ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2021 р. Справа № 922/2369/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Політучій В.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Пікуна Романа Івановича (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )
до Фізичної особи-підприємця Омельченка Олега Миколайовича (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 )
про встановлення факту припинення договору оренди
за участю представників сторін:

позивача Самойленко Л.В. (ордер серії ХВ № 000126 від 03.06.2021);

відповідача - не з`явився;

третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Пікун Роман Іванович, м. Харків (далі за текстом - позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Омельченка Олега Миколайовича, м. Харків (далі за текстом - відповідач) в якій просить суд визнати факт припинення укладеного між сторонами договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 з 31.12.2018.

В обґрунтування своїх вимог позивач, зокрема, вказує на те, що 17.05.2012 між сторонами укладено договір оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 відповідно до умов якого відповідач передав позивачу в оренду до 30.05.2013 обумовлені цим договором нежитлові приміщення з метою розміщення останнім ветеринарної клініки. Додатковими угодами від 28.05.2013 та від 27.05.2014 до договору його дія продовжувалася на один рік. Останньою додатковою угодою договір був доповнений пунктом 6.6 згідно з яким у випадку якщо орендар продовжує користуватись приміщеннями оренди після закінчення строку договору, і при відсутності заперечень з боку орендодавця протягом місяця, договір вважається поновленим на той же самий строк і тих же умовах, які були раніше встановлені договором, при цьому кількість поновлень не обмежена. Позивач вказує, що протягом дії договору він належним чином виконував його умови, в т.ч. здійснив поточний ремонт орендованих приміщень та в повному обсязі вносив орендну плату, однак відповідач, в порушення п. п. 4.2.2 та 4.2.3 договору, не повідомив позивача про свої наміри щодо подальшого використання орендованого приміщення за 1 місяць, а також в кінці 2018 року створив умови, які не дозволили позивачу використовувати орендоване приміщення за призначенням, в т.ч. вимкнув опалення, воду та світло, при цьому фактично розірвавши договір в односторонньому порядку, внаслідок чого 10.01.2019 позивач був вимушений звільнити орендоване приміщення. За таких обставин, позивач вважає, що договір оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 має буди визнано припиненим з 31.12.2018.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.06.2021 у справі № 922/2369/21 позовну заяву залишено без руху; визначено спосіб усунення недоліків позовної заяви; надано позивачу п`ятиденний строк для усунення зазначених недоліків.

Позивач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 16114 від 12.07.2021) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Харківської від 12.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; дану справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 09.08.2021.

Ухвалою господарського суду Харківської від 09.08.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі за текстом третя особа); продовжено строк проведення підготовчого засідання на 30 днів та відкладено на 07.09.2021.

В процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження сторони скористалися своїм правом на подання заяв по суті спору. Третя особа також надала суду письмові пояснення.

Зокрема, у відзиві на позовну заяву (вх. № 17877 від 02.08.2021) відповідач просить суд постановити ухвалу про закриття справи № 922/2369/21 в порядку п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК або відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх вимог відповідач зокрема вказує на те, що вимога про встановлення певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки, до повноважень останнього не належать встановлення фактів, що мають юридичне значення, що означає порушення вимог ст. 12 ГПК України. Також відповідач вказує, що позовна заява заявлена позивачем до неналежного відповідача з порушенням правил предметної юрисдикції, оскільки 14.08.2017 до третьої особи перейшли права та обов`язки орендодавця, які передбачені договором оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012. Відповідач також зазначає, що, позивачем не надано разом з позовною заявою жодного доказу надсилання відповідачу повідомлення про дострокове розірвання договору оренди та доказів відмови відповідача від отримання такого листа; що доводи позивача щодо проведення ремонтних робіт в орендованому нежитловому приміщенні ґрунтуються виключно на припущеннях, а не на належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказах; що відповідач та третя особа неодноразово направляли на адресу позивача претензії з вимогами погасити існуючу заборгованість за договором оренди, проте останній зазначені вимоги ігнорував; що договір оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 вважається розірваним з 21.11.2020 за заявою третьої особи в зв`язку з несплатою позивачем заборгованості з орендної плати.

Позивач надав суду відповідь на відзив (вх. № 18464 від 09.08.2021), у якій спростовує доводи відповідача, викладені у відповіді на відзив, та наполягає на задоволенні заявленого позову. Зокрема позивач зазначає, що будь-яких додаткових договорів щодо зміни орендодавця за договором з відповідача на третю особу не підписував, а тому позовна заява подана ним до належного відповідача; що відповідач та третя особа в кінці 2018 року умисно відключили опалення, електро та водопостачання до орендованого приміщення внаслідок чого 10.01.2019 в присутності працівників поліції, а також свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачем вивезено медичне обладнання з орендованого приміщення, проте відповідач акт повернення об`єкта оренди б/н від 10.01.2019 підписати відмовився; що внаслідок звільнення орендованого приміщення позивач не має заборгованості з орендної плати по договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву (вх. № 20565 від 06.09.2021), в яких підтримує вимоги, викладені у відзиві на позов. Відповідач додатково зазначає про те, що стосунки між відповідачем та ОСОБА_4 ніяким чином не зачіпають прав та інтересів позивача, як орендаря; що станом на 31.12.2018 відповідач не був власником орендованих позивачем приміщень, а тому не міг розірвати спірний договір в односторонньому порядку; що позивач неодноразово повідомлявся третьою особою в усній формі про те, що з 14.08.2017 вона є власником орендованих ним приміщень; що при поданні заяв свідків позивачем не дотримано вимог ГПК у зв`язку з чим не можуть прийматись судом до розгляду, а особи свідків є залежними від позивача, оскільки перебувають з останнім у трудових відносинах.

Третя особа надала суду письмові пояснення (вх. № 20566 від 06.09.2021) в яких підтримує правову позицію відповідача у даній справі, викладену у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.09.2021.

В судовому засіданні 20.09.2021 оголошено перерву до 04.10.2021.

В процесі розгляду справи по суті позивач надав суду пояснення (вх.. № 22918 від 30.09.2021) в яких просить суд визнати припиненим договір оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 з 31 грудня 2018 року. В даних письмових поясненнях позивач зазначає, що обраний ним спосіб захисту цивільних прав відповідає вимогам ст. 15-16 ЦК України, ст. 20 ГПК України та зумовлений тим, що наприкінці 2018 року відповідачем були створені умови які унеможливлювали подальше використання позивачем орендованого майна, а 31 грудня 2018 року відповідач вигнав позивача з орендованого приміщення та не допускав до нього, внаслідок чого 10.01.2019 позивач вивіз свої речі з цього приміщення.

На судове засідання 04.10.2021 прибув представник позивача, який підтримує позицію, викладену у позовній заяві, просить суд її задовольнити.

Відповідач на судове засідання 04.10.2021 не прибув, свого уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про проведення судового засідання.

Третя особа у судове засідання 04.10.2021 не прибула, свого уповноваженого представника не направила, у своїй заяві від 02.09.2021 просила суд розглянути справу без її участі, а позов залишити без задоволення.

Оскільки неявка у судове засідання відповідача та третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останніх, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 17.05.2012 між позивачем, як орендарем, та відповідачем, як орендодавцем укладено договір оренди нежитлових приміщень № 5 (далі за текстом договір), за умовами якого орендодавець на підставі Цивільного кодексу України здає, а орендар приймає в строкове оплатне користування частину окремого нежитлового приміщення орендодавця за адресою: вул. Академіка Павлова, буд.317, площею 140 кв. м. на першому поверсі. Нежитлове приміщення належить орендодавцю на праві власності (п. п. 1.1-1.2 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору передача і повернення орендодавцю нежитлового приміщення здійснюється за актом здачі - приймання, підписання якого свідчить про його фактичну передачу і приймання.

Згідно з п. 1.4. договору, отримання в оренду частини нежитлового приміщення орендодавця не тягне за собою передачу орендарю права власності на неї.

Згідно з п. 1.6 договору орендодавець дозволяє орендарю користуватись комунікаціями, розташованими в нежитловому приміщенні орендодавця, а орендар відшкодовує орендодавцю вартість спожитих ним комунальних послуг (водопостачання та водовідведення, забезпечення електроенергією, вивезення ТПВ).

Пунктами 2.1-2.6 договору передбачено: орендна плата за цим договором складається з плати за користування приміщенням. Орендна плата становить 16800 грн в місяць. Орендна плата сплачується щомісячно в термін до 10-го числа поточного місяця. Факт наданих послуг підтверджується актом, пред`явленим орендодавцем. Вартість орендної плати за приміщення може бути змінена за згодою сторін. Орендна плата сплачується готівкою через касу орендодавця. Сума відшкодування вартості комунальних послуг, спожитих орендарем, визначається з розрахунку фактичних витрат і ціни постачальника.

Згідно з п. п. 3.1-3.3 договору строк оренди визначається з 01 червня 2012 року по 30 травня 2013 року. Термін оренди може бути скорочений лише за згодою сторін. Орендар має право відмовитися від цього договору, попередивши орендодавця в термін за 1 місяць, при цьому сплачена наперед орендна плата не повертається.

Матеріали свідчать про те, що 17.05.2012 між сторонами на виконання умов договору складено та підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення (об`єкта оренди) б/н, який підтверджує факт передачі відповідачем у користування позивача нежитлового приміщення орендодавця за адресою: АДРЕСА_4 , площею 140 кв. м. на першому поверсі (т. с. 1, а. с. 18).

Додатковими угодами від 28.05.2013 та 27.05.2014 до договору його дія продовжувалася на один рік. Останньою додатковою угодою договір був доповнений пунктом 6.6 у такій редакції: "У випадку якщо орендар продовжує користуватись приміщеннями оренди після закінчення строку договору, і при відсутності заперечень з боку орендодавця протягом місяця, договір вважається поновленим на той же самий строк і тих же умовах, які були раніше встановлені договором, при цьому кількість поновлень не обмежена".

В подальшому будь-яких інших додаткових угод до договору оренди № 5 сторонами не укладалось.

Як зазначає позивач, орендоване нежитлове приміщення ним використовувалося з метою розміщення ветеринарної клініки, для повноцінної роботи клініки ним за власні кошти був зроблений необхідний ремонт, а в подальшому відповідачем зроблено новий технічний паспорт на переобладнане та відремонтоване приміщення у КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" (т. с. 1, а. с. 36). Позивач вказує, що він належним чином та в повному обсязі виконував умови договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012, в т.ч вчасно та в повному обсязі вносив орендну плату.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.07.2014 у справі № 640/16091/13-ц припинено право спільної сумісної власності між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на нежитлову будівлю літ. "А-2", загальною площею 247,4 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , та виділено частки кожного з відповідачів у праві володіння даною будівлею.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.07.2017 у справі № 638/8647/17 визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , згідно з якою в рахунок погашення боргу, відповідач передав ОСОБА_6 права та обов`язки на належні йому на праві приватної власності нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-:-8, 12-:-25 загальною площею 247,4 кв. м. в нежитловій будівлі літ. А-2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

14.08.2017 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 917, укладеного з ОСОБА_6 , власницею нежитлових приміщень першого поверху № № 1-:-8, 12-:-25 в нежитловій будівлі літ. "А-2", загальною площею 247,4 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , на праві приватної власності стала третя особа у даній справі.

У позовній заяві позивач зазначає, що він не був повідомлений про зміну власника нежитлових приміщень, які були предметом оренди за договором оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 та продовжував використовувати орендоване приміщення включно до 31.12.2018, при цьому орендна плата сплачувалась ним готівкою в повному розмірі; що восени 2018 року в орендованому позивачем приміщенні було відключено опалення і він фізично не міг працювати - проводити прийом та оперування тварин; що 31.12.2018 в орендованому приміщенні було відключено постачання електроенергії і води, і в той самий день третя особа повідомила його про те, що вона є власницею орендованих приміщень, та заявила вимогу терміново закрити ветеринарну клініку і звільнити приміщення.

Позивач вважає, що відповідач грубо порушив умови п. п. 4.2.2 та 4.2.3 договору оренди, а саме, не повідомив орендаря про свої наміри щодо подальшого використовування орендного приміщення за 1 місяць, всупереч умовам договору втрутився в господарську діяльність орендаря та фактично 31.12.2018 вигнав позивача з орендованого приміщення, умисно створивши умови, які не дозволяли б йому працювати. Отже, на думку позивача, договір № 5 від 17.05.2012 фактично розірваний відповідачем в односторонньому порядку з 31.12.2018.

Як свідчать матеріали справи, 10.01.2019 позивач покинув орендоване приміщення, вивіз належне йому майно, медичне обладнання та ліки. Зазначені обставини підтверджуються Актом від 10.01.2019 (т. 1 а. с. 175) складеним позивачем, працівниками належної йому ветеринарної клініки гр.. ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , гр.. ОСОБА_4 та представником ОСОБА_4 адвокатом Зольніковою В.Н., а також заявами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_2 від 09.07.2012 (т. 1 а. с. 173-174). Як зазначено в даному акті, відповідач від його підпису відмовився.

В заявах свідків також зазначається, що саме третя особа 31.12.2018 відключила в орендованому позивачем приміщенні електроенергію та воду і попросила позивача терміново звільнити приміщення, що в подальшому і було зроблено; що 10.01.2019 позивач вивіз з орендованого приміщення все медичне обладнання, а відповідач намагався протидіяти цьому та викликав працівників поліції, які розібрались на місці дозволили позивачу забрати своє медичне обладнання; що через неправомірні дії відповідача ветеринарна клініка позивача фактично припинила свою роботу в орендовано приміщенні за адресою м. Харків, вул. Академіка Павлова, 317 з 31.12.2018.

Матеріали справи також свідчать про те, що 25.01.2019 позивач направив на адресу відповідача повідомлення від 01.01.2019 про дострокове розірвання договору № 5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012 (т. 1 а. с. 56-59) в якому просив розірвати достроково зазначений договір з 01.01.2019 та підписати відповідну додаткову угоду та акт приймання-передачі. До зазначеного листа позивач додав відповідну додаткову угоду та акт. Однак, зазначена поштова кореспонденція не була вручена відповідачу та повернулася на адресу позивача.

Разом з тим, в подальшому 08.04.2020 третя особа, як власник нежитлових приміщень першого поверху за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 317, та особа яка набула прав орендодавця, направила позивачу претензію за договором оренди нежилих приміщень № 5 від 17.05.2012, в якій просила дотримуватись умов укладеного зазначеного договору та додаткових угод, укладених до цього договору; протягом одного календарного тижня погасити заборгованість за договором оренди, яка станом на 08.04.2020, за розрахунком третьої особи, склала 345324,73 грн.

У відповіді на вказану претензію, яку було отримано третьою особою 05.05.2020, позивач відмовився погашати заборгованість по орендній платі та разом із цією відповіддю надіслав третій особі "Пропозицію про розірвання Договору opeнди нежитлового приміщення".

У своїй відповіді від 22.05.2020 третя особа повідомила позивача про згоду розірвати з ним договір оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 та запропонувала позивачу з`явитись 05.06.2020 о 12:00 за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 317, тобто за місцем розташування спірних нежитлових приміщень, для підписання Акту приймання-передачі приміщень, які орендував позивач.

05.06.2020 позивач з`явився із своїм представником за вищевказаною адресою, однак наполягав на підписанні Акту приймання-передачі приміщення заднім числом, а саме 31.12.2018, у зв`язку з чим третя особа відмовилась від підписання акту.

В подальшому, посилаючись на те, що позивач станом на 19.11.2020 не повернув третій особі орендоване ним нежитлове приміщення та не сплатив заборгованість по орендній платі за останні 14 місяців, починаючи з грудня 2018 року, третя особа прийняла рішення про відмову від Договору оренди нежилого приміщення № 5 від 17.05.2012.

19.11.2020 третя особа поштовим відправленням № 699 надіслала на адресу позивача "Повідомлення про відмову від Договору № 5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012 (в порядку ст. 782 ЦК України)". Вказане повідомлення останній отримав 21.11.2020.

За таких обставин третя особа вважає, що договору оренди нежилого приміщення № 5 від 17.05.2012, який був укладений між позивачем та відповідачем, є розірваним з 21.11.2020.

Однак, на думку позивача, така поведінка відповідача є необґрунтованою та такою, що суперечить положенням діючого законодавства, а факт припинення дії договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 підлягає встановленню судом саме з 31.12.2018.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі в якому позивач просить суд визнати факт припинення укладеного між сторонами договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 з 31.12.2018.

Разом з тим як свідчать матеріали справи, до моменту звернення до суду з даним позовом позивач у даній справі попередньо також звертався до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача у даній справі про розірвання договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012, укладеного між позивачем та відповідачем, з 31.12.2018.

Однак, рішенням господарського суду Харківської області від 14.01.2021 у справі № 922/2907/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі з посиланням на те, що вимога про розірвання договору попереднім числом, а саме, з 31.12.2018, не підлягає задоволенню, оскільки, не відповідає чинному законодавству України з підстав невірно обраного способу захисту.

Зазначене рішення було залишено без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 по зазначеній вище справі, а тому є таким, що в передбаченому законом порядку набрало законної сили.

Іншим рішення Господарського суду Харківської області від 04.11.2019 по справі № 922/2306/19 було частково задоволено позов відповідача у даній справі до позивача у даній справі про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 за загальний період з лютого 2016 року по травень 2019.

Однак, постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 по справі № 922/2306/19 рішення господарського суду Харківської області від 04.11.2019 року у справі № 922/2306/19 скасовано та прийнято нове рішення ким позовні вимоги задоволено частково; зокрема стягнуто з позивача у даній справі на користь відповідача у даній справі 72 200 грн. основного боргу, інфляційні втрати в розмірі 16838,54 грн., 1335,40 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позову. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказану постанову мотивовано з посиланням на те, що з 14.08.2017 функції орендодавця за договором набула третя особа у даній справі, а тому починаючи з 14.08.2017 відповідач у даній справі втративши право орендодавця втратив і право стягнення з орендаря заборгованості за договором нарахованої з вказаної дати.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1-2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1-3 ст. 12 ГПК України, господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Отже, положеннями ГПК України, на відміну від положень ЦПК України не передбачено можливості розгляду справи в межах окремого провадження.

За змістом ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Разом з тим, предметом заявленого позивачем позову у даній справі є вимоги про визнання судом факту припинення укладеного між сторонами договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 з 31.12.2018.

Суд констатує, що матеріалами справи дійсно підтверджується фактичне припинення орендних відносин по договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 після завершення ним здійснення в цьому приміщенні господарської діяльності звільнення орендованого приміщення від власних речей, та складання з цього приводу відповідного акту що, як свідчать матеріали справи, мало місце 10.01.2019.

Однак, в межах заявленого позову позивач просить суд встановити факт, який має для нього юридичне значення.

Проте, вимога про встановлення юридичного факту не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належать встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема в постанові від 30.07.2019 по справі № 907/804/17.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, позов про визнання факту припинення договору оренди нежитлового приміщення № 5 від 17.05.2012 саме з 31.12.2018 не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає чинному законодавству з підстав невірно обраного способу захисту цивільних прав.

При цьому, суд вважає безпідставними в цьому контексті та такими що не спростовують вищевикладеного посилання представника позивача в судовому засіданні 04.10.2021 на те, що згідно з письмовими поясненнями наданими в процесі розгляду справи по суті позивач просить суд визнати припиненим договір оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 з 31 грудня 2018 року.

Згідно з ч. 3 ст. 46 ГПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

В даному випадку, будь-яких заяв про зміну предмету або підстав позову ні в процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження, ні в процесі розгляду справи по суті позивачем не надавалося, а тому суд здійснює розгляд позовних вимог в редакції позовної заяви.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною першою статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

В даному випадку, як вже було зазначено вище договір оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 був укладений між сторонами на строк до 30.05.2013.

В подальшому, додатковою угодою № 5 від 28.05.2013 строк оренди було продовжено до 29.05.2014.

Додатковою угодою № 5 від 27.05.2014 строк оренди продовжено до 31.05.2015 та доповнено договір оренди пунктом 6.6, відповідно до якого, у разі, якщо орендар продовжує користуватися орендованими приміщеннями після закінчення терміну договору, і за відсутності заперечень з боку орендодавця протягом місяця, договір вважається поновленим на той самий строк і на тих же умовах, які були раніше встановлені договором, при цьому кількість таких поновлень не обмежено.

Позивач та відповідач не заперечують, що після 31.05.2015 договір оренди автоматично поновлювався на наступні роки, договірні відносини тривали.

Позивач підтверджує факт користування ним орендованими приміщеннями з 17.05.2012 до 31.12.2018 включно.

Відповідно до п. 1.2 договору, нежитлове приміщення належить орендодавцю на праві власності.

З матеріалів справи вбачається, що 14.08.2017, на підставі договору купівлі-продажу, право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:8,12-:-25 в нежитловій будівлі літ. «А-2», загальною площею 247,4 кв. м. за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 317 перейшло від відповідача до третьої особи, що підтверджується інформацію з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 181283591 Враховуючи наведене, з 14.08.2017 відповідач, відповідно до ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України, втратив права та обов`язки орендодавця за договором оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012, оскільки вони перейшли до нового власника нежитлових приміщень третьої особи у даній справі.

Суд зазначає, що обставини щодо переходу прав та обов`язків орендодавця за договором оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 з відповідача у даній справі до третьої особи у даній справі з 14.08.2017 встановлені Постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 по справі № 922/2306/19, а тому в розумінні ч. 4 ст. 75 ГПК України не потребують доведенню.

Суд зазначає, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

В даному ж випадку, згідно з позовною заявою позивачем заявлено позовні вимоги до ФОП Омельченко О.М., тобто особи яка нині вже не є орендодавцем по договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012. Таким чином, позов в даному випадку взагалі заявлено до неналежного відповідача.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 48 ГПК України клопотань про заміну неналежного відповідача - ФОП Оменльченко О.М. на належного відповідача Галечко Л.Д. позивач суду не заявляв.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зазначене також зумовлює необхідність прийняття судом рішення про відмову в задоволенні заявленого позову.

Отже, в даному випадку вимоги позивача про визнання факту припинення договору оренди нежитлового приміщення № 5 від 17.05.2012 з 31.12.2018 не підлягають задоволенню, оскільки не відповідають чинному законодавству з підстав невірно обраного способу захисту цивільних прав та з підстав звернення до суду з позовом не до тієї особи яка має відповідати за позовом пов`язаним з виконанням та припиненням правовідносин за зазначеним договором після 14.08.2017.

З урахуванням вимог ст. 129 ГПК України, судові витрати у справі підлягають покладенню на позивача.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, про те, що він поніс витрати по сплаті послуг з професійної правничої допомоги в сумі 5000 грн. свого підтвердження матеріалами справи не знайшли, а тому правових підстав для стягнення зазначених витрат з позивача на користь відповідача відсутні.

Суд також констатує, що відповідач в порядку визначеному ч. 8 ст. 129 ГПК України на стадії судових дебатів не заявляв клопотання про розподіл судових витрат на підставі доказів, які будуть надані в подальшому.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "13" жовтня 2021 р.

Суддя О.І. Байбак