ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2021 р. м. Київ

Справа № 911/1927/21

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Приватного акціонерного товариства ДТЕК Київські регіональні електромережі до Товариства з обмеженою відповідальністю Річковий порт Демидів про стягнення 187 330,06грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство ДТЕК Київські регіональні електромережі (далі ПрАТ ДТЕК Київські регіональні електромережі) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Річковий порт Демидів (далі ТОВ Річковий порт Демидів) про стягнення 187 330,06грн, з яких: 60 174,36грн 3% річних, які нараховані за період з 27.09.2018 по 09.01.2020; 127 155,70грн - втрат від інфляції за період з жовтня 2018 року по грудень 2019 року.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що рішенням Господарського суду Київської області від 08.04.2019 у справі №911/2524/18, що залишено в силі касаційною інстанцією, з відповідача стягнуто борг у розмірі 1 557 786,60грн, який фактично сплачено лише 09.01.2020, хоча строк виконання відповідного грошового зобов`язання настав 27.09.2018 (а.с.1-7).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.07.2021 відкрито провадження у справі за поданим позовом, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного провадження та встановлено строки для подання учасниками заяв по суті (а.с.37-38).

Копія відповідної ухвали суду, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №546, отримана позивачем 23.07.2021 (а.с.40); повідомлення про вручення поштового відправлення №8, у якому відповідачу направлено копію ухвали суду від 09.07.2021, містить відмітку про отримання відповідного відправлення, однак, без зазначення дати вручення (а.с.41). Поряд з цим, як свідчить інформація з сайту АТ Укрпошта, таке відправлення вручено відповідачу 23.07.2021 (а.с.48).

09.08.2021 від відповідача, з дотриманням встановленого строку, надійшов відзив на позовну заяву (здано для відправлення відділенню поштового зв`язку 06.08.2021), у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити (а.с.42-43).

Відхиляючи заявлені позовні вимоги, відповідач посилається на відсутність у відповідача права нараховувати втрати від інфляції та три проценти річних на підставі ч.2 ст.625 ГПК України, оскільки відповідно до рішення суду у справі № 911/2524/18 стягнуто вартість недоврахованої електричної енергії, отже, позивачем, як вказує відповідач, фактично здійснено нарахування на оперативно-господарську санкцію, а не на борг за грошовим зобов`язанням.

До поданого відзиву, в порушення вимог п.2 ч.6 ст.165 ГПК України, не додано доказів надіслання його копії позивачу у даній справі, що підтверджується описом вкладення у цінний лист №610, у якому надійшов відзив та який адресований суду, а також актом суду від 09.08.2021 №07-13/266/2021 (а.с.46), примірник якого надісланий відповідачу 11.08.2021 (а.с.46, зворот).

Ухвалою від 26.08.2021 судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.50-51).

31.08.2021 представник позивача подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.53), яке задоволено та у той же день - 31.08.2021 позивач ознайомився з матеріалами справи та відзивом, який долучений до неї.

03.09.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив (здано для відправлення відділенню поштового зв`язку 01.09.2021) (а.с.56-57).

У відповіді на відзив позивач відхиляє доводи відзиву та вказує, що нарахування вартості недорахованого обсягу електричної енергії, здійснено на підставі договору та є оплатою за поставлену електричну енергію, на борг за яку можливе здійснення нарахування відповідно до ст.625 ЦК України, оскільки відповідне зобов`язання є грошовим.

13.09.2021 до суду повторно надійшов відзив від відповідача, який тотожний поданому раніше, однак, до такого відзив долучені докази його направлення відповідачу.

Поштове відправленням №921, у якому позивачем направлено відповідачу копію відповіді на відзив, як свідчить інформація з сайту АТ «Укрпошта», надійшло до відділення поштового зв`язку, що обслуговує відповідача, ще 03.09.2021, однак, ним не отримано та повернуто за зворотною адресою у зв`язку із закінченням строку зберігання 05.10.2021.

Заперечення від відповідача протягом 7 днів з дня повернення відповідного поштового відправлення до суду не надійшли; з клопотанням про продовження строку, встановленого судом для їх подання, відповідач не звертався.

Дослідивши зібрані у справі докази, судом встановив наступні обставини.

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.04.2019 у справі №911/2524/18 задоволено повністю позов Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» (правонаступником якого є позивач у даній справі, що підтверджується витягом зі статуту /а.с.25-27/, а також інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) до ТОВ «Річковий порт «Демидів» про стягнення 1 557786,60грн (а.с.9-14)..

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 вказане рішення Господарського суду Київської області від 08.04.2019 у відповідній справі скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено (а.с.15-21).

Постановою Верховного Суду від 21.11.2019 постанова Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 скасована, а рішення Господарського суду Київської області від 08.04.2019 у такій справі залишено в силі (а.с.15-21).

У відповідності до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду справи №911/2524/18 судом встановлено факт укладення між сторонами 24.09.2008 договору про постачання електричної енергії №0030, виявлення 01.06.2018 працівниками позивача факту порушення Правил користування електричною енергією (далі ПКЕЕ) під час споживання електричної енергії відповідно до укладеного договору відповідачем та здійснення донарахування обсягу та вартості електричної енергії у зв`язку із виявленим порушенням рішенням комісії позивача.

Так, як встановлено судом під час розгляду справи №911/2524/18, комісією позивача з розгляду актів про порушення ПКЕЕ здійснено нарахування по акту про порушення №К037170 від 01.06.2018 за період з 15.06.2017 по 01.06.2018 на суму 1 557 786,60грн.

Судами під час розгляду відповідної справи встановлено, що представник відповідача погодився з рішенням комісії електропостачальника, підписав протокол №067 від 28.08.2018, отримав його копію, розрахунок величини недорахованої електричної енергії та розрахункові документи для оплати недорахованої електроенергії, однак, оплату не здійснив, що стало причиною для звернення з позовом у справі №911/ 2524/18.

З виписки з рахунку позивача, яка долучена до позовної заяви (а.с.22) вбачається, що донарахована сума у розмірі 1557786,60грн перерахована відповідачем лише 09.01.2020.

У даній справі позивач заявляє вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 60 174,36грн, нарахованих за період з 27.09.2018 по 09.01.2019, а також втрат від інфляції у розмірі 127 155,70грн, нарахованих за період з жовтня 2018 року по грудень 2019 року, у зв`язку з порушенням строку, встановленого для оплати донарахованої вартості електричної енергії у розмірі 1557786,60грн.

Заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, однак, у частині з наступних підстав.

Договір від 24.09.2008, факт укладення якого встановлено судовим рішенням у справі №911/2524/18, є підставою для виникнення між сторонами у справі зобов`язань.

Зокрема, п.2.1 такого договору. що встановлено судами у справі №911/2524/18, сторони обумовили, що під час виконання умов договору, а також вирішенні усіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватись чинним законодавством України та ПКЕЕ.

В силу ч.1 ст. 77 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п. 22 розділу ХVIІ «Прикінцеві та перехідні положення» такого Закону, нормативно-правові акти, прийняті на виконання Закону України «Про електроенергетику», діють до набрання чинності нормативно-правовими актами, затвердженими на виконання цього Закону.

Як визначено п. 8.2.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, які діяли на момент прийняття рішення комісією, кошти за необліковану електричну енергію та суми збитків перераховуються споживачем на поточний рахунок оператора системи; споживач має оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка.

Крім того, аналогічний строк для оплати був встановлений і для оплати за недовраховану електричну енергію п.6.43 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.96 №28, яка хоч на момент винесення рішення комісії втратила чинність, проте діяла на момент виявлення порушення

За вказаних обставин, враховуючи, що судовими рішеннями у справі №911/2524/18 встановлено, що розрахункові документи отримані 28.08.2018, оплата донарахованого обсягу електричної енергії згідно з рішенням комісії з розгляду актів про порушення мала бути здійснена відповідачем до 27.09.2018 (30 днів від дня отримання рахунка). Однак, як свідчить виписка з рахунку позивача, кошти в рахунок оплати донарахованого обсягу надійшли лише 09.01.2020, тобто з порушенням встановленого строку.

Посилання відповідача на те, що сплата таких коштів є оперативно-господарською санкцією необґрунтовані.

Так, згідно ч.1 ст. 235 ГК України, за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку.

При цьому, як визначено ч.2 такої норми, до суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 236 ГПК України, у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій, як встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов`язань стороною, яка порушила зобов`язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо.

Крім того, згідно ч. 2 вказаної норми, перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним; сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Як визначено ч.1 ст.237 ГК України, підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною; оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання; порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором; у разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

Поряд з цим, ч. 3 ст.235 ГК України визначено, що оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2020 у справі №910/17955/17 визначено, що одностороннє визначення однією стороною господарського зобов`язання розміру боргу іншої сторони зазначеному не відповідає. Отже, ані нарахування вартості недоврахованої електричної енергії, ані рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості, оформлене протоколом з розгляду акта про порушення Правил користування електричною енергією, за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у п.67 такої постанови, не є оперативно-господарською санкцією.

Відповідно до ч.3 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав зобов`язання з оплати донарахованої вартості електричної енергії у встановлений строк, вимоги відповідача щодо сплати втрат від інфляції та 3% річних за період, у який мало місце прострочення, є обґрунтованими.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок втрат від інфляції за період з жовтня 2018 року по грудень 2019 року, суд знаходить його є арифметично вірними, а відтак вимоги про стягнення 127 155,70грн втрат від інфляції, які нараховані на суму боргу за період прострочення, є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Поряд з цим, 3% річних нараховані позивачем за період з 27.09.2018 по 09.01.2020, з чим не може погодитись суд з огляду на наступне.

Позивачем невірно визначено початкову дату нарахування таких процентів, оскільки, з урахуванням отримання розрахункового документу на оплату донарахованої вартості електричної енергії, останнім днем оплати є 27.08.18 (включно), отже, прострочення оплати має місце лише з 28.09.2018, а не 27.09.2018, як визначив позивач.

Так, як визначено ч.1 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ч.1 ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, строк для оплати, який визначається днями та має тривалість 30 днів, почав свій перебіг з наступного дня після отримання розрахункового документу відповідачем з 28.08.2018.

Невірно визначивши початок відповідного строку, позивач помилково встановив дату закінчення відповідного строку і, як наслідок, перший день періоду прострочення.

Крім того, як встановлено судом під час розгляду вказаної справи, відповідачем здійснено повну оплату 09.01.2020, однак, 09.01.2020 також включено позивачем до періоду, за який нараховано 3% річних, хоча в цей день зобов`язання вже припинилось і борг вже був відсутній.

Так, за розрахунком суду за період з 28.09.2018 по 08.01.2020 розмір 3% річних, враховуючи розмір боргу - 1 557 786,60грн, становить 59 918,64грн.

Отже, вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню у розмірі 59 918,64грн, відповідно у задоволенні вимог про стягнення з відповідача 255,72грн 3% річних суд відмовляє.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача - пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2 806,12грн.

Крім того, у попередньому (орієнтованому) розрахунку суми судових витрат позивач зазначив, що очікує понести витрати у розмірі 30 000грн на професійну правничу допомогу, які будуть розраховуватись за договором про надання правової допомоги від 01.12.2020 №1913-КОЕ, укладеним з Адвокатським об`єднанням «Перший радник».

Поряд з цим, доказів понесення таких витрат позивачем до прийняття рішення не надано, як і доказів виникнення обов`язку понести такі витрати у майбутньому, заяву про розподіл судових витрат позивач не подав до прийняття рішення, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для розподілення між сторонами таких витрат, які позивач планував понести. Також, позивач до прийняття рішення не повідомив про наявність у нього поважних причин не подання відповідних доказів та намір подати такі докази після прийняття рішення у справі.

Такі докази, що встановлено ч.8 ст.129 ГПК України, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності до ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог; для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Річковий порт Демидів (ідентифікаційний код 35013500; 07454, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Демидів, вул. Морська, 4) на користь Приватного акціонерного товариства ДТЕК Київські регіональні електромережі (ідентифікаційний код 23243188; 08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, м.Вишневе, вул. Київська, 2-Б) 127 155,70грн втрат від інфляції, 59 918,64грн 3% річних, а також 2 806,12грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. У задоволенні позову в частині стягнення 255,72грн 3% річних відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова