ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021 р. Справа № 917/2206/19(917/2250/19)

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С.М. при секретарі Мацко О.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" ( 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28) в особі філії геофізичного управління "Укргазпромгеофізика" (61031, м. Харків, вул. Драгомирівська, 3)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АвтоКрАЗ" (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Київська, буд. 62)

про стягнення 1 193 117,64 грн., у тому числі 550 669,68 грн. пені та 642 447,96 грн. штрафу)

в межах справи № 917/2206/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АвтоКрАЗ"

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії геофізичного управління "Укргазпромгеофізика" (далі - АТ "Укргазвидобування" в особі філії геофізичного управління "Укргазпромгеофізика", позивач) звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. № 2560/19 від 27.12.2019 р.) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АвтоКрАЗ" (далі - ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ", відповідач) про стягнення 1 193 117,64 грн., з яких: 550 669,68грн. - пені та 642 447,96грн. - штрафу за невиконання зобов`язання за Договором поставки (закупівля товару за власні кошти) № УГПГФ 437/10-18 від 12.10.2018 р.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги, посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо поставки товару, внаслідок чого, на підставі приписів чинного законодавства та умов Договору, нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню та штраф.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 22.10.2020 року позов задоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АвтоКрАЗ" на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобзування" в особі філії геофізичного управління "Укргазпромгеофізика" 262 385,30 грн. пені, 321 223,98 грн. штрафу, а також 17 508,27 грн. витрат по сплаті судового збору; в іншій частині - у позові відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укргазвидобзування" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 22.10.2020 року у справі № 917/2206/19(917/2250/19).

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення суду - без змін.

Не погодившись з прийнятою постановою, АТ "Укргазвидобзування" звернулося до Верховного суду у складі Касаційного господарського суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 року та рішення господарського суду Полтавської області від 22.10.2020 року у справі № 917/2206/19(917/2250/19).

Постановою Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 13.04.2021 року касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії геодезичне управління "Укргазпромгеофізика" від 26.02.2021 року на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 року та на рішення Господарського суду Полтавської області від 22.10.2020 року у справі № 917/2206/19(917/2250/19) в частині відмови в задоволенні позовних вимог задовольнити частково; постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 року та рішення Господарського суду Полтавської області від 22.10.2020 року у справі № 917/2206/19(917/2250/19) скасовано; справу № 917/2206/19(917/2250/19) направлено на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

17.05.2021 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями за результатами якого для розгляду справи № 917/2206/19(917/2250/19) визначено суддю Білоусова С.М.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.05.2021 року прийнято справу № 917/2206/19(917/2250/19) до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 29.07.2021 року (т. 3 а.с. 75-76) суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та призначив дату підготовчого засідання на 31.08.2021 року.

Ухвалою суду від 31.08.2021 року (т. 3 а.с. 80-81) суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 28.09.2021 року.

Суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

12.10.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АвтоКрАЗ" (відповідач, за умовами договору - постачальник) та Акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії Геофізичне управління "Укргазпромгеофізика" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (позивач, за умовами договору - покупець) укладено договір поставки (закупівля товару за власні кошти) № УГПГФ 437/10-18 (далі -договір) (а.с. 11-21 т. 1).

Згідно п.1.1 договору сторони узгодили, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації/-ях (далі -Товар), що додається/ються до Договору і є його невід`ємною/-ими частиною/-ами (далі - Специфікація/-ії), а Покупець - прийняти і оплатити такий Товар.

Пунктом 1.2. договору найменування / асортимент Товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю Товару та загальна вартість Договору вказується у Специфікації/-ях(далі - Специфікація/-).

Відповідно до п. 3.1. договору вартість Товару вказується в Специфікації/-ях в гривнях з урахуванням ПДВ (для резидента) або в іноземній валюті (для нерезидента).

Пунктом 3.2. договору передбачено, що загальна ціна Договору визначається загальною вартістю Товару, вказаного Специфікації/-ях до цього Договору.

Згідно п. 4.1. договору розрахунки проводяться шляхом: оплати покупцем після державної реєстрації права власності на транспортний засіб, на умовах зазначених у Специфікації/-ях та пред`явлення постачальником рахунку на оплату та підписаного Сторонами акту приймання-передачі Товару або видаткової накладної, шляхом перерахування на рахунок постачальника, на умовах зазначених у Специфікації/-ях або з урахуванням умов, передбачених п. 3.4. цього

Договору.

Відповідно до п. 5.1. договору строк поставки, умови та місце поставки Товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації/-ях до цього Договору.

Обсяг поставки Товару (кожної партії Товару) визначається в рознарядках покупця та узгоджується до поставки Товару. Відвантаження Товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка постачальнику може направлятися покупцем в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, вказану в Розділі XIV даного Договору (п. 5.2. Договору).

Як вказано в п. 5.3 договору датою поставки Товару є дата підписання уповноваженими представниками Сторін акту приймання-передачі Товару або видаткової накладної, але після підписання відповідного договору в сервісному центрі МВС, якщо це передбачено чинним законодавством, який підписується з повним дотриманням умов даного договору. Право власності на Товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання Сторонами акту приймання-передачі Товару або видаткової накладної та реєстрації Транспортного засобу у відповідності до вимог чинного законодавства.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов"язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором (п. 7.1. Договору).

Пунктом 7.11 договору передбачено, що у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки Товару у строки, зазначені у Специфікації/-ях до даного Договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцяті днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару.

Згідно п. 10.1 договору Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками Сторін (за наявності) за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по Договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2. Договору і діє до повного виконання Сторонами зобов`язань.

Вищевказаний договір поставки (закупівля товару за власні кошти) № УГПГФ 437/10-18 від 12.10.2018 року підписаний сторонами та скріплений печатками.

Крім того, сторонами 12.10.2018 року було підписано Специфікацію № 1 (Додаток № 2 до Договору), якою вони визначили товар, його кількість, ціну продажу товару, а також загальну суму товару (а.с. 19 т. 1).

Як вбачається з зазначеної Специфікації відповідач зобов"язався поставити Кран автомобільний КС-55713 на шасі КрАЗ-6322-05 у кількості 2 одиниць, за ціною 3 824 095,00грн. без ПДВ за одиницю товару.

Загальна вартість Товару, що поставляється по цій Специфікації, складає 9 177 828,00грн. з ПДВ. (п.1. Специфікацію № 1 від 12.10.2018 р.).

В п. 3 Специфікації № 1 від 12.10.2018 року сторони встановили строк поставки товару: не пізніше 120 календарних днів з моменту укладання договору.

Згідно п. 4 Специфікації № 1 від 12.10.2018 року оплата товару здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту державної реєстрації.

Як вказує позивач у позовній заяві, сторони внесли зміни в п. 3 Специфікації № 1 від 12.10.2018 року шляхом укладання Додаткової угоди № 1 від 15.03.20.2019р. до Договору № УГПГФ 437/10-18 від 12.10.2018 року, виклавши його в наступній редакції: "3. Строк поставки товару: Не пізніше 01 червня 2019 р." (а.с. 22 т. 1).

На виконання умов Договору позивач на електронну адресу відповідача, зазначену у Договорі, направив рознарядку на поставку товару за вих. № 094-8 від 11.01.2019р. (а.с. 23, 24 т. 1).

Позивач у позовній заяві вказує на те, що відповідач поставку товару в строк, обумовлений Договором № УГПГФ 437/10-18 від 12.10.2018р., не здійснив.

З метою досудового врегулювання спору позивач неодноразово направляв на адресу відповідача претензії про сплату штрафних санкцій (№ 1 на суму 926 960,63грн., № 2 на суму 1 193 117,64грн., №3 на суму 1 193 117,64 грн.) (а.с. 25-30 т.1), які залишенні відповідачем без відповіді та без виконання.

А тому позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 550 669,68грн. пені та 642 447,96грн. штрафу за невиконання зобов`язання за Договором поставки (закупівля товару за власні кошти) № УГПГФ 437/10-18 від 12.10.2018 року в частині поставки товару.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст.165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 Господарського кодексу України).

Частиною 6 ст. 265 ГК України визначено, що до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

Як встановлено судом, відповідач згідно умов договору № УГПГФ 437/10-18 від 12.10.2018 року та додатків до нього мав здійснити позивачу поставку Кранів автомобільних КС-55713 на шасі КрАЗ-6322-05 в кількості 2-х одиниць не пізніше 120 календарних днів з моменту укладання договору.

Як погоджено сторонами п. 10.1 договору Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками Сторін (за наявності) за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по Договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2. Договору і діє до повного виконання Сторонами зобов`язань.

Крім того, п. 10.2 договору передбачено вимоги забезпечення виконання зобов`язань по Договору постачальником: забезпечення виконання зобов`язань по Договору здійснюється до укладення договору в один із способів:

1) у формі грошових коштів. Сума грошових коштів, як забезпечення виконання зобов`язань по даному договору повинна бути перерахована постачальником на окремий рахунок, наданий покупцем та повинна бути не меншою 5 % від загальної вартості договору;

або

2) наданням банківської гарантії виконання зобов`язань по даному договору. Банківська гарантія повинна відповідати вимогам, вказаним у Типовій формі банківської гарантії виконання зобов`язань постачальником за договором, яка є додатком №4 до договору та її сума повинна бути меншою 5% від загальної вартості договору.

Як вбачається з наданих позивачем до матеріалів справи додаткових пояснень до договору було надано банківську гарантію № СЛЛ-140818/008-00 від 17.08.2018 року на суму 458 891,00 грн. (т. 3 а.с. 67-68).

Оскільки, сторони внесли зміни до п. 3 Специфікації № 1 від 12.10.2018 року шляхом укладання Додаткової угоди № 1 від 15.03.20.2019 року до Договору № УГПГФ 437/10-18 від 12.10.2018 року, виклавши його в наступній редакції: "3. Строк поставки товару: Не пізніше 01 червня 2019 р." (а.с. 22 т. 1), то до додаткової угоди до договору також надано банківську гарантію № СЛЛ-140818/008-00/2 від 4.02.2019 року на суму 458 891,00 грн. (т. 3 а.с. 69-70).

Таким чином, даний договір набрав чинності.

Крім того, сторони погодили, що момент виникнення зобов`язання постачальника поставити товар повинен настати до 01.06.2019 року.

Однак, як вбачається з доводів позивача та матеріалів справи, відповідач взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару в строк, обумовлений Договором № УГПГФ 437/10-18 від 12.10.2018 року, не здійснив.

Відповідачем в процесі розгляду справи не надано належних та допустимих доказів поставки товару в строк передбачений договором.

А тому позивачем за порушення виконання зобов`язання по поставці товару відповідачем відповідно до умов Договору, нарахувано до стягнення 550 669,68 грн. пені у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення (період нарахування з 02.06.2019 р. по 31.07.2019 р.) та 642 447,96 грн. штрафу в розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 217, частиною першою статті 230 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно п. 7.11. договору у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки Товару у строки, зазначені у Специфікації/-ях до даного Договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцяти днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару.

З умов договору вбачається, що сторони у разі несвоєчасної поставки товару погодили застосування одночасно пені та штрафу.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі N 917/194/18, від 25.05.2018 у справі N 922/1720/17, від 09.02.2018 у справі N 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі N 911/1351/17).

Відповідно до частини другої, третьої статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Проте суд відзначає, що суспільні відносини щодо укладання та виконання господарських договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Так, відповідно до абзацу другого частини першої статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини сьомої статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини другої статті 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Таким чином, до правовідносин сторін договору щодо забезпечення належного виконання господарського договору штрафними санкціями (неустойка, штраф, пеня) слід застосовувати положення Глави 26 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина перша статті 173 ГК України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто, в розумінні статей 173 та 230 ГК України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, передбачених частиною четвертою статті 231 ГК України, можливо, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладанні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки невиконання грошового зобов`язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд встановив, що позивачем правомірно заявлено до стягнення сума пені в розмірі 550 669,68 грн. (розрахунок здійснено за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга: Закон").

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку штрафу на суму 642 447,96 грн., судом встановлено його правильність та відповідність вимогам умов Договору поставки та чинного законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем заявлено до суду клопотання (вх. 8020 від 28.07.2020 р.) про зменшення розміру штрафних санкцій на 90 %, яке обгрунтоване тим, що ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ" перебуває у скрутному становищі, адже має ряд непогашеної заборгованості перед Державною службою України з надзвичайних ситуацій, ПрАТ "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат", ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", АТ "Укргазвидобування", своєчасна несплата якої призвела до накладення державною виконавчою службою арешту на кошти ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ". Відповідач зазначає, що він повністю позбавлений можливості здійснювати свої обов`язки перед державним бюджетом України щодо сплати податків та зборів, а також не виконує взяті на себе зобов`язання щодо сплати комунальних послуг за водопостачання та теплопостачання, за електроенергію та інше.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З наведених норм випливає, що зменшення неустойки є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань. Таке зменшення не є обов`язком суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не приступив до виконання своїх зобов`язань по договору, навіть за умови продовження строку поставки, всі претензії, направлені позивачем, були залишені відповідачем без відповіді та реагування.

А тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає за недоцільне зменшувати розмір нарахованих позивачем пені та штрафу.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного:

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АвтоКрАЗ" (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Київська, буд. 62, ) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобзування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ідентифікаційний код 30019775) в особі філії геофізичного управління "Укргазпромгеофізика" (61031, м. Харків, вул. Драгомирівська, 3, ідентифікаційний код 21236681) 550 669,68грн. пені, 642 447,96 грн. штрафу та 17 896,76 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Копії рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 11.10.2021 р.

Суддя С.М.Білоусов