ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2021 р. Справа №907/6/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді О.В. Зварич

суддів С.М. Бойко

В.М. Гриців,

секретар судового засідання М.С. Кіра

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Макпетер» за №97/01 від 30.06.2021 року (вх. № 01-05/2232/21 від 01.07.2021 року)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 03.06.2021 року (суддя І.Г. Ушак; повний текст рішення складено 11.06.2021 року)

у справі № 907/6/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кнюппель Ферпакунг» (надалі ТзОВ «Кнюппель Ферпакунг»)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Макпетер» (надалі ТзОВ «Макпетер»)

про розірвання договору суборенди,

за участю:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позов

31.12.2020 року ТзОВ «Кнюппель Ферпакунг» звернулося до господарського суду Закарпатської області з позовом до ТзОВ «Макпетер» про розірвання договору суборенди нежитлових приміщень № 1 від 19.08.2019 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в п. 5.2 передбачене право в односторонньому порядку розірвати договір, попередивши орендодавця (відповідача) за 90 календарних днів. Оскільки відповідач ухиляється від підписання договору про припинення суборенди та одночасно вчиняє дії, що унеможливлюють доступ позивача до предмета оренди, останній звернувся до суду.

У відзиві на позовну заяву (вх. № 02.31-02/2075/21 від 18.03.2021 року) відповідач заперечив проти задоволення позову. Вважає, що відповідно до п. 5.1 дострокове припинення договору може мати місце виключно за взаємною згодою сторін, або у випадку наявності поважних причин та за умови компенсації втрат, пов`язаних із безпідставним та необґрунтованим достроковим припиненням договору. Оскільки позивач на пропозицію відповідача припинити договірні відносини за умови виплати Товариству компенсації у сумі 40000 євро за неотриманий прибуток не погодився, відповідач вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 03.06.2021 року у справі №907/6/21 (суддя І.Г. Ушак) повністю задоволено позов ТзОВ «Кнюппель Ферпакунг». Розірвано договір суборенди нежилих приміщень №1 від 18.09.2019 року, укладений між ТзОВ «Кнюппель Ферпакунг» та ТзОВ «Макпетер». Стягнуто з ТзОВ «Макпетер» на користь ТзОВ «Кнюппель Ферпакунг» суму 2102,00 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

В ході розгляді справи суд першої інстанції встановив, що п.п. 5.2,.5.3 договору передбачена можливість його розірвання в односторонньому порядку за ініціативою відповідно суборендаря та орендаря за умови письмового повідомлення іншої сторони за 90 днів, чим і скористався суборендар (позивач). При цьому, договір не містить додаткових умов для реалізації сторонами права розірвання в односторонньому порядку за власною ініціативою згідно наведених пунктів договору, крім умови письмового попередження іншої сторони за 90 днів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу на рішення господарського суду Закарпатської області від 03.06.2021 року у справі №907/6/21, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову. За доводами апелянта, аналіз п.п. 5.1, 5.2, 5.3 договору дає підстави для висновку про те, що прояв самостійної ініціативи позивача достроково розірвати договір суборенди не може бути достатньою підставою для розірвання договору у судовому порядку. Дострокове розірвання договору можливе у судовому порядку при наявності підстав, із якими закон пов`язує таке розірвання (ст. 651, 784 ЦК України), або за погодженням сторін, у випадку досягнення балансу інтересів обох сторін договору. Стверджує, що оскаржене рішення суду не містить обставин, якими суд обґрунтував висновок про наявність підстав для розірвання договору, без погодження умов розірвання з орендарем та наслідки такого розірвання.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а оскаржуване рішення законним, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що Товариство, використовуючи право, надане законом та договором, в строк погоджений сторонами в договорі, повідомило орендодавця про наступне розірвання договору суборенди через три місяці. Тобто саме цей очікуваний ризик був визначений договором як для позивача, так і для відповідача, погоджений ними в підписаній сторонами угоді. Однак відповідач, маючи можливість правомірної поведінки та право вибору, заблокував вивезення майна позивача, чим унеможливив використання орендованого майна за призначенням. Просить залишити без змін рішення господарського суду Закарпатської області від 03.06.2021 року у справі №907/6/21, апеляційну скаргу ТзОВ «Макпетер» без задоволення.

Позивач та відповідач не делегували своїх представників в судове засідання.

З`ясовуючи обставини про ознайомлення сторін з датою судового засідання суд встановив таке.

Представник позивача ознайомлений з датою розгляду справи під розписку в судовому засіданні 20.09.2021 року.

Згідно з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення №926 відповідач належно ознайомлений з датою, часом і місцем розгляду справи.

Враховуючи те, що явка сторін у справі не визнавалася судом обов`язковою, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони, а також строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, встановлений в ч.1 ст. 273 ГПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, справу може бути розглянуто при відсутності позивача та відповідача.

Обставини справи

18.09.2019 року між ТзОВ «Макпетер» (орендар) та ТзОВ «Кнюппель Ферпакунг» (суборендар) укладено договір суборенди нежитлових приміщень № 1, відповідно до якого орендар зобов`язується передати, а суборендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування на умовах цього договору для здійснення підприємницької діяльності, визначені в п. 1.1.1 нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: Україна, 90202, Закарпатська обл.., м. Берегове, вул.Б.Хмельницького, буд. 163 Г (а.с.8-25).

Права та обов`язки сторін передбачені пунктами 2.1-2.4 статті 2 договору.

Згідно з пунктом 3.1 статті 3 цей договір вступає в силу з моменту його підписання повноважними представниками обох сторін і діє до 18.08.2022 року включно, тобто два роки та одинадцять місяців.

За умовами п. 5.1 статті 5 дія договору може бути в будь-який час достроково припинена за взаємною згодою сторін, про що укладається додаткова угода до цього договору.

Відповідно до пункту 5.2 статті 5 договору, якщо дія договору припиняється за односторонньою ініціативою суборендаря, той мусить письмово повідомити про це орендаря за 90 календарних днів до бажаної дати розірвання.

В статті 6 договору (пункти 6.1-6.5) сторони передбачили розмір суборендної плати.

Відповідальність сторін визначена в статті 9 договору (п. 9.1-9.4).

Договір суборенди нежитлових приміщень № 1 від 18.09.2019 року підписаний та містить відтиски печаток сторін.

В листі № 33 від 30.09.2020 року суборендар, відповідно до п. 5.1, 5.2 договору, повідомив орендаря про дострокове припинення дії договору з 31.12.2020 року (а.с.26).

Тобто, суборендар використав своє право односторонньої ініціативи припинення дії договору.

Як видно зі змісту наявної у справі копії рішення ТОВ «Макпетер» від 02.11.2020 року, у зв`язку з наміром суборендаря достроково розірвати договір в односторонньому порядку, приймаючи до уваги невиконання ним свого обов`язку щодо відшкодування витрат та збитків, орендар вирішив, зокрема, заборонити: рух транспорту, що відноситься до ТОВ «Кнюппель Ферпакунг», чи його власника чи будь-якої пов`язаної з ним особи, на території заводу (м.Берегово, вул.Хмельницького,163), який пов`язаний із вивезенням майна ТОВ «Кнюппель Ферпакунг»; будь-яке вивезення майна ТзОВ «Кнюппель Ферпакунг», чи його власника чи будь-якої пов`язаної з ним особи із території Заводу та приміщень, які використовує суборендар (а.с.27-28).

Наведені обставини слугували підставою звернення ТзОВ «Кнюппель Ферпакунг» до місцевого господарського суду з даним позовом. Позивач зазначає, що внаслідок дій ТОВ «Макпетер» він позбавлений доступу до орендованих нежитлових приміщень. В той же час, відповідач ухиляється від підписання договору про припинення суборендних правовідносин. Такі обставини, на переконання позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Цивільного кодексу України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способами захисту цивільних прав та інтересів згідно з частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною 2 статті 20 Госопдарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч.1 ст. 629 Цивільного кодексу України).

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, унормовано, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Статтею 774 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до статті 784 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі; 2) наймодавець не виконує свого обов`язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Згідно з частиною 3 статті 291 Господарського кодексу України на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

За приписами частини 1 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

За загальним правилом, відповідно до частин 1, 3 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що договір може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін у разі наявності правових підстав, визначених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, та визначених умовами укладеного договору.

У даній справі судом встановлено, що відповідно до п.п. 5.1, 5.2 статті 5 договору суборенди нежитлових приміщень № 1 від 18.09.2019 року дія договору може бути в будь-який час достроково припинена за взаємною згодою сторін, про що укладається додаткова угода до цього договору. Якщо дія договору припиняється за односторонньою ініціативою суборендаря, той мусить письмово повідомити про це орендаря за 90 календарних днів до бажаної дати розірвання.

Тобто, умовами договору суборенди нежитлових приміщень № 1 від 18.09.2019 року передбачено право на розірвання договору за ініціативою, зокрема суборендаря, і його реалізація не залежить від будь-яких інших додаткових умов, крім умови письмового попередження орендаря за 90 днів.

Вказаний очікуваний ризик визначений в договорі для відповідача і погоджений останнім при підписанні договору.

В ході розгляду справи суд встановив, що в листі № 33 від 30.09.2020 року позивач повідомив відповідача про дострокове припинення дії договору з 31.12.2020 року, тобто ним дотримано умови, визначені пунктом 5.2 статті 5 договору.

В силу положень частин 2-5 статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Враховуючи те, що сторони не досягли згоди щодо розірвання договору за ініціативою суборендаря, відповідне право якого передбачене в п. 5.2 статті 5 договору, суд першої інстанції правомірно задоволив позов та розірвав у судовому порядку договір суборенди нежилих приміщень №1 від 18.09.2019 року, укладений між ТзОВ «Кнюппель Ферпакунг» та ТзОВ «Макпетер».

При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано відхилив доводи відповідача про відсутність поважних причин для розірвання договору та несплату позивачем компенсації у зв`язку з достроковим розірванням договору, врахувавши, що договір не містить додаткових умов для реалізації позивачем права розірвання в односторонньому порядку за власною ініціативою згідно пункту 5.2 статті 5 договору, крім умови письмового попередження іншої сторони за 90 днів.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів визнає помилковими аргументи апеляційної скарги про те, що прояв самостійної ініціативи позивача достроково розірвати договір суборенди не може бути достатньою підставою для розірвання договору в судовому порядку.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, покладених в основу оскарженого рішення місцевого господарського суду.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Макпетер» за №97/01 від 30.06.2021 року (вх. № 01-05/2232/21 від 01.07.2021 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Закарпатської області від 03.06.2021 року у справі №907/6/21 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя С.М. Бойко

Суддя В.М. Гриців