ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2479/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Городоцький механічний завод" (81500, Львівська область, м. Городок, вул. Шевченка, буд. 19 а, ідентифікаційний код 13813928)
до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська,буд. 126, ідентифікаційний код 14310299)
про стягнення 703425,36 грн
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - адвоката Степанишеної А.В. (адвокат), довіреність №158/10 від 17.05.2021

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Городоцький механічний завод" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з відповідача - Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" 564336,05 грн суми основної заборгованості, 6169,04 грн суми 3% річних за період з 19.01.2021 по 31.05.2021, 127702,08 грн інфляційних нарахувань за період з жовтня 2018 р. по травень 2021 р., а також понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про порушення відповідачем строків оплати поставленого позивачем товару, що погоджені сторонами у договорі поставки № 18-01-17/3470-ХКБМ від 18.04.2017.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/2479/21. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на "13" липня 2021 р. о 10:00.

13.07.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №16265), який прийнято судом до розгляду.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позову, зокрема посилаючись на те, що залишок заборгованості за поставлену продукцію становить 383140,00 грн, оскільки позивач безпідставно зарахував 350000 грн, які були перераховані відповідачем згідно платіжного доручення № 447 від 18.01.2021, в рахунок погашення основного боргу в сумі 168803,95 грн, а решту суми в розмірі 181196,05 грн в рахунок нарахованих відсотків та пені, адже в призначенні платежу відповідачем зазначено про часткове погашення заборгованості на підставі договору № 18-01-17/3470-ХКБМ від 18.04.2017 згідно рахунку №ГМЗ-050 від 23.11.2020, в т.ч. ПДВ 58333,33 грн. Також, звертає увагу, що рахунок №ГМЗ-050 від 23.11.2020, який сформовано та виставлено позивачем не містить жодних посилань на нарахування пені та відсотків, а тому сплачену згідно цього платіжного доручення суму позивач мав зарахувати в погашення саме заборгованості за поставлену продукцію, що узгоджується з висновками Верховного Суду в аналогічних справах.

В підготовчому засіданні 13.07.2021 без виходу до нарадчої кімнати судом постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 13.07.2021 про прийняття до розгляду відзиву на позовну заяву та про відкладення підготовчого засідання на 16.08.2021 о 10:00.

03.08.2021 від позивача у справі надійшла відповідь на відзив Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" за вх.№ 18048.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10 серпня 2021 року відповідь на відзив (вх. № 18048 від 03.08.2021) повернуто Приватному акціонерному товариству "Городоцький механічний завод" без розгляду.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 16 серпня 2021 року про відкладення підготовчого засідання на 07.09.2021 о 12:00 год.

31.08.2021 до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням системи EasyCon (вх. №5194).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.09.2021 клопотання Приватного акціонерного товариства "Городоцький механічний завод" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. №5194 від 31.08.2021) задоволено. Вирішено призначене судове засідання "07" вересня 2021 року о 12:00 год провести у приміщенні господарського суду Харківської області, який знаходиться за адресою: 61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 8-й під`їзд, 3-й поверх, в залі судових засідань №308, за участю представника Приватного акціонерного товариства "Городоцький механічний завод" у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).

01.09.2021 від позивача у справі надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вх. №20326), в якій останній просить суд стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" грошові кошти у розмірі 703425,36 грн, у тому числі: 564336,05 грн суми основної заборгованості, 9694,22 грн суми 3% річних за період з 19.01.2021 по 16.08.2021, 129395,09 грн інфляційних нарахувань за період з жовтня 2018 р. по травень 2021 р, а також судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 вересня 2021 року прийнято заяву Приватного акціонерного товариства "Городоцький механічний завод" про збільшення розміру позовних вимог до розгляду.

У судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 07 вересня 2021 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 22.09.2021 року об 10:30 год.

20.09.2021 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення (вх. №21831), які прийняті судом до розгляду.

У наданих до суду письмових поясненнях відповідач додатково наводить приклади з судової практики в аналогічних спорах, посилаючись на висновки Верховного Суду.

22.09.2021 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу (вх. №22219), яке прийнято судом до розгляду.

05.10.2021 до суду від відповідача надійшли заперечення проти клопотання про долучення доказів понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу (вх. №23358), які прийняті судом до розгляду.

У запереченнях проти клопотання про долучення доказів понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, відповідач зазначає, що представником позивача надано до матеріалів справи договір про надання правової допомоги, укладений 24 травня 2021 року № А 8-21, втім на підтвердження понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу до клопотання надані докази за договором, укладеним 24 квітня 2021 року №А 8-21. Крім того, відповідач вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу явно завищені та неспівмірні зі складністю справи. До того ж, витрати на відрядження не відносяться до правничої допомоги та приймаючи до уваги те, що докази на підтвердження цих витрат не були надані (надіслані) відповідачу суд не бере ці докази до уваги відповідно до вимог ч.9 ст. 80 ГПК України.

У судовому засіданні 22.09.2021 на підставі ч.2 ст.216 ГПК України було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 22.09.2021 про оголошення перерви до 05.10.2021 об 11:30 год.

22.09.2021 після судового засідання до суду від представника позивача надійшло клопотання про забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням системи EasyCon (вх. №22222).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача Приватного акціонерного товариства "Городоцький механічний завод" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Представник позивача в судове засідання 05.10.2021 не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки приймав участь у судовому засіданні яке відбулось 22.09.2021.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.10.2021 заперечував проти позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додатково наданих до суду письмових поясненнях.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, вислухавши пояснення присутнього представника відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

18 квітня 2017 року між позивачем (надалі - Постачальник) та відповідачем (надалі - Покупець) було укладено договір поставки №18-01-17/3470 ХКБМ (надалі - Договір), згідно умов якого Постачальник зобов`язується виготовити по конструкторської документації (Додаток № 3) (далі по тексту - КД), з використанням давальницьких комплектуючих (Додаток №4) Покупця, поставити і передати у власність покупця кранове обладнання, бульдозерне обладнання, такелажне обладнання та тягово - зчіпний пристрій, далі - продукцію в експортному, тропічному виконанні, в номенклатурі і кількості, що вказані в Специфікаціях поставки продукції, що є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1 та Додаток 2) і ціною зазначеної в пункті 4 цього Договору (п.1.1. Договору).

Покупець зобов`язується прийняти Продукцію і здійснити оплату на умовах, визначених цим Договором (п.1.2. Договору).

Відповідно до п.3.2 Договору Постачальник постачає Покупцеві виготовлену Продукцію в такі строки:

- Продукцію, виготовлену по специфікації поставки Продукції (Додаток №1) - не пізніше 140 (сто сорока) календарних днів після оплати авансового платежу (п.5.1.1.);

- Продукцію, виготовлену по специфікації поставки Продукції (Додаток №2) - не пізніше 70 (сімдесят) календарних днів після оплати авансового платежу (п.5.1.2.).

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що ціна одиниці Продукції, що постачається по Договору, складає:

- кранове обладнання - 2 700 000,00 грн;

- бульдозерне обладнання - 634 000,00 грн;

- такелажне обладнання - 260 000,00 грн;

- тягово-зчіпний пристрій - 71 700,00 грн.

Відповідно до п. 4.2 Договору загальна вартість Продукції, що постачається по Договору, складає 7331400,00 грн в т.ч. ПДВ 20% - 1221900,00 грн.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що Покупець здійснює оплату Продукції шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника в наступному порядку:

5.1.1 авансовий платіж в розмірі 50% від вартості Продукції, що постачається згідно додатку №1 до Договору - Специфікації поставки Продукції здійснюється за 140 календарних днів до поставки Продукції;

5.1.2. авансовий платіж в розмірі 50% від вартості Продукції, що постачається згідно додатку №2 до Договору - Специфікації поставки Продукції здійснюється за 70 календарних днів до поставки Продукції;

5.1.3. частковий розрахунок в розмірі 40% від загальної вартості Продукції, яку поставлено по Специфікаціям (додаток №1, №2 до Договору), здійснюється протягом 20 банківських днів з дати поставки Продукції згідно відповідної Специфікації та прийняття її ОТК Покупця;

5.1.4. кінцевий розрахунок в розмірі 10% від вартості поставленої Продукції, здійснюється протягом 20 банківських днів з дати отримання Покупцем грошових коштів за вироби Покупця, які виготовлено ним з використанням Продукції Постачальника, але не пізніше 9 календарних місяців з дати поставки Продукції.

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до повного виконання зобов`язань Сторін за цим Договором (п.12.1. Договору).

Згідно додатку №1 до Договору - Специфікації поставки Продукції поставці підлягає кранове обладнання в кількості 2 комплекти загальною вартістю 5 400 000,00 грн та бульдозерне обладнання в кількості 2 комплекти загальною вартістю 1 268 000,00 грн.

Загальна вартість Продукції згідно додатку №1 до Договору складає 6 668 000,00 грн.

Згідно додатку №2 до Договору - Специфікації поставки Продукції поставці підлягає такелажне обладнання в кількості 2 комплекти загальною вартістю 520 000,00 грн та тягово-зчіпний пристрій в кількості 2 комплекти загальною вартістю 143 400,00 грн.

Загальна вартість Продукції згідно додатку №2 до Договору складає 663 400,00 грн.

23 жовтня 2017 року позивач здійснив поставку Продукції - Бульдозерне обладнання - на суму 1268000,00 грн, яка була передана відповідачу за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, буд. № 126, про що свідчить підписана представниками сторін видаткова накладна № 55 від 23 жовтня 2017 року та товарно-транспортна накладна №7 від 23.10.2017. З боку відповідача продукцію за цією поставкою отримав Литвинов С.В. згідно із виданою довіреністю №1229 від 19.10.2017.

Також, на виконання умов договору було укладено Акт прийому передачі продукції від 23.10.2017 згідно з відомістю поставки продукції згідно із п.2 Специфікації Додатку №1 до Договору №18-01-17/3470-ХКБМ від 18.04.2017.

18 січня 2018 року позивач здійснив наступну поставку Продукції на суму 6063400,00 грн, яка була передана відповідачу за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, буд. № 126, у тому числі: за видатковою накладною №1 від 18.01.2018 кранове обладнання на суму 5 400 000,00 грн, за видатковою накладною №2 від 18.01.2018 такелажне обладнання на суму 520 000,00 грн, за видатковою накладною №3 від 18.01.2018 тягово-зчіпний пристрій на суму 143400,00 грн, про що свідчить підписані представниками сторін видаткові накладні № 1, №2, №3 від 18.01.2018 , а також товарно-транспортна накладна від 18.01.2018. З боку відповідача продукцію за цією поставкою отримав Литвинов С.В. згідно із виданою довіреністю №13 від 16.01.2018.

Крім того, на виконання умов договору було укладено Акт прийому передачі продукції від 18.01.2018 згідно з відомістю поставки продукції згідно із п.1 Специфікації Додатку №1 та п.1, п.2 Специфікації Додатку №2 до Договору №18-01-17/3470-ХКБМ від 18.04.2017.

Таким чином, позивач свої зобов`язання з виготовлення та поставки Продукції загалом на суму 7 331 400,00 гри на адресу відповідача виконав в повному обсязі. Жодних претензій щодо якості виготовленої Продукції та строків її поставки з боку відповідача заявлено не було.

Проте, відповідач свої зобов`язання з оплати поставки виконав частково.

Так, відповідачем до 18.10.2018 здійснено перерахування грошових коштів в загальній сумі 6 598 260,00 грн згідно платіжних доручень від 18.05.2017, від 24.05.2017, від 31.08.2017, від 03.10.2017, від 28.02.2018, від 19.03.2018, що підтверджується випискою по рахунку та не спростовано відповідачем.

Отже, з 19.10.2018 виникло прострочення з оплати товару на суму 733140,00 грн, що також не спростовано відповідачем.

18.01.2021 відповідач сплатив за товар 350 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №447 від 18.01.2021.

Позивач платіж в сумі 350 000,00 грн зарахував частково в рахунок погашення суми основного боргу в сумі 168 803,95 грн, а 181 196,05 грн в рахунок нарахованих відсотків та пені.

Проте, в призначенні платежу у вказаному платіжному дорученні вказано: "Частк. погашення заборгованості по дог. №18-01-17/3470-ХКБМ від 18.04.2017 зг.рах №ГМЗ-050-від 23.11.2020. В т.ч. ПДВ 58333,33 грн.".

Рахунок-фактуру №ГМЗ-050 від 23.11.2020 сформовано та виставлено позивачем на суму основного боргу по Договору в сумі 733 140,00 грн. (залишок основної заборгованості по Договору до дати здійснення платежу в сумі 350 000,00 грн.). Вказаний рахунок не містить жодних посилань на нарахування пені, відсотків тощо.

Вказаний рахунок-фактуру сформовано та направлено позивачем супровідним листом №001 від 05.01.2021, в якому позивач також зазначає про необхідність сплати залишку суми основного боргу по Договору в сумі 733 140,00 грн. (без будь-яких посилань та згадувань про нараховану пеню, відсотки тощо).

Платіжне доручення №447 від 18.01.2021 не містить посилань у призначенні платежу на оплату пені, відсотків тощо. У платіжному дорученні чітко вказано, що сума 350 000, 00 грн перераховується в рахунок погашення основної заборгованості по Договору згідно рахунка-фактури №ГМЗ-050 від 23.11.2020.

Отже, з 19.10.2018 по 17.01.2021 мало місце прострочення виконання зобов`язань з оплати товару в сумі 733140,00 грн, а з 18.01.2021 по теперішній час в сумі 383140,00 грн.

У зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу обґрунтовані та такі, що відповідають дійсним обставинам справи та підлягають задоволенню в сумі 383140,00 грн.

Врешті частини суми основного боргу у розмірі 181196,05 грн позов є безпідставним та необґрунтованим, виходячи з наступного.

Можливість застосування положень статті 534 ЦК України безпосередньо залежить від змісту реквізиту "призначення платежу" платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу застосовуватися не може.

Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до статті 534 ЦК України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отримано без реквізиту "Призначення платежу" чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості.

Відповідний порядок наведено у пункті 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку Україні від 21.01.2004 № 22, та пункті 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платник чітко визначив призначення платежу. Аналогічну правову позицію викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 904/12527/16, від 26.09.2019 у справі № 910/12934/18.

У даному випадку відповідач у платіжному дорученні чітко визначив призначення платежу, надав повну інформацію про платіж (спрямування коштів), зазначивши в рахунок чого мають бути спрямовані сплачені ним кошти, послався на рахунок сформований та виставлений позивачем, який не містить сум нарахованої пені та відсотків, та з яким погодився позивач, який за відсутності направленої відповідачу вимоги про сплату 3% річних та пені з обгрунтованим розрахунком, не міг і не намагався на власний розсуд здійснювати зарахування цих платежів в рахунок погашення будь-яких інших заборгованостей.

При цьому жодних доказів щодо помилковості перерахування вказаної суми грошових коштів чи доказів відкликання відповідачем цього платіжного доручення для зміни призначення платежу матеріали справи не містять.

Отож, кошти отримані позивачем згідно платіжного доручення №447 від 18.01.2021 в сумі 350 000, 00 грн мають бути зараховані за погашення основного боргу.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 909/1141/18.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 3 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Також, ст. 694 Цивільного кодексу України визначено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги порушення відповідачем умов договору поставки № 18-01-17/3470-ХКБМ від 18.04.2017 в частині оплати поставленого позивачем товару своєчасно та у повному обсязі, та те, що відповідачем не надано докази сплати решти суми боргу у розмірі 383140,00 грн позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 383140,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 9694,22 грн та інфляційні втрати у розмірі 129395,09 грн.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних за період з 19.01.2021 по 16.08.2021 на суму боргу 383140,00 грн, суд встановив, що розмір 3% річних підлягає частковому задоволенню в розмірі 6613,10 грн.

В решті частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 3081,12 грн. слід відмовити, у зв`язку з безпідставністю їх нарахування.

Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 129395,09 грн., суд зазначає наступне.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат за період листопад 2018 року по грудень 2020 року за допомогою системи "Законодавство" та встановлено, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат на суму боргу 733140,00 грн становить - 85514,41 грн, за січень 2021 року на суму боргу 564336,05 грн становить - 7336,37 грн та за лютий 2021 року по травень 2021 року на суму боргу 383140,00 грн становить - 18316,73 грн. Отже, інфляційні втрати підлягають частковому задоволенню в розмірі 111167,51 грн.

В решті частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 18227,58 грн слід відмовити, у зв`язку з безпідставністю їх нарахування.

Також, судом враховано те, що строк здійснення кінцевого розрахунку - 18.10.2018, а тому інфляційні втрати мають розраховуватися лише з листопада 2018 року.

Суд, розглянувши заяву позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши заперечення відповідача щодо такого розподілу цих витрат, дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження понесених судових витрат вважає, що вказана заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивачем надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у сумі 30 800,00 грн.

Так, позивачем до матеріалів справи було надано договір про надання правової допомоги №А 8-21 від 24 травня 2021 року та ордер серії ЛВ №о00080 про надання правової допомоги за договором №А8-21 від 24 травня 2021 року.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем до матеріалів справи надано детальний опис робіт (наданих послуг) №1 від 20.09.2021, який є додатком №1 до акту здачі-приймання виконаних робіт по договору А 8-21 від 24 квітня 2021 про надання правової допомоги від 20.09.2021.

Отже, докази нарахованих витрат на правничу допомогу, які надано з клопотанням від 21.09.2021, не відносяться до наданого з позовом договору А 8-21 про надання правової допомоги від 24 травня 2021 року.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

В постанові від 01.09.2020 р. у справі №640/6209/19 Верховний Суд визнає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Водночас, позивачем до матеріалів справи не надано договору, на підставі якого формувалися наданий акт та опис робіт, та яким визначено вартість відповідних послуг.

Крім того, суд звертає увагу на те, що детальний опис наданих послуг включає витрати на відрядження (вартість проїзду Львів-Харків, Харків-Львів), які не можуть бути віднесені до правничої допомоги.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є:1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Отже, як проїзд адвоката з міста Львова до міста Харкова та назад, так і «добові» не можуть бути віднесені до жодною з видів правничої допомоги, які передбачені в ст.ст.1,19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". А тому вказані вище витрати не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.

Також, суд звертає увагу, що в описі робіт вказано «добові для відряджень по Україні 21-22.07.2021». Однак, як вбачається з матеріалів справи ані 21.07.2021, ані 22.07.2021 у справі №922/2479/21 не призначалося та не відбувалося судових засідань.

Враховуючи вищенаведене, суд констатує, що оскільки відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом Міла - Поляков Денисом Петровичем та його клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, враховуючи заперечення іншої сторони, суд вважає за необхідне відмовити у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу повністю.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору в сумі 7513,81 грн підлягають стягненню з відповідача, а решту суму судового збору в розмірі 3037,57 грн суд покладає на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 655, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково в сумі 500 920,61 грн.

Стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська,буд. 126, ідентифікаційний код 14310299) на користь Приватного акціонерного товариства "Городоцький механічний завод" (81500, Львівська область, м. Городок, вул. Шевченка, буд. 19 а, ідентифікацінйий код 13813928) 383140,00 грн суми основної заборгованості, 6613,10 грн суми 3% річних, 111167,51 грн інфляційних нарахувань.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 7513,81 грн покласти на відповідача: Державне підприємство "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська,буд. 126, ідентифікаційний код 14310299). Решту суму судового збору у розмірі 3037,57 грн покласти на позивача: Приватне акціонерне товариство "Городоцький механічний завод" (81500, Львівська область, м. Городок, вул. Шевченка, буд. 19 а, ідентифікацінйий код 13813928).

Стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська,буд. 126, ідентифікаційний код 14310299) на користь Приватного акціонерного товариства "Городоцький механічний завод" (81500, Львівська область, м. Городок, вул. Шевченка, буд. 19 а, ідентифікацінйий код 13813928) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 7513,81 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Відмовити в задоволенні клопотання позивача щодо покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 34420,38 грн понесених на підставі договору А 8-21 від 24.04.2021 р.

Позивач: Приватне акціонерне товариство "Городоцький механічний завод" (81500, Львівська область, м. Городок, вул. Шевченка, буд. 19 а, ідентифікаційний код 13813928).

Відповідач: Державне підприємство "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська,буд. 126, ідентифікаційний код 14310299).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "13" жовтня 2021 р.

Суддя І.О. Чистякова