 7 ст. 140 ГПК України та повернення заяви у суду першої інстанції були відсутні, бо пропозиція в розумінні п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України була заявником викладена. Наведене, між тим, виключає обґрунтованість доводів скаржника в частині порушення місцевим господарським судом положень ч.ч. 4, 5 ст. 141 ГПК України.

Виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), апеляційний господарський суд, надавши оцінку обґрунтованості доводів скаржника щодо знищення ділової репутації відповідача, як сумлінного орендодавця та втрати ним частини прибутку, внаслідок розірвання поточних договорів оренди, за якими спірне майно передано в оренду, дійшов висновку, що наведені обставини не були підтверджені жодними доказами.

Відповідно до положень ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 ГПК України).

При цьому ч. 1 ст. 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання на ціну позову, як була зазначена в першій позовній заяві, та що при поданні уточнень змінена позивачем, не стосується обставин, що підлягають доказуванню при вирішенні питання застосування заходів забезпечення позову. Питання належного оформлення позовної заяви вирішується судом на стадії відкриття провадження у справі, що не оскаржується відповідачем наразі.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права та інтереси особи, за захистом яких вона звернулась до суду.

Обставини, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, що свідчить про безпідставність заявлених скаржником вимог.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Наведені у п. 2 цієї постанови доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони спростовуються встановленими колегією суддів у справі обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-284 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стема" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2021 у справі № Б15/40/29/26/2/62/00 (904/4696/20) залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2021 у справі № Б15/40/29/26/2/62/00 (904/4696/20) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.10.2021

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя В.Ф. Мороз