РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.10.2021Справа № 910/4778/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Флайбрідж";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт рейл логістик";

про стягнення 318 507,60 грн.

без повідомлення учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Флайбрідж" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт рейл логістик", в якому просить стягнути 318 507,60 грн., з яких 313 255,21 грн. сума компенсації за договором оренди № 2020-01-17/КД/01 від 17.01.2020, 1 029,88 грн 3% річних та 4 222,51 грн пені. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на вагонах при передачі їх з оренди не були виявлені авторежим, балочка авторежиму і ручне стоянкове гальмо.

Спір у даній справі виник у тому зв`язку, що позивач наполягає, що вищевказане обладнання на момент передачі вагонів в оренду було встановлено на вагонах, а відповідач заперечує його наявність на момент передачі вагонів в оренду, а тому таке обладнання не потрібно було відновлювати при передачі вагонів з оренди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2021 року відкрито провадження у справі № 910/4778/21, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Через відділ діловодства суду 07.05.2021 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній заперечував проти позовних вимог, зазначаючи, що обладнання (авторежим, балочка авторежиму і ручне стоянкове гальмо) на момент передачі спірних вагонів в оренду було відсутнє.

Через відділ діловодства суду 20.05.2021 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої останній заперечував проти обставин, викладених відповідачем у своєму відзиві.

01.06.2021 від представника відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив.

11.06.2021 від відповідача надійшли письмові пояснення та клопотання про витребування доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 2-3 ст. 80 ГПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Враховуюче те, що клопотання про витребування доказів було заявлено відповідачем з пропуском встановленого ч. 1 ст. 81 ГПК строку, без обґрунтування неможливості його подання у встановлений строк, суд приходить до висновку про залишення клопотання про витребування доказів від 10.06.2021 без задоволення.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «ФЛАЙБРІДЖ» (орендодавець) і ТОВ «СМАРТ РЕЙЛ ЛОГІСТИКС» (орендар) було укладено договір № 2020-01-17/КД/01 оренди рухомого складу від 17.01.2020 (надалі - «Договір»), відповідно до умов якого орендодавець зобов`язується за плату надати Орендарю в тимчасове користування (оренду) вагони, які належать Орендодавцю (надалі - «Вагони»), придатні для перевезення вантажу, дозволеного до перевезення в даному виді рухомого складу, а Орендар зобов`язується прийняти Вагони та сплачувати за них орендну плату в порядку, встановленому Договором, та нести інші обов`язки, визначені Договором.

Відповідно до п. 1.2. договору строк оренди Вагонів за Договором обчислюється / розраховується від дати, що зазначена в акті приймання-передачі вагонів в оренду (додаток № 2), до дати, що зазначена в акті приймання-передачі вагонів з оренди (додаток № 3) включно. Графік та терміни передачі Вагонів Орендодавцем Орендарю визначаються Сторонами у заявках (додаток № 1) - додатках до Договору, які є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 8.1. договору договір набуває чинності з дати підписання і діє до 31.12.2020 р. включно, але, в будь-якому випадку, до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Згідно з п. 2.4. договору орендодавець передає орендарю технічно справні і комерційно придатні Вагони, повністю укомплектовані, в яких відповідно до вимог, що діють на залізничному транспорті, та Правил перевезень вантажів можливе здійснення перевезень вантажів, дозволених до перевезення в даному виді рухомого складу. Укладаючи акт приймання-передачі вагонів, Орендар погоджується, що Вагони відповідають вимогам, визначеним в цьому пункті Договору.

Відповідно до акту приймання-передачі вагонів в оренду від 27.01.2020, орендодавець передав в оренду, а орендар прийняв технічно справні і комерційно придатні для перевезення 200 вагонів.

07.10.2020 відповідач своїм листом № 0092/05/2020 повідомив позивача, що не буде продовжувати договір на новий строк і 31.12.2020 договір припиняє свою дію.

Відповідно до п. 2.5. договору орендодавець за 30 календарних днів до дати закінчення терміну оренди, направляє Орендарю інструкції, що містять реквізити станцій (на території України) приймання-передачі порожніх вагонів з оренди. Повернення Вагонів з оренди може бути у випадках розірвання / припинення Договору, про які окремо зазначено в Договорі та/або чинному законодавстві України.

Згідно з п. 2.6. договору орендар протягом 30 календарних днів від моменту отримання інструкції із зазначенням станцій повернення Вагонів з оренди повертає Вагони на станції (на території України), зазначені в інструкціях Орендодавця (надалі - «Станції / станція повернення»). Орендар має право повернути Вагони в будь-який день протягом терміну, зазначеного вище в цьому пункті. Датою передачі Вагонів з оренди є дата прибуття Вагонів на станції повернення, яка визначається за даними ГІОЦ AT «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» та зазначається в акті приймання- передачі вагонів з оренди. До дати передачі Вагонів з оренди, що зазначена в зазначеному тут акті, всі витрати, пов`язані з перевезенням Вагонів до станцій повернення, їх утриманням та експлуатацією, несе Орендар.

У матеріалах справи міститься лист відповідача № 0098/01/2020 від 11.11.2020, яким останній повідомив позивача, що 116 з орендних вагонів виявилися некомплектними. Підставою вважати вагони некомплектними стала телеграма АТ «Укрзалізниця» від 03.09.2020 № ЦВ-12/1643. Серед некомплектних вагонів були, зокрема, вагони: 95056107, 95072658, 95081162, 95088936, 95101986, 95105326, 95106522, 95118253, 95187522, 95187852, 95201174, 95217337,95224903, 95238879, 95269353, 95270187, 95387106.

З матеріалів справи вбачається, що на кожен з зазначених вище вагонів в період з травня по грудень 2019 були складені форми ВУ-4М «Технічний паспорт вагона», в яких вказано, що вагони були укомплектовані в т.ч. авторежимом і балочкою авторежиму, ручним стоянковим гальмом.

У матеріалах справи міститься лист AT «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» від 7.06.2021 № ЦЦТех-08/157, за змістом якого вбачається, що курсування власних вантажних вагонів, у тому числі вагонів, на які передбачено конструкторською документацією встановлення авторежимів та ручного стоянкового гальма, здійснюються відповідно до вимог Правил технічної експлуатації залізниць України, які затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 20.12.1996 № 411 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25.02.1997 № 50/1854, а також Правил експлуатації власних вантажних вагонів, які затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 29.01.2015 № 17 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 14.02.1015 № 168/26613.

У вказаному листі AT «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» підтвердила, що якщо конструкторською документацією передбачено встановлення обладнання, то воно має експлуатуватися в порядку, визначеному двома нормативно-правовими актами, вказаними в такому листі.

Також у матеріалах справи міститься лист ПАТ «КРЮКІВСЬКИЙ ВАГОНОБУДІВНИЙ ЗАВОД» від 25.11.2020 № 50.1-32/1062, у якому вказується, що кожен з вагонів моделей 19-752 і 11-739, комплектувався «авторежимом, балочкою авторежиму і ручним стоянковим гальмом». Вагони №№ 95056107, 95072658, 95081162, 95088936, 95101986, 95105326, 95106522, 95118253, 95187522, 95187852, 95201174, 95217337, 95224903, 95238879, 95269353, 95270187 і 95387106 були виготовлені на ПАТ «КРЮКІВСЬКИЙ ВАГОНОБУДІВНИЙ ЗАВОД» і такі вагони відносяться до моделей 19-752 і 11-739, про що також вказано в паспорті форми ВУ-4М.

Враховуючи викладене, матеріалами підтверджується, що кожен з спірних вагонів мав комплектуватися авторежимом, балочкою авторежиму і ручним стоянковим гальмом.

При прийнятті вагонів з оренди на станції призначення, з боку позивача проводились їх огляди. В ході огляду позивачем було виявлено, що частина вагонів були некомплектними, зокрема, на вагонах 95056107, 95072658, 95081162, 95088936, 95101986, 95105326, 95106522, 95118253, 95187522, 95187852, 95201174, 95217337,95224903, 95238879, 95269353, 95270187, 95387106 були відсутні частини гальмівної системи (авторежим, балочка авторежиму, ручне стоянкове гальмо).

Відповідно до п. 2.7. договору датою припинення використання Вагонів є дата, зазначена в підписаному Сторонами акті приймання-передачі Вагонів з оренди, за умови виконання вимог пунктів 2.8. -2.10. договору.

Орендодавець протягом доби після прибуття вагонів на станцію повернення Вагонів з оренди проводить їх огляд і в разі виявлення комерційної непридатності або технічної несправності вагонів забезпечує складання в установленому порядку актів за формами ВУ- 23 та/або ГУ-23 із зазначенням номерів вагонів і передачу їх орендарю. Дата прибуття Вагонів на станцію повернення Вагонів з оренди визначається за даними ГІОЦ АT «УКРЗАЛІЗНИЦЯ».

Згідно з п. 2.8 договору вагони, що повертаються з оренди, повинні бути в технічно справному стані, в якому вони перебували до передачі в оренду: з урахуванням природного зносу, укомплектовані тими ж (за умови, що протягом строку користування Вагонами не було здійснено заміну відповідних частин Вагону в ході проведення будь-якого з ремонтів) основними вузлами і деталями (колісними парами, боковими рамами, -а-ресорними балками), які перебували на Вагонах при передачі їх в оренду , крім випадків їх заміни за згодою Орендодавця або безпосередньо Орендодавцем, а також бути комерційно придатними для перевезення відповідного вантажу, очищеними зовні і зсередини.

З електронної переписки сторін вбачається, що позивач в межах доби після прибутгя вагонів на станцію передачі надав відповідачу акти форми ВУ-23 по спірним вагонам разом з фотофіксації некомплектності рухомого складу.

У кожному з актів форми ВУ-23 міститься інформація про номер вагону і про некомплектність, непридатність / несправність, що передбачено в абзаці 2 п. 2.7. Договору. Листування між сторонами Договору через обмін інформацією за допомогою електронної пошти було передбачено положенням п. 10.4. Договору. Відповідач не заперечував проти того, що електронні листи, акти форми ВУ-23 і фотофіксацію він отримував.

Суд критично ставиться до посилань відповідача про те, що акт за формою ВУ-23 не може бути прийнятий судом в якості допустимого та достовірного доказу враховуючи положення Наказу АТ «Укрзалізниці» № 114-Ц від 01.04.2011, оскільки акт форми ВУ-23, складений позивачем, відповідає вимогам договору № 2020-01-17/КД/01 оренди рухомого складу від 17.01.2020.

Також у матеріалах справи міститься лист AT «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» від 19.05.2021 № ЦЦТех-08/136, з змістом якого вбачається, що в документації AT «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» не використовуються акти форми ВУ-23, а тільки ВУ-23М.

Таким чином, після направлення актів форми ВУ-23, позивач виконав вимогу абзацу 2 п. 2.7. Договору.

Про те що вагони при їх поверненні з оренди мають бути в технічно справному стані і укомплектовані тими ж основними вузлами і деталями сторонами передбачено в п. 2.8. Договору.

Відповідно до п. 2.10. договору у разі якщо при прийманні (огляді) Вагонів Орендодавцем буде встановлено, що вони не відповідають вимогам щодо технічної справності та комерційної придатності, зазначеним у пунктах 2.8., 2.9. Договору, Орендодавець має право відмовитися від приймання таких Вагонів з оренди, про що в установленому порядку складається акт за формою ГУ-23 або ВУ-23.

У цьому разі Орендар забезпечує приведення Вагонів в стан, що задовольняє зазначені вимоги, після чого Вагони вважаються прийнятими з оренди, що фіксується Сторонами в акті прийманні-передачі вагонів з оренди.

Орендодавець вправі самостійно усунути виявлені, відповідно до пунктів 2.8. - 2.9. Договору, недоліки, а Орендар зобов`язаний компенсувати відповідні витрати протягом 3 банківських днів від дати отримання письмової вимоги, відповідного рахунку та документів, які підтверджують факт понесених орендодавцем витрати та їх обгрунтованості.

З умов укладеного договору вбачається, якщо вимога абзацу 2 п. 2.7. і абзацу 1 п. 2.10. договору була виконана позивачем і ним були складені акти форми ВУ-23, то у відповідача виникає обов`язок - привести вагони у стан повної комплектності, комерційної придатності / технічної справності.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач долучився до процесу фіксації факту непридатності / некомплектності спірних вагонів, та відновлення стану 17 вагонів до стану комерційної придатності / технічної справності.

Як вже було вказано вище, орендодавець вправі самостійно усунути виявлені, відповідно до пунктів 2.8. - 2.9. Договору, недоліки, а орендар зобов`язаний компенсувати відповідні витрати протягом 3 банківських днів від дати отримання письмової вимоги.

Для забезпечення відновлення вагонів між позивачем та ТОВ «ВАГОНКОМПЛЕКТСЕРВІС» було укладено договір надання послуг № 0412-20 з організації ремонту вагонів від 4.12.2020, та з АТ «ДНІПРОВАГОНРЕМБУД» договір № 2067/121-733 на виконання ремонтного обслуговування вантажних вагонів з відчепленням від 12.11.2020.

За зазначеними вище двома договорами на відновлення спірних вагонів Позивач поніс витрати в розмірі 313 255,21 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи актами та рахунками. Також в рамках вищевказаних договорів були сформовані документи на підтвердження усунення виявлених непридатностей / несправностей, зокрема форми ВУ-22, ВУ-36М, ВУ-23М, ФДУ-92, ЕУ-46, ЕУ-45, ГУ-46а, акти загальної форми ЕУ-23.

Позивачем 05.02.2021 було направлено на електронну пошту відповідача вищезазначені підтверджуючі документи про понесені витрати, а також долучений акт здачі-приймання робіт № 5 від 5.02.2021 на загальну суму 313 255,21 грн і рахунок на оплату № 5 від 5.02.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 779 ЦК України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Обов`язок компенсації також передбачений положеннями пунктів 2.10. і 4.1.10. договору.

Зважаючи на встановлені судом обставини справи та наведені положення законодавства та умови договору сторін, позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача суми компенсації в розмірі 313 255,21 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 4 222,51 грн. господарський суд відзначає наступне.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст.546 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пеня, за визначенням ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

З ч.1 ст.547 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

За змістом ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З п.2.1 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" вбачається, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Тобто, пеня стягується тільки у тому разі, коли її розмір визначено в договорі.

Наразі, умовами договору оренди рухомого складу від 17.01.2020 року не передбачено відповідальності орендаря у формі пені за порушення строків сплати компенсації.

Суд також зазначає, що інших доказів забезпечення виконання зобов`язань зі сплати компенсації за вказаним договором пенею у формі, що передбачена чинним цивільним законодавством, сторонами до матеріалів справи не представлено.

Таким чином, оскільки сторонами не було визначено відповідальність відповідача у формі пені у разі порушення строків сплати компенсації, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені.

Також позивач за прострочення строків виконання грошового зобов`язання з компенсації понесених витрат на ремонт вагонів нарахував та просить стягнути з відповідача за період з 05.02.2021 р. по 16.03.2021 р. 1 029,88 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що представником позивача допущено помилку при визначенні періоду за який нараховуються три проценти річних.

Як вже зазначалося вище, сторонами у п. 2.10 договору було передбачено, що орендодавець вправі самостійно усунути виявлені, відповідно до пунктів 2.8. - 2.9. Договору, недоліки, а орендар зобов`язаний компенсувати відповідні витрати протягом 3 банківських днів від дати отримання письмової вимоги, відповідного рахунку та документів, які підтверджують факт понесених орендодавцем витрати та їх обгрунтованості.

Судом було встановлено, що письмову вимогу разом з підтверджуючими документами про понесені витрати позивачем було направлено відповідачу електронною поштою 05.02.2021. Таким чином, з урахуванням п. 2.10 договору, відповідач був зобов`язаний компенсувати відповідні витрати позивача у строк до 10.02.2021 включно.

Здійснивши перерахунок 3 %, з урахуванням прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних підлягають частковому задоволенню за період з 11.02.2021 по 16.03.2021 у розмірі 875,40 грн.

Позивач у позовній заяві просить зазначити в рішенні про нарахування 3% річних та пені до моменту виконання рішення суду.

Суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування (ч. 10 ст. 238 ГПК України).

Отже, зазначаючи в тексті судового рішення про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, суд лише використовує своє право на вчинення дій встановлене ч. 10 ст. 238 ГПК України.

Однак наразі, враховуючи обставини справи, суд не вбачає підстав для застосування приписів ч. 10 ст. 238 ГПК України, у зв`язку з чим вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених вимог в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт рейл логістик" (01032, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 75, пов. 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Флайбрідж" (04073. м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 72, ) 313 255 (триста тринадцять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 21 коп. компенсації, 875 (вісімсот сімдесят п`ять) грн. 40 коп. 3% річних та 4 711 (чотири тисячі сімсот одинадцять) грн. 96 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко