ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2670/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

секретар судового засідання Шевченко А.В.

за участю представників учасників справи:

позивача не з`явився

відповідача - не з`явився

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА", місто Запоріжжя,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комільфо груп" ТОВ "Камільфо Груп", місто Харків,

про стягнення сплаченого страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Комільфо груп" ТОВ "Камільфо Груп", про стягнення сплаченого страхового відшкодування у розмірі 980 500,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28 липня 2021 року прийнято позовну заяву Приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/2670/21 підготовче провадження. 13 вересня 2021 року, протокольною ухвалою суду, на підставі пункту 18 частини 2 статті 182, пункту 3 частини 2 статті 185, частини 5 статті 185, статей 195, 232 ГПК України, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 вересня 2021 року. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, свого уповноваженого представника в судові засідання не направляв, про дати, час та місце судових засідань був повідомлений належним чином, втім поштові повідомлення, в яких знаходилась судова кореспонденція, повертались до суду із зазначенням причин адресат відсутній за вказаною адресою. Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом було створено необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними матеріалами. Враховуючи ненадання відповідачем відзиву, згідно з положеннями статті 178 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено такі обставини.

Як вбачається із матеріалів справи, 03 січня 2018 року між Приватним товариством "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" (надалі - страховик) та Товариством з додатковою відповідальністю "Трендова ЛТД" (надалі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів СТД N 3409143 з додатковою угодою N 1 від 26 лютого 2018 року, за яким було застраховано ризик настання збитків страхувальника, що спричинені пошкодженням, знищенням, втратою забезпеченого транспортного засобу (автомобіля Toyota Land Cruiser 200, державний номерний знак НОМЕР_1 ). 09 серпня 2018 року на дорозі М-06, Київ-Чоп в селі Стоянка Києво-Святошинського району Київської області відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій автомобіль МАN L200 державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , не врахувавши дорожньої обстановки, не впоравшись с керуванням, в`їхавши на смугу зустрічного руху, вчинив зіткнення із автомобілем Toyota Land Cruiser 200, державний номерний знак НОМЕР_1 . Страхувальник 10 серпня 2018 року звернувся до страховика з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку (заява про шкоду транспортному засобу). Страховик, з урахуванням розрахунку страхового відшкодування, затвердив страховий акт № 8672/10 від 02 жовтня 2018 року на суму 1 080 000,00 грн. Відповідно до платіжних доручень (а. с. 56-68, том 1) позивач перерахував страхувальнику грошові кошти у розмірі 1 080 000,00 грн. із відповідним призначенням платежів. Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу МАN L200 державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована у Приватному акціонерному товариству "Провідна" згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7682988 (діючий поліс на 09 серпня 2018 року). 02 липня 2019 року Приватне акціонерне товариство "Провідна" відшкодувала позивачу витрати в порядку суброгації у розмірі 99 500,00 грн. (франшиза 500,00 грн.). 07 листопада 2018 року, постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 759/13144/18, водія ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративному правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. При цьому, за даними, які містяться у матеріалах справи, водій ОСОБА_1 перебував на момент скоєння ДТП у трудових відносинах із відповідачем. 11 серпня 2020 року позивач звернувся до відповідача із претензією за № 665-15/2 в якій просив перерахувати 980 500,00 грн. грошових коштів, які є різницею між страховою сумою та покритими страховою компанією в порядку суброгації сумою грошових коштів за страховим випадком. Враховуючи те, що на момент звернення до суду відповідач не здійснив перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, останній був змушений, з метою ефективного захисту своїх прав і законних інтересів, звернутись до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 980 500,00 грн.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як свідчать матеріали справи, 09 серпня 2018 року на дорозі М-06, Київ-Чоп в селі Стоянка Києво-Святошинського району Київської області відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій автомобіль МАN L200 державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , не врахувавши дорожньої обстановки, не впоравшись з керуванням, в`їхавши на смугу зустрічного руху, вчинив зіткнення із автомобілем Toyota Land Cruiser 200, державний номерний знак НОМЕР_1 .

До позивача з заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулась потерпіла сторона та надала всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою особою документів позивачем було складено страховий акт. На підставі страхового акту № 8672/10 від 02 жовтня 2018 року позивач, як страховик за діючим договором добровільного страхування наземного транспорту, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 1 080 000,00 грн. (а. с. 56-68, том 1) власникові транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно з статті 993 ЦК України та статі 27 Закону України "Про страхування" до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідно до часи 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до часини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем МАN L200 державний номерний знак НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку, а цивільно-правова відповідальність транспортного засобу МАN L200 державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована за полісом № АК/7682988 в ПрАТ "СК "Провідна".

ПрАТ "СК "Провідна", керуючись статтями 22 та 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відшкодувала позивачу шкоду у розмірі 99 500,00 грн. (франшизи 500,00 грн.). Таким чином сума непокритої грошової суми за страховим випадком складає 980 500,00 грн.

Судом враховано, що відповідно до абзацу третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України та частини 17 статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. А згідно з абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При цьому, обмеження законом обсягу відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності не порушує право на відшкодування фактичних витрат особи, яка здійснила страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування майна, адже це право може бути реалізоване шляхом подання позову до винної особи про відшкодування здійснених на відновлення пошкодженого майна витрат в частині, яку у відповідності до спеціального законодавства страховик цивільно-правової відповідальності відшкодовувати не зобов`язаний (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04 червня 2014 року № 6-49цс14 та від 02.12.2015 року № 6-691цс15).

Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, і сплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Однак, згідно з частиною 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У відповідності до положень частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець.

Таким чином шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц.

Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17 зробив висновок, що з аналізу частини 1 статті 1172 ЦК України суд вбачає, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків."

Тобто, встановлення факту перебування водія ОСОБА_1 на час ДТП у трудових відносинах з відповідачем та виконання водієм на час ДТП своїх трудових (службових) обов`язків має суттєве значення для покладення на відповідача обов`язку відповідно до приписів частини 1 статті 1172 ЦК України відшкодувати шкоду, завдану водієм ОСОБА_1

ОСОБА_1 на час ДТП перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Комільфо груп" на обґрунтування чого позивач надав наказ № 305-К від 160606-1К від 06 червня 2016 року "Про прийняття на роботу" та трудову книжку НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 . При цьому, в матеріалах справи наявне судове рішення у справі Березанського міського суду Київської області у справі № 356/683/19 від 27 травня 2021 року у якому суд встановив, що 09 серпня 2018 року ОСОБА_1 , як водій отримав в ТОВ "Комільфо груп" подорожний лист на автомобіль МАN L200 державний номерний знак НОМЕР_2 , тобто був тією особою, яка керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, так як перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Комільфо груп" на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Дане судове рішення не оскаржене в судовому порядку та є таким, що набрало законної силі, і відповідно встановлені в ньому факти є преюдиційними та повторно не доказуються.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що обставини заподіяння шкоди водієм ОСОБА_1 саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків із Товариством з обмеженою відповідальністю "Комільфо груп" є доказаними та доведеними на підставі преюдиційних фактів, які не потребують доказування. Відтак, відповідач є особою відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю Toyota Land Cruiser 200, державний номерний знак НОМЕР_1 автомобілем МАN L200 державний номерний знак НОМЕР_2 у результаті скоєння ДТП.

Таким чином, враховуючи, що виплатою ПрАТ "СК "Провідна" не покрито страхове відшкодування в повному обсязі, з огляду на встановлення факту винуватості водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також факту вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення під час виконання ним трудових відносин із відповідачем, суд приходить до висновку, що відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля Toyota Land Cruiser 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , у межах суми 980 500,00 (1 080 000,00 грн. (страховий випадок) 99 500,00 (відшкодування в порядку суброгації)), а до позивача, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором, перейшло право вимоги, яке власник автомобіля мав до особи, відповідальної за завдані збитки.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комільфо Груп" підлягає задоволенню в повному обсязі.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судові витрати зі сплати позивачем при поданні позову судового збору, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 194-196, 201, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комільфо Груп" (61002, місто Харків, вулиця Чернишевського, будинок 17, ідентифікаційний код юридичної особи 37394283) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" (69005, місто Запоріжжя, вулиця Перемоги, будинок 97-А, ідентифікаційний код юридичної особи 13490997) грошові кошти у сумі 980 500,00 грн., а також судові витрати (сплачений судовий збір) в сумі 14 707,50 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "19" жовтня 2021 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/2670/21