ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2021 року м. Дніпро Справа № 904/2599/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Чус О.В., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю

"Виробниче підприємство "Дніпроспецмаш"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2021 р.

( суддя Мілєва І.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 30.06.2021 р.)

у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дах В.Н.",

м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"Виробниче підприємство "Дніпроспецмаш",

м. Дніпро

про стягнення 1 276 238,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дах В.Н." звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Дніпроспецмаш", про стягнення 1 276 238,13 грн., з яких: 1 252 745,43 грн. - безпідставно утримуваних коштів, 7 207,01 грн. - 3% річних, 16 285,69 грн. - інфляційні втрати.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2021 р. позовні вимоги задоволено частково стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Дніпроспецмаш" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дах В.Н." 1 252 745,43 грн. - безпідставно утримуваних коштів, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 18 791,33 грн.. В решті позову відмовлено.

В основу оскаржуваного рішення покладено висновок місцевого господарського суду про наявність передбачених законом підстав для стягнення безпідставно утримуваних коштів.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Дніпроспецмаш" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2021р. по справі № 904/2599/21 скасувати у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що зазначене судове рішення є незаконним і необгрунтованим ( зокрема, судом першої інстанції неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, судом першої інстанції неправильно установлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки, судом першої інстанції неправильно визначені правовідносини відповідно до встановлених судом обставин, судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права ( застосовано закон, який не підлягає застосуванню, і не застосовано закон, який підлягав застосуванню ), висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають встановленим обставинам справи ( є неправильно оціненими судом першої інстанції ), обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними).

Водночас, на думку Скаржника, наявні в матеріалах справи три платіжні документи про оплату згідно договору № 33 від 26.07.2020 р. самі по собі є доказами укладення між Позивачем та Відповідачем цього договору. Ці докази самі по собі є достатніми з огляду на правила ст. 218 ЦК України про те, що недодержання сторонами письмової форми правочину не має наслідком його недійсність. Отже, суд першої інстанції повинен був застосувати саме положеннями ст. 218 ЦК України разом із ст. 638 ЦК України та ст. 181 ГК України.

При цьому Скаржник зазначає, що суд першої інстанції взяв до уваги пояснення Відповідача про те, що обидва екземпляри договору № 33 від 26.07.2020 р., підписані Відповідачем, були передані Відповідачем працівникам Позивача для підписання і повернення одного підписаного екземпляру Відповідачу. За наявною у Відповідача інформацією цей договір було підписано. Однак належний Відповідачу екземпляр договору не переданий Позивачем Відповідачу до цього часу і наразі зберігається у Позивача. За цієї інформацією і за ініціативи Відповідача суд першої інстанції навіть видав відповідну ухвалу про забезпечення доказів. Вказана ухвала направлена Відповідачем до відповідних органів державної виконавчої служби для примусового виконання, однак ще не виконана. Суд першої інстанції не дочекався виконання вказаної ухвали і виніс необгрунтоване судове рішення без урахування результатів такого виконання.

Скаржник вважає, що, виходячи із встановлених обставин справи, суд першої інстанції повинен був або дочекатися виконання ним же винесеної ухвали про забезпечення доказів, або навіть зробити висновок про відсутність порушень закону з боку Відповідача та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дах В.Н." надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Товариство посилається на те, що твердження Відповідача про те, що вимоги ухвали від 12.05.2021 р. про витребування доказів не були виконані, хибні та не відповідають дійсності. Відповідач повністю ігнорував можливість участі у розгляді справи ( в тому числі і в режимі відеоконференції ), а тому необізнаний зі змістом наданих Позивачем на виконання вимог цієї ухвали пояснень від 18.05.2021 р.. Як зазначає Відповідач в апеляційній скарзі, платіжні доручення, якими були помилково перераховані кошти, містять посилання саме договір № 33 від 26.07.2020 р. та зазначення «за будівельно-монтажні роботи». Але будь-які роботи Позивач у Відповідача не замовляв, потреби у будівельно-монтажних роботах на момент перерахування коштів не мав. Та як і зазначив у позові, будь-яких договірних чи позадоговірних відносин із Відповідачем не мав та не має. Тому Позивач заперечує сам факт існування договору № 33 від 26.07.2020 р., що був би укладений ним із Відповідачем, внаслідок чого не в змозі надати його до суду для огляду на виконання вимоги ухвали від 12.05.2021 р..

Також, Позивач зазначає про те, що Відповідач не надав жодних доказів надсилання на адресу Позивача двох екземплярів витребуваного ним договору № 33 від 26.07 2020 р., хоча повинен був довести суду неможливість отримання доказів самостійно, що і стало підставою для звернення до суду саме із проханням про забезпечення доказів шляхом витребування.

Товариство також вказує на те, що перерахування були здійснені в один день - 29.12.2020 р., хоча і трьома платіжними дорученнями: № 1375 від 29.12.2020 р. на суму 499 421,76 грн.; № 1376 від 29.12.2020 р. на суму 326 047,81 грн.; № 1377 від 29.12.2020 р. на суму 427 275,86 грн. Доповідна записка працівниці Позивача щодо здійснених операцій також додавалась до пояснень на ухвалу про забезпечення доказів від 12.05.2021 р. та наявна в матеріалах справи. Жодних доказів на підтвердження своїх заперечень проти оскаржуваного рішення в справі Відповідач не наводить та не надає.

Додатково, Позивач наголошує на тому, що між Позивачем та Відповідачем відсутні будь-які договірні або позадоговірні зобов`язання, тобто не було жодних підстав для перерахування зазначених у платіжних дорученнях коштів. Позивач та Відповідач не укладали договору № 33 від 26.07.2020 р. на виконання будівельно-монтажних робіт. Тому грошові кошти у сумі 1 252 745,43 грн. були помилково переказані на рахунок неналежного отримувача - Відповідача за відсутності будь-якої законної підстави.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - ОСОБА_1, Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2021 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Дніпроспецмаш" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2021р. у справі № 904/2599/21 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів, з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору.

Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 у відставку відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2021 р. визначено для розгляду справи №904/2599/21 колегію суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І. М. (доповідач), судді: Чус О.В., Орєшкіна Е.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.08.2021 р. прийнято справу № 904/2599/21 до свого провадження у складі колегії : головуючий суддя Кощеєв І. М. (доповідач), судді: Чус О.В., Орєшкіна Е.В. Відкрито апеляційне провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 13.10.2021 р..

Від представника Позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з забезпеченням її проведення у Червонозаводському районному суді м. Харкова.

У зв`язку з перебуванням у відпустці головуючого судді Кощеєва І.М. на підставі розпорядження виконуючого обов`язки керівника апарату суду № 2516/21 від 27.08.2021 р., проведено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2021 р. ( для розгляду заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцції ) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Орєшкіну Е.В., Чус О.В.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В. на підставі розпорядження виконуючого обов`язки керівника апарату суду № 2534/21 від 27.08.2021 р., проведено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2021 р. ( для розгляду заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцції ) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Орєшкіну Е.В., Антоніка С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.08.2021 р. судове засідання 13.10.2021 р., вирішено провести у режимі відеоконференції. Забезпечити проведення відеоконференції судового засідання з Центральним апеляційним господарським судом за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дах В.Н." доручено Червонозаводському районному суду м. Харкова.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 20.09.2021 р., у зв`язку з виходом на роботу судді Кощеєва І.М. - головуючого колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2021 р. здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 904/2599/21, відповідно до якої визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Орєшкіна Е.В., Антонік С.Г..

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 12.10.2021 р., у зв`язку з виходом на роботу судді Чус О.В.- члена колегії суддів, визначеної протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2021 р., для дотримання принципу незмінності колегії суддів при розгляді справи здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 904/2599/21, відповідно до якої визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Чус О.В., Орєшкіна Е.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.10.2021 р., колегією суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І. М. ( доповідач ), суддів: Чус О.В., Орєшкіної Е.В.., справу № 904/2599/21 прийнято до свого провадження.

У судовове засідання 13.10.2021 р., представник Скаржника не з`явився, від нього надійшло клопотання про оголошення перерви по справі до грудня 2021 року у зв`язку із відкриттям виконавчого провадження щодо виконання ухвали суду першої інстанції про забезпечення доказів, яка за розрахунками Відповідача повинна бути виконана у грудні 2021 року.

Представник Позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання Відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги, зазначивши на відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Дах В.Н." договору № 33 від 26.07.2020 р., заперечивши його укладання взагалі.

Розглянувши вказане клопотання Скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Ст. 202 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених цим Кодексуом розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на те, що явка сторін не визнавалась судом обов`язковою, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком, та враховуючи що розгляд апеляційної скарги обмежений процесуальними строками, а відкладення справи призведе лише до необґрунтованого затягування розгляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представника Відповідача.

У судовому засіданні 13.10.2021 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

29.12.2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Дах В.Н." перерахувало на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Дніпроспецмаш" трьома платіжними дорученнями грошову суму у розмірі 1 252 745,53 грн., а саме: платіжним дорученням № 1375 від 29.12.2020 р. було перераховано 499 421,76 грн., з призначенням платежу: "оплата за будівельно-монтажні роботи згідно договору № 33 від 26.07.2020 р." ( а. с. 8 ); платіжним дорученням № 1376 від 29.12.2020 р. було перераховано 326 047,81 грн., з призначенням платежу: "оплата за будівельно-монтажні роботи згідно договору № 33 від 26.07.2020 р." ( а. с. 9 ); платіжним дорученням № 1377 від 29.12.2020 р. було перераховано 427 275,96 грн., з призначенням платежу: "оплата за будівельно-монтажні роботи згідно договору № 33 від 26.07.2020 р." ( а. с. 10 ).

Позивач стверджує, що між сторонами відсутні будь-які договірні або позадоговірні зобов`язання, тобто не було жодних підстав для перерахування зазначених у платіжних дорученнях коштів. Позивач та відповідач не укладали договору № 33 від 26.07.2020 р. на виконання будівельно-монтажних робіт. Підстава для отримання Відповідачем та утримування ним коштів Позивача була відсутня як на момент їх перерахування, так і згодом, аж до моменту подання цього позову. За таких обставин грошові кошти були помилково перераховані на рахунок Відповідача за відсутності будь-якої законної підстави на це. Позивач зазначає, що Відповідач добровільно не повернув отримані від позивача грошові кошти.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив Відповідачу вимогу № 14/02-21 від 24.02.2021 р. (а.с. 14), в якій вимагав повернути помилково отримані грошові кошти.

Однак, як зазначає Позивач, Відповідач відповідь на претензію не надав, заборгованість не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2021 р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Дніпроспецмаш" про забезпечення доказів було задоволено; забезпечено докази шляхом: 1) зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАХ В.Н." надати ( за наявності ) Господарському суду Дніпропетровської області підписаний Товариством з обмеженою відповідальністю "ДАХ В.Н." екземпляр договору № 33 від 26.07.2020 р.; 2) огляду підписаного Товариством з обмеженою відповідальністю "ДАХ В.Н." екземпляру договору № 33 від 26.07.2020 р.; встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ДАХ В.Н." строк для надання витребуваних доказів ( безпосередньо до суду ) - до 26.05.2021 р..

20.05.2021 р. Позивач подав до Господарського суду Дніпропетровської області письмові пояснення на виконання ухвали про забезпечення доказів.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Позивача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами Глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому в силу ч. 2 вказаної норми зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Зі змісту вищевказаної норми вбачається, що для з`ясування, чи набула особа відповідного зобов`язання, визначеного ст. 1212 ЦК України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Судом встановлено, що кошти, які Позивач просить стягнути з Відповідача, отримані останнім від Позивача, як слідує з призначень платежу у відповідних платіжних дорученнях, в якості оплати за виконані будівельно-монтажні роботи згідно договору.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

За договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (ч. 1 ст. 875 Цивільного кодексу України).

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта (ч. 2 ст. 875 Цивільного кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України)

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України).

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України).

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках (ч. 2 ст. 181 Господарського кодексу України).

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (ч. 3 ст. 181 Господарського кодексу України).

Господарським судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що сторонами укладено договір в один із наведених способів.

Відповідач у своїй заяві про забезпечення доказів зазначав, що між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір № 33 від 26.07.2020 р. на виконання будівельно-монтажних робіт. Умови цього договору були погоджені сторонами. Спірні оплати за цим договором були частиною виконання цього договору. Навіть якщо б була недодержана письмова форма вказаного договору, застосовувалися б правила ст. 218 Цивільного кодексу України про те, що недодержання сторонами письмової форми правочину не має наслідком його недійсність.

При цьому, за твердженням Позивача ( не спростолваним Відповідачем ) будь-які роботи Позивач у Відповідача не замовляв, потреби у будівельно-монтажних роботах на момент перерахування коштів не мав. Та як і зазначив у позові, будь-яких договірних чи позадоговірних відносин із Відповідачем не мав та не має. Тому Позивач заперечує сам факт існування договору № 33 від 26.07.2020 р., що був би укладений ним із Відповідачем, внаслідок чого не в змозі надати його до суду для огляду на виконання вимоги ухвали від 12.05.2021 р..

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що Відповідачем набуто майно за рахунок Позивача за відсутності для цього правових підстав, оскільки сторонами не надано до суду доказів укладення договору підряду в письмовій формі чи у спрощений спосіб ( шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо). Будь-яких інших документів, що свідчили б про наявність договірних чи інших правовідносин між сторонами, до матеріалів справи також не долучено.

За змістом положень статті 1212 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Таким чином, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Отже, як вірно зазначив місцевий господарський суд - оскільки спірні кошти у розмірі 1 252 745,53 грн. були перераховані за відсутності правовідносин між сторонами, що не спростовано Відповідачем, такі кошти є безпідставно перерахованими і підлягають поверненню Позивачеві в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Також Позивач нарахував та просив стягнути з Відповідача 3 % річних за період з 30.12.2020 р. по 09.03.2021 р. у розмірі 7 207,01 грн. та інфляційні втрати за січень 2021 року у розмірі 16 285,69 грн.

Пославшись на те, що Позивач нараховує 3 % річних та інфляційні втрати за періоди до виникнення зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів, суд першої інстанції відмовив Позивачу у стягнені означених сум.

З огляду на те, що Відповідач фактично не оскаржує рішення суду у вказаній частині, разом з тим, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з Відповідача 1 252 745,43 грн. безпідставно утримуваних коштів.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Дніпроспецмаш" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2021 р. у справі № 904/2599/21 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.10.2021 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя Е.В. Орєшкіна