ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2021 р. Справа№ 927/738/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача : Молотков В.О., Рябцева Я.Г., Костіна Н.М.;

від відповідача: Козаченко О.О., Іващенко В.І.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.04.2021 року (повний текст складено 12.04.2021 року)

у справі № 927/738/19 (суддя: Шморгун В.В.)

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна",

до: Товариство з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард",

про стягнення 8 329 571,51 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 8 329 571,51 грн, з яких 3 600 000,00 грн заборгованості за поставлений товар, 314531,51 грн - 3% річних, 1175 040,00 грн інфляційних втрат та 3 240 000,00 грн - 2,5% від вартості товару за кожен місяць прострочення.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки мінеральних добрив № 215-АС від 01.04.2016 року та Специфікації №1 від 01.04.2016 року до нього, в частині сплати коштів за поставлений на підставі видаткової накладної №Р0006933 від 01.04.2016 року товар у розмірі 3 600 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 02.04.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" 3 600 000,00 грн заборгованості за поставлений товар, 1 175 040,00 грн інфляційних втрат, 314 433,69 грн - 3% річних та 79703,84 грн судових витрат. У решті позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.04.2021 року у даній справі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Чернігівської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за твердженням скаржника, останній вважає неправомірними дії суду першої інстанції щодо винесення протокольної ухвали від 26.12.2019 року про приєднання до матеріалів справи в якості доказу другого оригіналу видаткової накладної від 01.04.2016 року №Р0006933.

Крім того, скаржник вказав, що у позивача-постачальника відсутні будь-які належні документи та докази поставки, та взагалі будь-які документи про відвантаження товару відповідача.

Також, за твердженням скаржника за договором №215-АС від 01.04.2016 року між сторонами у подальшому протягом листопада 2016 року - лютого 2017 здійснено оплачені поставки мінеральних добрив. При тому, що позивач мав право і можливість зарахувати отримані кошти в рахунок, начебто, наявної заборгованості по попередніх поставках та не здійснювати наступні.

Разом з цим, скаржник вказав, що суд першої інстанції не встановив уповноважених осіб, які безпосередньо отримували та видавали товар, дати поставок товару та обсяги їх поставок.

Крім того, скаржник наголосив, що дані досліджені КНДІСЕ не відповідають обставинам справи, їх результати отримані, можливо в наслідок помилок при виконанні експертизи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 927/738/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 року апеляційну скаргу у справі №925/486/21 залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки.

Відтак, скаржником було усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.04.2021 року у справі № 927/738/19 своєю ухвалою від 18.05.2021 року.

Розгляд справи неодноразово відкладався на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

29.06.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що в апеляційній скарзі не наведено жодного доказу зі сторони апелянта, які б спростовували законність і обґрунтованість поставленого судом першої інстанції рішення за принципом доведення більш вірогідними доказами, ніж докази, що надані на їх спростування.

Разом з цим, представник позивача наголосив на тому, що не заслуговують на увагу твердження апелянта, як на недійсність спірної поставки по договору, не надання позивачем журналів складського обліку з відмітками про прийняття та видачу товарів, оскільки, вказані документи не є первинними, а другорядними у списку документів, які слугують підставою передачі товару покупцю.

Також, представник позивача заперечив твердження скаржника щодо визнання акту звірки взаєморозрахунків від 02.02.2017 року, як неналежний доказ, оскільки він складений іноземною мовою, поданий суду без належного перекладу, не є первинним документом, як зведений документ, складений за відсутності первинних документів.

29.07.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшла заява про залишення апеляційної скарги без розгляду.

Колегія суддів дійшла висновку про залишення його без розгляду, як таке, що подане із пропуском встановленого законом та судом строку.

За змістом ст. 262 Господарського процесуального кодексу України про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу. В ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу; якщо разом з апеляційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Водночас, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" у справі №927/738/19 було, зокрема, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, пояснень та клопотань - протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали. Попереджено учасників справи, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду у відповідності до ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи викладене та те, що клопотання про залишення апеляційної скарги без розгляду подане з порушенням передбаченого процесуальним законом строку та без належних обґрунтувань неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від позивача, колегія суддів приходить до висновку про залишення зазначеного клопотання без розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 року за клопотанням сторін про продовження строків розгляду справи для з`ясування всіх спірних правовідносин, у зв`язку зі складністю справи продовжено строк розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.04.2021 року.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2021 року у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці справу № 927/738/19 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Гаврилюк О.М., Коротун О.М.

09.09.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника скаржника до суду надійшло клопотання про можливість проведення подальшого апеляційного розгляду справи за межами строків, встановлених ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Північний апеляційний господарський суд прийняв справу №927/738/19 до провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.04.2021 року до провадження колегію суддів у складі: головуючого судді : Суліма В.В., суддів: Коротун О.М., Гаврилюка О.М. Розгляд справи №927/738/19 призначив на 05.10.2021року своєю ухвалою від 09.09.2021 року.

05.10.2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" до Північного апеляційного господарського суду надійшла письмова заява про відвід суддів Суліма В.В., Гаврилюка О.М., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд відмовив у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" про відвід суддів Суліма В.В., Гаврилюка О.М., Коротун О.М. своєю ухвалою від 05.10.2021 року.

05.10.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника скаржника до суду надійшло клопотання про винесення окремої ухвали суду щодо порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросток України» вимог податкового законодавства і несплату податку на додану вартість до державного бюджету, яку направити до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві.

Крім того, 05.10.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника скаржника до суду надійшло клопотання про винесення окремої ухвали за фактом подачі Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросток Україна» до господарського суду підробних доказів №927/738/19, яку направити до Головного управління національної поліції в Чернігівській області та до прокуратури Чернігівської області.

Колегія суддів розглянувши дані клопотання дійшла висновку про відмову в їх задоволенні, у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю, з огляду на наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 135 Господарського процесуального кодексу України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Згідно ст. 246 Господарського процесуального кодексу України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню. Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, який повинен надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк.

Виходячи з аналізу змісту правових норм Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено винесення окремої ухвали за клопотанням учасників у справі та відсутнє посилання на порядок і строки розгляду такого клопотання. Судом самостійно встановлюються наявність обставин та підстав для винесення окремої ухвали, що визначені ст. 246 Господарського процесуального кодексу України. В даному випадку, з огляду на предмет спору та матеріали справи, таких обставин та підстав не вбачається.

Більше того, вказівки стосовно усунення порушень законності чи недоліків у діяльності підприємств, установ, організацій не повинні виходити за межі компетенції господарського суду, тобто господарський суд не вправі давати вказівки, приміром щодо оперативно-господарської діяльності.

У даному випадку суд не вбачає підстав для винесення окремих ухвал стосовно позивача, оскільки судом не встановлено фактів порушення позивачем норм законодавства, які стали б підставою для прийняття окремої ухвали суду, а заявником дані факти не доведено жодними належними та допустимими доказами.

Представники відповідача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 05.10.2021 року підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представники позивача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 05.10.2021 року заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.04.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" у справі №927/738/19 - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 01.04.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" (покупець) був укладений договір поставки мінеральних добрив №215-АС (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити (передати у власність покупця) в передбачені цим договором строки, а покупець прийняти для використання у своїй підприємницькій діяльності мінеральні добрива (агрохімікати), в подальшому товар, та вчасно оплатити його повну вартість по цінам цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору ціна, кількість, асортимент, терміни і пункти поставки Товару обумовлюються в додатках або специфікаціях до даного договору, які погоджуються сторонами попередньо, додаються до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно п. 3.1-3.3 договору постачальник поставляє товар партіями в терміни, зазначені в додатках або специфікаціях до цього договору. Умови поставки викладаються сторонами відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення комерційних термінів "нкотремс-2010". Постачальник здійснює поставку товару за вибором покупця або на базових умовах - FCA "Франко склад" постачальника.

З моменту готовності поставити товар, постачальник повідомляє покупця про можливість такої поставки (п. 3.4.1 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору на підставі рахунку постачальника на оплату покупець проводить попередню оплату кожної партії товару, зазначеної в додатках або специфікаціях до цього договору.

Згідно п. 6.1 договору передавання-приймання товару здійснюється в пункті поставки відповідно до вимог п. 1.2 договору

Відповідно до п. 9.1-9.3 договору останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1 цього договору та закінчується 31.12.2016 року. Закінчення строку договору не звільняє сторони від обов`язку виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору за один місяць до закінчення його дії, він вважається продовженим на той самий термін і на тих умовах, які були передбачені цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2016 року сторонами підписано Специфікацію №1 до договору (далі - Специфікація №1) (наявна в матеріалах справи) на постачання на адресу покупця наступного товару:

1. Амофос 12:52 у кількості 100 тон на суму 1378 170,00 грн без ПДВ;

2. Діамофоска NPK 8:19:29+S у кількості 79,1 тон на суму 867 663,72 грн без ПДВ;

3. Карбамід, 1000 у кількості 68,6 тон на суму 546 687,12 грн без ПДВ;

4. Азофоска (нітроамофоска) NPK (16:16:16), 1000 у кількості 29 тон на суму 304 500,00 грн без ПДВ;

5. КАС-32 у кількості 478,02 тон на суму 3 450 921,98 грн без ПДВ.

Усього на загальну суму 7 857 531,39 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 1, 2 Специфікації №1 упаковка товару: біг-бег, налив. Ціна товару на умовах: самовивіз зі складу у м. Мена.

Згідно з п. 4 Специфікації №1 термін відвантаження товару - протягом трьох банківських днів з моменту отримання попередньої оплати та заявки на відвантаження від покупця. Термін оплати товару - до 01.09.2016 року.

У разі порушення терміну оплати Покупець зобов`язаний оплатити 2,5% від вартості Товару за кожний місяць прострочки.

Від імені постачальника договір та Специфікація №1 підписані директором Гичкою Ю. М., від імені покупця - директором ОСОБА_2, а їх підписи скріплені печатками товариств.

01.04.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" письмово повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" про те, що згідно з договором отримання та вивезення мінеральних добрив товариство може здійснювати за місцем знаходження складу: м. Мена, Чернігівська область, вул. 8 Березня, 16, де мінеральні добрива знаходяться на зберіганні, повідомивши Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" за три дні до бажаного вивезення мінеральних добрив і надання видаткової накладної.

Згідно з договором купівлі-продажу від 14.01.2011 року та витягу про державну реєстрацію прав нежитлове приміщення - склад з прибудовою та рампою, розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_14 (т. 1 а.с. 189-192).

09.02.2016 року між ОСОБА_14 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" був укладений договір №2016/02/01 безоплатного користування, відповідно до умов якого позивачу надано в безоплатне користування частину приміщень складу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_14 на праві власності.

Позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру №Р0001554 від 01.04.2016 року на оплату мінерального добрива, зазначеного у Специфікації №1, на загальну суму 7 857 531,39 грн (наявний в матеріалах справи).

Так, за твердженням позивача, на виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" поставило ТОВ "Мена-Авангард" мінеральні добрива на загальну суму 7 857 531,39 грн, що підтверджується видатковими накладними:

- №Р00006933 від 01.04.2016 року на поставку амофосу 12:52 - 100 тон; діамофоски NPK 8:19:29+S - 79,1 тони; карбаміду - 56,45 тон; азофоски (нітроамофоска) NPK (16:16:16) - 29 тон, усього на загальну суму 3600 234,07 грн. На вказаній видатковій накладній від імені покупця міститься підпис директора ОСОБА_2, який скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард";

- №Р00005554 від 30.12.2016 року на поставку КАС-32 у кількості 98,987 тон на загальну суму 857 531,39 грн. На вказаній видатковій накладній від імені покупця міститься, зокрема, підпис директора ОСОБА_2, який скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард";

- №Р00006911 від 18.01.2017 року на поставку КАС-32 у кількості 230,865 тон на загальну суму 1 999 992,73 грн. На вказаній видатковій накладній від імені покупця міститься, зокрема, підпис директора ОСОБА_2, який скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард";

- №Р00006915 від 24.01.2017 року на поставку КАС-32 у кількості 57,716 тон на загальну суму 499 996,02 грн. На вказаній видатковій накладній від імені покупця міститься, зокрема, підпис директора ОСОБА_2, який скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард";

- №Р00006918 від 30.01.2017 року на поставку КАС-32 у кількості 69,26 тон на загальну суму 600 002,15 грн. На вказаній видатковій накладній від імені покупця міститься, зокрема, підпис директора ОСОБА_2, який скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард";

- №Р00006920 від 01.02.2017 року на поставку КАС-32 - 21,192 тони та карбаміду - 12,15 тон, усього на загальну суму 299 775,03 грн. На вказаній видатковій накладній від імені покупця міститься, зокрема, підпис директора ОСОБА_2, який скріплений печаткою Товариством з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард".

Матеріали справи містять договори поставки, специфікації, рахунки-фактури, видаткові, товарно-транспортні, залізничні накладні, документи щодо переміщення ТМЦ між складами (т. 2 а. с. 64-113), з яких вбачається, що мінеральні добрива для здійснення їх подальшої поставки відповідачу відповідно до умов договору №215-АС від 01.04.2016 року позивач придбав у інших контрагентів - у ПрАТ "Макрохім", ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД", ТОВ з ІІ "БНХ Україна", а саме:

- мінеральне добриво Амофос 12:52 придбано у ПрАТ "Макрохім" згідно з договором поставки №01/15-МД від 01.01.2015 року у кількості 103,2 т та було переміщено автотранспортом на склад в м. Мені по вул. 8-го Березня, 16;

- мінеральне добриво - Діамофоска NPK 8:19:29+S було придбано у двох постачальників:

1. У Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Агроімпорт ЛТД" згідно з договором №АІ-00170 від 21.01.2016 року: 64 т було доставлено на склад Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" в м. Конотоп та 64 т було доставлено на склад у м. Мена по вул. 8-го Березня, 16, залізничним вагоном;

2. У ТОВ з ІІ "БНХ Україна" згідно з договором №213/09/15 від 04.12.2015 - 128 т відвантажено на склад у м. Мена по вул. 8-го Березня, 16, залізничними вагонами.

- мінеральне добриво - Карбамід придбано у ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" згідно з договором №АІ-00170 від 21.01.2016 року у кількості 108,8 т, з яких 64,8 т було переміщено зі складу у м. Конотоп на склад в м. Мена по вул. 8-го Березня, 16.

Інша поставка мінерального добрива карбаміда на склад в м. Мена в кількості 50,4 т відбулась залізничним вагоном.

- мінеральне добриво - Азофоска (нітроамофоска) NPK (16:16:16) придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Агроімпорт ЛТД" згідно з договором №АІ-00170 від 21.01.2016 року у кількості 108,8 т у кількості 136 т та було доставлено на склад у м. Мена по вул. 8-го Березня, 16, залізничними вагонами;

- мінеральне добриво - КАС-32 (або карбамідно-аміачна суміш) придбано у ТОВ з ІІ "БНХ Україна" згідно з договором №213/09/15 від 04.12.2015 року у кількості 728,94 т та було доставлено на склад у м. Мена по вул. 8-го Березня, 16, залізничними вагонами.

Відповідно до наданих виписок АТ "ОТП Банк" з рахунку відповідач перерахував позивачу кошти у загальному розмірі 4 257 531,39 грн з призначенням платежу "згідно рахунку №Р0001554 від 01.04.2016", а саме: 19.12.2016 - 300 000,00 грн, 21.12.2016 - 557 531,39 грн, 18.01.2017 - 2 000 000,00 грн, 24.01.2017 - 500 000,00 грн, 30.01.2017 - 600000,00 грн, 01.02.2017- 300 000,00 грн (т. 1 а.с. 25-32).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 02.02.2017 року директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" Гичкою Ю. М., директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" ОСОБА_2 та бухгалтером Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" Донець Т. М. підписано акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" становить 3 600000,00 грн (т. 1 а.с. 24).

Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" №65-з від 28.02.2017 року ОСОБА_2 звільнено з роботи за угодою сторін з 28.02.2017 року (т. 1 а.с. 111).

Позивач направив відповідачу нагадування про виконання грошового зобов`язання за договором, вимогу про сплату 3 600 000,00 грн заборгованості за договором від 21.11.2017 року, передсудову вимогу про сплату заборгованості від 15.04.2019 року, які були отримані відповідачем (т. 1 а.с. 34-42).

Так, відповідно до наданої позивачем бухгалтерської довідки від 11.10.2019 року №53 на балансі Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" на рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями" станом на 30.06.2016 року обліковувалась дебіторська заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" в сумі 3 600 000,00 грн (т. 2 а.с. 114).

Крім того, матеріали справи містять фінансовий звіт (баланс) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" станом на 30.06.2016 року, у рядку "1125" якого зазначена дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги станом на кінець звітного періоду у розмірі 128450,4 тис. грн (т. 2 а.с. 116).

Згідно з наданою розшифровкою дебіторської заборгованості Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" станом на 30.06.2016 року, рядок 1125 балансу, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" перед позивачем становить 3 600,2 тис. грн. (т. 2 а.с. 115).

Відповідач в свою чергу надав бухгалтерську довідку Товариству з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" №484 від 13.09.2019 року , у якій зазначено, що станом на 31.12.2018 року та на 31.08.2019 року заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток-Україна" відсутня (т. 1 а.с. 84).

Крім того, за твердженням відповідача у травні-вересні 2016 року ФОП ОСОБА_14 та його дружина ФОП Тужик С. М. здійснювали поставки Товариству з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард", на підтвердження чого надав платіжні доручення про сплату коштів вказаним особам.

У наданих відповідачем платіжних дорученнях про сплату коштів ФОП ОСОБА_14 та ФОП Тужик С. М. №5821 від 20.07.2016 року на суму 50 000,00 грн, №5988 від 09.09.2016 року на суму 70000,00 грн, №948 від 22.09.2016 року на суму 1710,00 грн, №1008 від 28.09.2016 року на суму 798 044,50 грн, №819 від 12.08.2016 року на суму 200 000,00 грн, №831 від 25.08.2016 року на суму 120000,00 грн, №897 від 31.08.2016 року на суму 26000,00 грн, №960 від 22.09.2016 року на суму 16125,00 грн вказано призначення платежу "за товар згідно рахунку"/"за хім. препарати згідно рахунку"; у платіжних дорученнях №503 від 06.05.2016 року на суму 600,00 грн - "за плівку згідно рахунку", №953 від 22.09.2016 року на суму 2500,00 грн - "за мішки згідно рахунку", №794 від 09.08.2016 року на суму 305,00 грн - "за добриво згідно рахунку" (т. 2 а. с. 23-33). Усього надано платіжних доручень на суму 1 285 284,50 грн.

Відповідно до балансу (звіту про фінансовий стан) на 31.12.2016 у Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" на кінець звітного періоду обліковувалась кредиторська заборгованість за товари роботи, послуги (рядок 1615) у розмірі 13093 тис. грн (т. 5 а.с. 235-236).

У наданих балансах (звітах про фінансовий стан) ТОВ "Мена-Авангард" на 31.03.2017 року, у тому числі у виправленому, станом на початок звітного періоду зазначена кредиторська заборгованість за товари роботи, послуги (рядок 1615) у розмірі 13 093 тис. грн.

Розшифровок рядку 1615 вказаних балансів Товариством з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" в розрізі контрагентів, матеріали справи не містять.

Згідно з наданим Головним управлінням статистики у Чернігівській області звітом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" про внесення мінеральних, органічних добрив, гіпсування та вапнування ґрунтів під урожай за 2016 рік усього відповідачем внесено добрив під урожай звітного року у перерахунку на 100% поживних речовин з переведенням у тони - 332,4 т, з яких азотних N - 230,0 т, фосфорних - 61,20 т, калійних К2О - 41,20 т (т. 6 а.с. 6-7).

Відповідно до наданого Головним управлінням статистики у Чернігівській області звіту Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" про внесення мінеральних, органічних добрив, гіпсування та вапнування ґрунтів під урожай за 2017 рік усього відповідачем внесено добрив під урожай звітного року у перерахунку на 100% поживних речовин з переведенням у тони - 481,60 т, з яких азотних N - 268,60 т, фосфорних - 117,00 т, калійних К2О - 96,00 т (т. 6 а.с. 3-4).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позич

на підтвердження здійснення поставок відповідачу мінеральних добрив у 2016-2017 роках надав заяви свідків, а саме:

- колишнього директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" ОСОБА_2 , яка повідомила, що у 2016 році з Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" був укладений договір на поставку добрив приблизно на суму 7 000 000,00 грн на умовах відстрочки платежу. У квітні 2016 році відповідно до укладеного договору та видаткової накладної власним транспортом Товариство з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" почали вивозити мінеральні добрива зі складу, розташованого у АДРЕСА_1, де знаходились мінеральні добрива Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна". ОСОБА_2 зазначає, що їй відомо, що цей склад належав ОСОБА_14 Підтвердженням того, що поставка мінеральних добрив відбувалась можуть слугувати внутрішні журнали виїзду та в`їзду автомобільного транспорту, які велись на прохідній Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард", матеріалами бухгалтерського обліку, статистичною звітністю з внесення мінеральних добрив у 2016-2017 роках. ОСОБА_2 зазначає, що вона як директор товариства підписувала договір на поставку мінеральних добрив від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" та видаткові накладні. ОСОБА_2 стверджує, що у 2016 році закупівлі мінеральних добрив Товариством з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" відбувалась тільки у Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна"; на час звільнення 28.02.2017 року заборгованість близько 3 600 000,00 грн за мінеральні добрива перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" існувала у регістрах бухгалтерського обліку (т. 1 а.с. 160).

Справжність підпису ОСОБА_2 на заяві свідка посвідчена уповноваженою на вчинення нотаріальних дій у Виконавчому комітеті Калитянської селищної ради Мирончук В. В.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що під час допиту свідка ОСОБА_2 у судовому засіданні суду першої інстанції щодо поставки мінеральних добрив 01.04.2016 року вона пояснила, що мінеральні добрива зі складу, розташованого у АДРЕСА_1, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" отримувало протягом квітня-травня 2016 року, а видаткова накладна №Р000693 від 01.04.2016 року підписана нею вже після остаточного отримання усього товару, зазначеного у ній. Попередня оплата за цією видатковою накладною Товариством з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" не здійснювалась та попередню заявку на отримання цього товару не надавали. ОСОБА_2 пояснила, що податковий кредит на поставку за видатковою накладною №Р000693 від 01.04.2016 року не оформлювався, оскільки не було податкового зобов`язання, а існувала домовленість скласти податкову накладну, коли виникне потреба.

- колишнього начальника охорони Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" ОСОБА_3, у якій він стверджує, що з 01.04.2016 року, протягом 2016 року і до 01.02.2017 року транспортні засоби з мінеральними добривами заїжджали на територію Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард", де розвантажувались в складських приміщеннях в присутності працівників охорони Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард". Завантаження даних транспортних відбувалося на складі, який належав ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_1, також в присутності працівників охорони Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард". Підтвердженням поставки мінеральних добрив Товариству з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" зі складу за адресою: АДРЕСА_1, в період з 01.04.2016 року і до 01.02.2017 року можуть слугувати журнал обліку в`їзду, виїзду транспортних засобів з території Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард", внутрішні накладні, з відображенням часу, дати, марки ТЗ, державного номерного знаку ТЗ, ПІБ водія, який вантаж, вага, найменування контрагента, який поставляє товар (т. 1 а.с. 161).

Справжність підпису ОСОБА_3 на заяві свідка посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Кезлею В. І.

- колишнього головного агронома Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" ОСОБА_4 , у якій зазначено, що йому відомо про те, що єдиним постачальником мінеральних добрив Товариству з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" у 2016 році було Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна". Також ОСОБА_4 відомо, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" укладало з Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" договір на поставку мінеральних добрив, перелік яких він і замовляв на забезпечення врожаю 2016-2017 років, а саме амофос 12:52, азофоска (нітроамофоска) NPK (16:16:16), діамофоска NPK 8:19:29+S, карбамід, КАС-32, поставка яких була розпочата Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" перед посівною з 01.04.2016 року протягом 2016 року і десь до лютого 2017 року. Відвантаження Товариству з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" мінеральних добрив Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" відбувалось зі складу, розташованого у АДРЕСА_1 , який, як йому відомо, належить ОСОБА_14 Мінеральні добрива вивозились на склад Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" самовивозом, а завантаження відбувалось в присутності працівників охорони Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард"; у деяких випадках мінеральні добрива вивозились одразу на поле, обминаючи склад Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард". Перехідного залишку мінеральних добрив від постачальників 2015 року у Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" не було. У заяві ОСОБА_4 зазначає, що викладені ним показання можуть бути підтверджені внутрішніми документами Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард", а саме актами на списання мінеральних добрив по культурах та по полях, статистичною звітністю №9-б-сг, звітами про врожайність у 206-2017 роках (т. 1 а.с. 162).

Справжність підпису ОСОБА_4 на заяві свідка посвідчена приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу Ніколаєнко С. В.

Разом, з цим під час допиту свідка ОСОБА_4 у судовому засіданні першої інстанції щодо поставки мінеральних добрив 01.04.2016 року ОСОБА_4 пояснив, що мінеральні добрива вивозились зі складу, який належить ОСОБА_14 , приблизно протягом 1,5 місяця. На складі вівся журнал, де ставили свої підписи представники двох сторін (охоронці та інші представники). ОСОБА_4 зазначив, що він з чиїхось слів знає про те, що добрива брались у борг, однак відповідних документів не бачив. Щодо купівлі мінеральних добрив безпосередньо у ОСОБА_14 він зазначив, що у нього брались інші пестициди, а не мінеральні добрива. Про те, що мінеральні добрива (які Товариство з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" брало з цього складу) купували у Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна", йому повідомила директор і тендерний комітет, який займався закупівлями.

- колишнього агронома Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" ОСОБА_5 , у якій зазначено, що на початок 2016 року були відсутні залишки мінеральних добрив, тому він надавав головному агроному перелік найменувань та необхідну кількість мінеральних добрив, необхідних для забезпечення гарного врожаю 2016-2017 років, а саме: амофос 12:52, азофоска (нітроамофоска) NPK (16:16:16), діамофоска NPK 8:19:29+S, карбамід, КАС-32. Перед посівною з 01.04.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" стало отримувати мінеральні добрива зі складу, який розташований у АДРЕСА_1 , що, як йому відомо, належить ОСОБА_14 Від головного агронома він довідався, що мінеральні добрива Товариству з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" відвантажує Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна", які зберігаються на складі, що належить ОСОБА_14 У квітні 2016 року він неодноразово їздив на цей склад разом з працівниками охорони Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард", де транспортні засоби завантажувались мінеральними добривами, а саме: амофосом 12:52, азофоскою (нітроамофоска) NPK (16:16:16), діамофоскою NPK 8:19:29+S, карбамідом, привозили їх прямо на поля, де одразу ж їх вносили, навіть не завозячи на склад Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард". У заяві ОСОБА_5 зазначає, що викладені ним показання можуть бути підтверджені актами на списання мінеральних добрив по культурах та по полях, а також дані бухгалтерського обліку (т. 1 а.с. 171).

Справжність підпису ОСОБА_5 на заяві свідка посвідчена приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу Ніколаєнко С. В.

Під час допиту свідка ОСОБА_5 у судовому засіданні першої інстанції щодо поставки мінеральних добрив 01.04.2016 року він пояснив, що мінеральні добрива забирали зі складу, який належить ОСОБА_14 , у квітні та на початку травня 2016 року. Будь-яких документів, що стосуються поставки добрив, він особисто не виписував. Про те, що мінеральні добрива належать Товариств з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна", а не ОСОБА_14 він знає зі слів ОСОБА_4

- колишнього водія Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" ОСОБА_6 , у якій він стверджує, що перед посівною у квітні 2016 року за розпорядженням завідуючого гаражем ОСОБА_7 на підставі подорожнього листа він неодноразово їздив на склад, який розташований у АДРЕСА_1 , і в присутності працівників охорони Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" завантажувались мінеральними добривами, які були запаковані у великі мішки під назвою Біг-Беги та перевозили мінеральні добрива на склад Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард", а інколи прямо на поля (т. 1 а.с. 178).

Справжність підпису ОСОБА_6 на заяві свідка посвідчена в. о. старости Величківського старостинського округу Менської міської ради ОСОБА_8 .

Під час допиту свідка ОСОБА_6 у судовому засіданні щодо поставки мінеральних добрив 01.04.2016 року він пояснив, що мінеральні добрива зі складу, який розташований у АДРЕСА_1 , перевозили з 01.04.2016 року і протягом не менше місяця. У водія був лише шляховий лист, а відвантаження і розвантаження (заїзд на територію Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард") контролювали охоронці та особа на прізвище ОСОБА_9 , який на той час відповідав за поставки. Документів на постачання мінеральних добрив він особисто не бачив, а бачив лише те, що при отриманні товару велись якісь записи у журналах. Охоронці супроводжували товар, а приймав його завскладом.

- колишнього водія Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" ОСОБА_10 , у якій він стверджує, що перед посівною у квітні 2016 року за розпорядженням завідуючого гаражем ОСОБА_7 на підставі подорожнього листа він неодноразово їздив на склад, який розташований у АДРЕСА_1 , і в присутності працівників охорони Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" завантажувались мінеральними добривами, які були запаковані у великі мішки під назвою Біг-Беги та перевозили мінеральні добрива на склад Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард", а інколи прямо на поля (т. 1 а.с. 181).

Справжність підпису ОСОБА_10 на заяві свідка посвідчена в. о. старости Величківського старостинського округу Менської міської ради ОСОБА_8

- колишнього керуючого дільницею автоперевезень Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" ОСОБА_7 , у якій він зазначив, що з квітня 2016 року направляв великовантажні автомобілі на завантаження мінеральними добривами на склад, що розташований у АДРЕСА_1 , та доставки їх на склад чи поля Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард". Завантаження та розвантаження мінеральних добрив завжди відбувалось в присутності працівників охорони Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" (т. 1 а.с. 182).

Справжність підпису ОСОБА_7 на заяві свідка посвідчена приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу Ніколаєнко С. В.

Під час допиту свідка ОСОБА_7 у судовому засіданні першої інстанції щодо поставки мінеральних добрив 01.04.2016 року він пояснив, що мінеральні добрива зі складу, який розташований у АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_14 , вивозились не в один день, а протягом квітня-травня 2016 року. У 2016 році добрива отримували лише зі складу, що належить ОСОБА_14 ОСОБА_7 повідомив, що він не знає, які документи оформлювались на отримання товару; з водіями постійно їздили охоронці.

- ОСОБА_14 - власника складу за адресою АДРЕСА_1 , у якій зазначено, що він також має у власності частину залізничної колії і це дозволяє доставляти добрива на склад залізничним транспортом. Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" та ОСОБА_14 була досягнута домовленість про безоплатне користування вказаним складом та 09.02.2016 року був укладений договір безоплатного користування. Мінеральні добрива Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" на склад (АДРЕСА_1) доставлялися залізничним або автомобільним транспортом, починаючи з лютого 2016 року і приймались на склад представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна". ОСОБА_14 зазначає, що йому відомо про проведення перемовин між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" щодо укладення договору про поставку мінеральних добрив, а також відомо, що на склад доставлялися різні види мінеральних добрив, у тому числі: амофос 12:52, діамофоска NPK 8:19:29+S, азофоска (нітроамофоска) NPK (16:16:16), карбамід. ОСОБА_14 пам`ятає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" одночасно повідомило його про укладення із Товаристом з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" договору на поставку мінеральних добрив і в той же день розпочали відвантаження на транспортні засоби Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" мінеральних добрив, і це відбувалось з самого початку квітня 2016 року, скоріше з 1 квітня 2016 року. Вивезення мінеральних добрив Товариством з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" відбувалось з території, де він сам здійснював і здійснює господарську діяльність, а тому пам`ятає, що транспортні засоби Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" вивозили мінеральні добрива Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" протягом 2016 року і до лютого 2017 року (т. 1 а. с. 188).

Справжність підпису ОСОБА_14 на заяві свідка посвідчена приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу Ніколаєнко С. В.

Під час допиту свідка ОСОБА_14 у судовому засіданні суду першої інстанції щодо взаємовідносин Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" він пояснив, що договір поставки мінеральних добрив №215-АС від 01.04.2016 він не бачив, про його умови йому не відомо. Мінеральні добрива, а саме: амофос 12:52, діамофоска NPK 8:19:29+S, азофоска (нітроамофоска) NPK (16:16:16), карбамід Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" завозились на територію, де розташований його склад, залізничними вагонами та автотранспортом, товар приймався працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна", прізвища яких він не знає, та складався на території під навіс. Вивантаженням мінеральних добрив та завантаженням мінеральних добрив на транспортні засоби Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" він здійснював сам за допомогою кару. Про те, що мінеральні добрива забирались саме працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард", йому відомо, оскільки він знає цих працівників і давно співпрацює з Товариством з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард". Товариство з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" здійснювало закупівлю товару у нього та його дружини, проте це був інший товар, а його закупівля проводилась не зі складу, а з магазину, який розташований у іншому місці. ОСОБА_14 повідомив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" купувало у нього плівку, мішки, різні пестициди, інші хімічні препарати, які не відносяться до мінеральних добрив.

- колишнього головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" ОСОБА_11 , у якій зазначено, що мінеральні добрива надходили до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" у 2016 році тільки від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна", а також надходили і на початку 2017 року відповідно до укладеного договору, окремими партіями, зі складу, що розташований у АДРЕСА_1. Вивезення мінеральних добрив зі вказаного складу відбувалось власним транспортом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард", оскільки до бухгалтерії передавались подорожні листи, відповідно до яких проводилось нарахування заробітної плати водіям. Мінеральні добрива від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" оприбутковувались в бухгалтерському обліку Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" на підставі видаткових накладних. Стосовно факту поставки мінеральних добрив Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" за видатковою накладною №Р0006933 від 01.04.2016 року ОСОБА_11 стверджує, що мінеральні добрива за цією поставкою були оприбутковані в бухгалтерському обліку, підтвердженням чого можуть слугувати оборотно-сальдова відомість по рах 208 в розрізі номенклатур (назв) за 2016 рік, а також використання мінеральних добрив ТОВ "Мена-Авангард", поставлених 01.04.2016 року за вищевказаною видатковою накладною, а також за іншими поставками, підтверджується актами використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин ТОВ "Мена-Авангард", які надавались в бухгалтерію головним агроном ОСОБА_4, на підставі чого складалась статистична звітність №9-б-сг. Крім того, ОСОБА_11 зазначила, що вона складала баланс Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" станом на 31.12.2016 року, де в складі кредиторської заборгованості за товари, послуги перед контрагентами (рядок балансу 1615), входила заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" за поставлені у 2016 році мінеральні добрива. Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" проводилось звіряння розрахунків господарських операцій та згідно з актом звірки від 02.02.2017 року, який вона підписувала, підтверджується існування заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" на суму 3 600000,00 грн станом на час складання цього акту звірки (т. 1 а. с. 204).

Справжність підпису ОСОБА_11 на заяві свідка посвідчена приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу Ніколаєнко С. В.

Під час допиту свідка ОСОБА_11 у судовому засіданні суду першої інстанції щодо поставки мінеральних добрив 01.04.2016 року вона пояснила, що отримала видаткову накладну від 01.04.2016 року приблизно у травні-червні 2016 року. Бухгалтерський облік в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" вівся як в електронному, так і в паперовому вигляді. В паперовому вигляді складались не всі документи, а, зокрема, акти використання мінеральних добрив по полях, оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 (складалась помісячно і поквартально) та оборотно-сальдова відомість по рахунку 208 (складалась помісячно). Чи була передбачена нормативно-правовим актом роздруківка і зберігання усіх бухгалтерських документів з електронної бази вона не знає.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції укладений між сторонами спірний договір є договором поставки, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно із положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час, коли оформлювалась спірна видаткова накладна):

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9);

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1);

- первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1).

З 01.01.2018 року набули чинності зміни до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідно до яких частину другу доповнено абзацом дев`ятим такого змісту: "Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо".

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів (абзац другий пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.4);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5);

- первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (пункт 2.15).

Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо).

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.08.2020 року у справі №927/833/18.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено вище, позивач як докази на підтвердження здійснення поставки мінеральних добрив відповідачу, надав, зокрема, заяви свідків - колишніх працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард", а саме: директора ОСОБА_2 , начальника охорони ОСОБА_3 , головного агронома ОСОБА_4 , агронома ОСОБА_5 , водія ОСОБА_6 , водія ОСОБА_10 , керуючого дільницею автоперевезень ОСОБА_7 , головного бухгалтера ОСОБА_11 , а також власника складу, який розташований в АДРЕСА_1 , ОСОБА_14

Колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції неправомірно прийняв як належний доказ заяви свідків, оскільки за його твердженням відомості про господарські операції не можуть встановлюватись на підставі показань свідків, а особи, які засвідчили справжність підписів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_2 , не мали відповідних повноважень на це, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків.

Згідно зі ст. 87 Господарського процесуального кодексу України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Сторони, треті особи та їх представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Показання свідка, що ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, не беруться судом до уваги.

За приписами ч. 1-3 ст. 88 Господарського процесуального кодексу України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка.

У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.

Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, надані заяви свідків містять відомості про особи свідків, які передбачені ч. 2 ст. 88 Господарського процесуального кодексу України, а саме:

- містять виклад певних обставин;

- підтвердження свідків про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань.

Підписи свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 на заявах свідків посвідчені приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу Ніколаєнко С. В., а підпис ОСОБА_3 - приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Кезлею В. І.

Підпис свідка ОСОБА_2 на заяві свідка посвідчена уповноваженою на вчинення нотаріальних дій у Виконавчому комітеті Калитянської селищної ради ОСОБА_13 , а підписи свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_10 посвідчені в. о. старости Величківського старостинського округу Менської міської ради ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

У сільських населених пунктах нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 37 Закону України "Про нотаріат" у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, які засвідчують справжність підпису на документах.

Відповідно до п. 2.11, 2.12 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року№3306/5, засвідчення справжності підпису на документах здійснюються шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах, які підписуються посадовою особою органу місцевого самоврядування і скріплюються гербовою печаткою відповідного органу місцевого самоврядування.

Усі нотаріальні дії, які вчиняються посадовою особою органу місцевого самоврядування, реєструються в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування у порядку, передбаченому ст. 52 Закону України "Про нотаріат", та Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року № 3253/5, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 23.12.2010 року за № 1318/18613.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, нотаріальні дії із засвідчення справжності підпису свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на заявах свідків вчинені у сільських населених пунктах, посадовими особами органів місцевого самоврядування, шляхом вчинення посвідчувальних написів, які підписані посадовими особами органів місцевого самоврядування і скріплені гербовими печатками. Крім того, на цих заявах міститься номер їх реєстрації у реєстрі.

При цьому Закону України "Про нотаріат" та Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування не містять підстав для відмови особі у вчиненні нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування у разі реєстрації місця проживання особи у іншому населеному пункті, як і не містять необхідності надання до документів, які засвідчуються, наявності повноважень у відповідної посадової особи відповідних на те повноважень.

Відповідач в свою чергу не спростовував належними та допустимими доказами відсутність у посадових осіб органів місцевого самоврядування, які засвідчили справжність підпису на заявах свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 відповідних повноважень на їх засвідчення.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, у наданих заявах свідків, останні підтвердили, що починаючи з квітня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" почало вивозити мінеральні добрива зі складу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить гр. ОСОБА_14

Так, як було зазначено вище, за показаннями свідка - колишнього головного агронома Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" ОСОБА_4 та свідка - колишнього агронома Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" ОСОБА_5 , які за своїми посадами є фахівцями у галузі землеробства, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" отримувало зі вказаного складу наступні мінеральні добрива: амофос 12:52, азофоску (нітроамофоску) NPK (16:16:16), діамофоску NPK 8:19:29+S, карбамід.

Свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в свою чергу зазначили, що ці мінеральні добрива вивозились зі складу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , протягом квітня-травня 2016 року, приблизно 1,5 місяці, та завозились на територію Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард", а у деяких випадках - одразу на поля. Контроль та перевірку мінеральних добрив під час їх завезення на територію Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" здійснювався охоронцями товариства, а облік транспортних засобів, які заїжджали або виїжджали з цієї території фіксувався в окремому журналі.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, частина приміщень складу за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться у безоплатному користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" відповідно до договору №2016/02/01 від 09.02.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна", починаючи з січня 2016 року здійснило закупівлю у інших контрагентів мінеральних добрив, а саме: амофосу 12:52, діамофоски NPK 8:19:29+S, азофоски (нітроамофоски) NPK (16:16:16), карбаміду, КАС-32, які залізничним та автомобільним транспортом були доставлені на склад у АДРЕСА_1 .

Так, свідок ОСОБА_14 , який є власником зазначеного складу, підтвердив, що починаючи з лютого 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" здійснювало доставку мінеральних добрив, у тому числі амофосу 12:52, діамофоски NPK 8:19:29+S, азофоски (нітроамофоски) NPK (16:16:16), карбаміду на цей склад. Про дані обставини йому відомо, оскільки відповідно до укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" договору про надання послуг від 05.01.2016 року (т. 2 а.с. 61) він є уповноваженою особою позивача з отримання і відправлення вантажу, підписання залізничних накладних. Крім того, ОСОБА_14 пояснив, що він самостійно здійснював завантаження власним спеціальним навантажувачем (каром) мінеральних добрив, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна", на транспортні засоби Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард".

Враховуючи те, що свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 безспосередньо брали участь у замовленні, завантаженні, перевезенні та вивантаженні мінеральних добрив, які знаходились на складі, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , їх показання не суперечать між собою щодо часу, місця вивезення, номенклатури (назв) цих добрив, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що обставини отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" мінеральних добрив - амофосу 12:52, діамофоски NPK 8:19:29+S, азофоски (нітроамофоски) NPK (16:16:16), карбаміду зі складу за адресою: АДРЕСА_1 , у період квітень-травень 2016 року скоріше були (мали місце), аніж не були.

Показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в частині зазначення ними обставини щодо отримання мінеральних добрив саме від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" правомірно не були взяті судом першої інстанції до уваги, оскільки ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

Водночас, показання свідків ОСОБА_2 , яка як директор підписала спірну видаткову накладну, та ОСОБА_11 , яка як головний бухгалтер здійснювала бухгалтерський облік за спірною видатковою накладною, в частині зазначення ними обставини щодо отримання мінеральних добрив саме від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" беруться судом до уваги.

Разом з цим, твердження скаржника, що свідок ОСОБА_14 у своїх показаннях не повідомив суд, що у період травень-вересень 2016 року він та його дружина - ФОП Тужик С. М. також здійснювали поставки Товариству з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" на загальну суму 1 285284,50 грн з тієї ж території - вул. 8-го Березня,16, м. Мена, а тому показання свідків можуть стосуватися саме цих поставок, не беруться судом до уваги, оскільки матеріали справи не містять, а с скаржник не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які підтверджують закупівлю у ФОП ОСОБА_14 та ФОП Тужик С. М. у період травень-вересень 2016 року саме мінеральних добрив, які зазначені у спірній видатковій накладній, зі складу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, колегія суддів відзначає, що за свідченнями ОСОБА_14 він та його дружина дійсно здійснювали продаж відповідачу товарів, проте це був інший товар, ніж вказаний у спірній видатковій накладній, а його отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" відбувалось не на складі, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а в магазині, що розташований у іншому місці.

У наданих відповідачем платіжних дорученнях про сплату коштів ФОП ОСОБА_14 та ФОП Тужик С. М. №5821 від 20.07.2016 року на суму 50000,00 грн, №5988 від 09.09.2016 року на суму 70000,00 грн, №948 від 22.09.2016 року на суму 1710,00 грн, №1008 від 28.09.2016 року на суму 798044,50 грн, №819 від 12.08.2016 року на суму 200000,00 грн, №831 від 25.08.2016 року на суму 120 000,00 грн, №897 від 31.08.2016 року на суму 26000,00 грн, №960 від 22.09.2016 року на суму 16125,00 грн вказано призначення платежу "за товар згідно рахунку"/"за хім. препарати згідно рахунку", але доказів того, які саме товари/хімічні препарати були оплачені, матеріали справи не містять.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поняття "хімічні препарати" не є тотожним поняттю "мінеральні добрива", оскільки має значно ширше значення, до якого належать такі препарати як пестициди, що узгоджується з показаннями ОСОБА_14

У платіжних дорученнях №503 від 06.05.2016 року на суму 600,00 грн зазначено призначення платежу "за плівку згідно рахунку", №953 від 22.09.2016 на суму 2500,00 грн - "за мішки згідно рахунку", №794 від 09.08.2016 року на суму 305,00 грн - "за добриво згідно рахунку".

Тобто вказаних платіжних дорученнях вбачається, що відповідач купував у ФОП Тужик С. М. мішки, плівки та якесь добриво на суму лише 305,00 грн, найменування якого не зазначено.

Усього придбано товару на загальну суму 1285 284,50 грн.

При цьому, крім відмінності щодо груп придбаних товарів, їх вартість також є значно меншою від спірної поставки.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач не довів суду належними та допустимими в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказами здійснення закупівлі мінеральних добрив - амофосу 12:52, азофоски (нітроамофоски) NPK (16:16:16), діамофоски NPK 8:19:29+S, карбаміду у період травень-вересень 2016 року у ФОП ОСОБА_14 та ФОП Тужик С. М., а відтак доводи відповідача у цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до показань свідків - колишнього головного агронома ТОВ "Мена-Авангард" ОСОБА_4 та колишнього агронома Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" ОСОБА_5, залишку таких мінеральних добрив як амофос 12:52, азофоска (нітроамофоска) NPK (16:16:16), діамофоска NPK 8:19:29+S, карбамід на початок 2016 році у Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" не було.

З метою встановлення обставин щодо отримання та витрачання мінеральних добрив Товариством з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" у 2016 році, ухвалою суду першої інстанції від 02.03.2021 року у порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України було зобов`язано відповідача надати суду: оборотно - сальдову відомість по pax. 208 в розрізі номенклатури (назв) мінеральних добрив за 2016 рік та 2017 рік окремо TOB "Мена-Авангард"; оборотно- сальдову відомість по pax. 631 в розрізі контрагентів за період з 01.04.2016 року по 31.12.2016 року та з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року TOB "Мена-Авангард" щодо поставки мінеральних добрив; картку рахунку 631 ТОВ "Мена-Аванград" за період з 01.04.2016 року по 31.12.2017 року по контрагенту TOB "АГРОСТОК УКРАЇНА"; акти на використання і списання мінеральних добрив по полях TOB "Мена-Авангард" у 2016- 2017 роках.

Відповідач в свою чергу, як вбачається з матеріалів справи витребуваних судом документів не надав, посилаючись на те, що під час проведення слідчих дій в серпні 2018 року за ухвалою Слідчого судді Сосницького районного суду Чернігівської області СВ Менського ВП ГУНП в Чернігівській області від 22.08.2018 року в програмному забезпеченні " 1С Бухгалтерія" Товариства стався технічний збій, який призвів до втрати бази даних бухгалтерського обліку. Незважаючи на це, бухгалтерський облік було поновлено з урахуванням показників попередньо поданих податковим органам Балансів, іншої податкової звітності, наявних первинних документів, даних руху коштів на банківських рахунках, у тому числі і про поточну кредиторську заборгованість (рядок " 1615"), але на момент такого поновлення. У паперовому вигляді ці документи відсутні через закінчення трирічного строку для їх зберігання.

Водночас, матеріали справи не місять жодних належних та допустимих доказів проведення слідчих дій, вилучення документів та пошкодження бази даних бухгалтерського обліку при виконанні відповідних слідчих дій відповідач суду не надав, які і не надав доказів неможливості такого відновлення, втрати первісних документів.

Твердження відповідача про відсутність у нього витребуваних судом документів у зв`язку з пошкодженням бази даних бухгалтерського обліку суд першої інстанції правомірно розцінив, як ненадання та ухилення від виконання вимог суду.

Водночас, посилання скаржника, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що поновити зазначені документи неможливо, у зав`язку з тим, що не збереглась значна частина документів первинного бухгалтерського обліку, трирічний термін зберігання, яких закінчився згідно вимог наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року №578/5, колегія суддів відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, про витребування вказаних документів, позивач заявляв у жовтні 2019 року, коли строк зберігання цих бухгалтерських документів не сплинув, і вказані документи, могли спростувати або підтвердити дійсність спірної поставки позивачем.

Оскільки витребувані докази відповідач не надав, суд першої інстанції обґрунтовано розцінив, як ухилення від виконання вимог суду.

При цьому, колегія суддів відзначає, що приписами п.п. 6.1, 6.10 положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 первинні документи та облікові регістри, що пройшли обробку, бухгалтерська та інша звітність підлягають обов`язковій передачі до архіву. У разі пропажі, або знищення первинних документів, облікових регістрів і звітності керівник підприємства, установи письмово повідомляє про це правоохоронні органи та наказом призначає комісію для встановлення переліку відсутніх документів та розслідування причин їх пропажі або знищення.

Водночас, як було встановлено вище, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції будь-яких доказів щодо втрати регістрів під час проведення слідчих дій у серпні 2018 року і повідомлення правоохоронних органів про цей факт.

Відповідно до ч. 10 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо встановлення обставин відсутності у відповідача залишку мінеральних добрив - амофос 12:52, азофоска (нітроамофоска) NPK (16:16:16), діамофоска NPK 8:19:29+S, карбамід на початок 2016 році.

Відповідно до звіту Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" про внесення мінеральних, органічних добрив, гіпсування та вапнування ґрунтів під урожай за 2016 рік, з якого вбачається, що усього відповідачем внесено добрив під урожай звітного року у перерахунку на 100% поживних речовин з переведенням у тони - 332,4 т, з яких азотних N - 230,0 т, фосфорних - 61,20 т, калійних К2О - 41,20 т.

Так, за твердженням свідку - колишнього агронома ОСОБА_5 , амофос 12:52 має у своєму складі азот і фосфор, діамофоска NPK 8:19:29+S та азофоска (нітроамофоска) NPK (16:16:16) - азот, фосфор і калій у відповідних частинах, а карбамід - азот. Процентне співвідношення вмісту цих речовин у вказаних мінеральних добривах відповідає зазначеним числовим значенням.

Перерахунку мінеральних добрив, які зазначені у спірній видатковій накладній, на 100% поживних речовин з переведенням у одиниці маси матеріали справи не містить.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, внесення такої кількості мінеральних добрив, яка зазначена у статистичному звіті, відповідає кількості мінеральних добрив відповідно до спірної видаткової накладної.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що кількість мінеральних добрив, які перебували на складі у Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" була достатньою для здійснення поставки відповідачу за спірною видатковою накладною.

З огляду на викладене, та з урахуванням даних звітів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" про внесення мінеральних, органічних добрив, гіпсування та вапнування ґрунтів під урожай за 2016 рік, відсутність залишків мінеральних добрив на початок 2016 року, ненадання відповідачем оборотно-сальдових відомостей по рахункам 208, 631, актів на використання і списання мінеральних добрив по полях, відповідно до ч. 10 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо встановлення обставини використання відповідних мінеральних добрив відповідачем.

Щодо твердження скаржника, що дані досліджені КНДІСЕ не відповідають обставинам справи, їх результати отримані, можливо в наслідок помилок при виконанні експертизи, колегія суддів відзначає наступне.

Так, за твердженням відповідача видаткова накладна від 01.04.2016 року № Р0006933 була виготовлена в інший час та є підробленою.

З метою встановлення давності виготовлення видаткової накладної №Р00006933 від 01.04.2016 року, нанесення відтисків печаток та підписів на ній у справі була призначена судова технічна експертиза, за результатами якої експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз складено висновок №11562/20-34/11563/20-33/33217-33248/20-34/33249-33253/20-33/3985-4005/21-34 від 01.02.2021 року.

За висновками експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №11562/20-34/11563/20-33/33217-33248/20-34/33249-33253/20-33/3985-4005/21-34 від 01.02.2021 року (т. 5 а. с. 61-141), складеному за результатами проведення призначеної судової технічної експертизи, зокрема, встановлено:

- щодо пошкодженого оригіналу видаткової накладної № Р0006933 від 01.04.2016 року - запис "Директор ОСОБА_2", підпис від імені ОСОБА_2, підпис від імені ОСОБА_15, та печатка "Агросток Україна" №2 пошкоджені шляхом зволоження розчинником на основі спирту. Встановити, у який період часу пошкоджені запис та підпис не є можливим у зв`язку з відсутністю у експертів в Україні науково обґрунтованої методики визначення абсолютного часу нанесення спиртовмісних розчинників на документи;

- встановити час виконання друкованих текстів у двох примірниках видаткової накладної № Р0006933, датованої 01.04.2016 року, не є можливим з відсутністю в Україні науково обґрунтованої методики встановлення абсолютного часу виконання друкованих текстів на знакосинтезуючих пристроях з лазерною технологією друку;

- відтиски печатки від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" у двох примірниках видаткової накладної № Р0006933, датованої 01.04.2016 року, нанесені в один і той же період часу, тобто в період, близький до періоду, в який були нанесені відтиски у кредитному договорі №GL2016-01187 від 22.06.2016 року, а саме у 2016 році;

- встановити конкретний період часу нанесення відтисків печатки від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" у двох примірниках видаткової накладної № Р0006933, датованої 01.04.2016 року, не виявилось можливим з причини ненадання вільних зразків відтисків печатки в достатній кількості за досліджуваний і передбачуваний періоди часу (для порівняльного дослідження наданий лише один документ з аналогічними досліджуваним вільними зразками відтисків печатки від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна);

- відтиски печатки від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" у двох примірниках видаткової накладної № Р0006933, датованої 01.04.2016 року, нанесені в один і той же період часу;

- встановити конкретний період часу нанесення відтисків печатки від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" у двох примірниках видаткової накладної № Р0006933, датованої 01.04.2016 року, не виявилось можливим з причини відсутності комплексу збіжних ознак експлуатаційного характеру у вільних зразках відтисків печатки, достатнього для висновку щодо конкретного часу їх нанесення;

- встановити період виконання "оригінальних підписів у графі "Відвантажив" та у графі "Отримав": Директор "підпис" ОСОБА_2" у примірнику видаткової накладної № Р0006933, датованої 01.04.2016 року, (відповідно до ухвали як "пошкоджений") не є можливим з причин впливу на документ сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання документа;

- "оригінальні підписи у графі "Відвантажив" та у графі "Отримав": Директор "підпис" ОСОБА_2" у примірнику видаткової накладної № Р0006933, датованої 01.04.2016 року, (відповідно до ухвали як "неушкоджений") виконані у період часу раніше червня 2016 року. Більш точно встановити період виконання досліджуваного підпису у видатковій накладній №Р0006933 не є можливим з урахуванням похибки наявних методик дослідження штрихів рукописних записів та підписів;

- встановити, чи виконані друковані тексти досліджуваних документів у той час, яким вони датовані, у двох примірниках видаткової накладної № Р0006933, датованої 01.04.2016 року, не є можливим у зв`язку з відсутністю в Україні науково обґрунтованої методики встановлення абсолютного часу виконання текстів на знакосинтезуючих пристроях з лазерною технологією друку;

- нанесення відтисків печатки від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" у двох примірниках видаткової накладної № Р0006933, датованої 01.04.2016, у той час, яким вони датовані "01.04.2016", - не виключається;

- встановити чи нанесені відтиски печатки від імені ТОВ "Мена-Авангард" у двох примірниках видаткової накладної № Р0006933, датованої 01.04.2016, у той час, яким вони датовані, - не виявилось можливим з причини відсутності комплексу спільних збіжних ознак експлуатаційного характеру у вільних зразках відтисків печатки, достатнього для висновку щодо конкретного часу їх нанесення;

- встановити, чи відповідає давність виконання "оригінальних підписів у графі "Відвантажив" та у графі "Отримав": Директор "підпис" ОСОБА_2" у примірнику видаткової накладної № Р0006933, датованої 01.04.2016, (відповідно до ухвали як "пошкоджений") не є можливим з причин впливу на документ сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання документа;

- виконання "оригінальних підписів у графі "Відвантажив" та у графі "Отримав": Директор "підпис" ОСОБА_2" у примірнику видаткової накладної № Р0006933, датованої 01.04.2016, (відповідно до ухвали як "неушкоджений"), у вказану в документі дату 01.04.2016 - не виключається.

Відповідно до п. 3.6 Науково-методичних рекомендацій для встановлення відносної давності виготовлення документа обов`язково надаються вільні зразки за кожен місяць, за різні дати, у тому числі й за дату, якою датований наданий на дослідження документ.

Проте, як вбачається з вищевикладеного, висновки експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо періоду нанесення відтисків печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток України" базуються на порівнянні з відтисками печатки лише на одному вільному зразку - кредитному договорі №GL2016-01187 від 22.06.2016 року, що не відповідає п. 3.6 Науково-методичних рекомендацій.

При цьому при дослідженні печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" за наявності більшої кількості вільних зразків експерти не змогли встановити час її нанесення на спірну видаткову накладну через відсутність комплексу спільних збіжних ознак експлуатаційного характеру у вільних зразках відтисків печатки, достатнього для висновку щодо конкретного часу нанесення.

Натомість, як правильно встановлено судом першої інстанції, висновок експертів про те, що відтиски печатки від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" у двох примірниках видаткової накладної № Р0006933, датованої 01.04.2016 року, нанесені в період, близький до періоду, в який були нанесені відтиски у кредитному договорі №GL2016-01187 від 22.06.2016 року, а саме у 2016 році, базується лише на порівнянні ознак експлуатаційного характеру печатки лише по одному вільному зразку без дослідження зміни ознак експлуатаційного характеру печатки в динаміці за часом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно відхилив висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз в частині встановлення періоду часу нанесення відтисків печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" на спірній видатковій накладній.

Щодо наданих експертами висновків щодо періоду виконання підписів на спірній видатковій накладній, з урахуванням доводів відповідача щодо невідповідності технічних показників здійснених досліджень під час проведення експертизи і наданих стосовно цього пояснень самих експертів, у суду відсутні обґрунтовані підстави сумніватись у правильності таких висновків, а тому останні правомірно взяті судом першої інстанції до уваги.

Крім того, наведені експертами висновки узгоджуються з показаннями свідка - колишнього директора відповідача ОСОБА_2 , яка зазначила, що вона підписала спірну видаткову накладну не 01.04.2016 року, а після повного отримання товару за цією видатковою накладною - у травні 2016 року або у червні 2016 року.

Незазначення у спірній видатковій накладній дати її фактичного підписання не суперечить вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" щодо первинних документів, оскільки до обов`язкових реквізитів такого документу відноситься лише дата її складання.

Встановити, чи виконані друковані тексти досліджуваних документів у той час, яким вони датовані, у двох примірниках видаткової накладної № Р0006933, датованої 01.04.2016, експерти не змогли у зв`язку з відсутністю в Україні науково обґрунтованої методики встановлення абсолютного часу виконання текстів на знакосинтезуючих пристроях з лазерною технологією друку.

Доводи відповідача про підписання спірної видаткової накладної директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" ОСОБА_2 у м. Києві та отримання нею товару у м. Мена у цей же день правомірно відхилені судом першої інстанції, оскільки у видатковій накладній зазначено місце її складання, а не підписання, та, як правильно встановлено судом вище, ця видаткова накладна підписана не у день її складання.

Щодо наданого відповідачем висновку експерта №15001 за результатами проведення фізико-хімічної експертизи матеріалів документів в господарській справі №927/738/19, складеного 02.03.2021 року судовим експертом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський експертно-дослідний центр" Юрченком Є. М. на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард", у якому ставляться під сумнів висновки експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, колегія суддів відзначає наступне.

Так, у висновку експерта Юрченка Є. М. зазначено, що у зв`язку з неможливістю надання на експертизу об`єктів дослідження, проведення експертизи проводилось за матеріалами проведеної КНДІСЕ МЮ України судово-технічної експертизи №11562/20-34/11563/20-33/33217-33248/20-34/33249-33253/20-33/3985-4005/21-34 від 01.02.2021 року відповідно до п. 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (в чинній редакції). Для проведення експертизи було надано завірену фотокопію висновку судово-технічної експертизи №11562/20-34/11563/20-33/33217-33248/20-34/33249-33253/20-33/3985-4005/21-34 від 01.02.2021 року на 29 арк. та додатки на 46 арк.

Згідно ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст. 1 Закону України "Про судову експертизу").

Згідно п. 3.1-3.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України №1950/2 від 26.12.2012 року), експертиза проводиться після подання органом (особою), який (яка) її призначив(ла) (залучив(ла) експерта), матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та цієї Інструкції.

До експертної установи (експерту) надаються: документ про призначення експертизи (залучення експерта), об`єкти, зразки для порівняльного дослідження та, за клопотанням експерта, - матеріали справи (протоколи оглядів з додатками, протоколи вилучення речових доказів тощо).

Згідно з п. 3.6 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України №1950/2 від 26.12.2012 року) (далі - Науково-методичні рекомендації), призначаючи експертизу з метою встановлення відносної давності виготовлення документа (встановлення відповідності дати, зазначеної на документі, періоду часу нанесення на нього відтиску печатки), до експертної установи органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), обов`язково надаються вільні зразки відтисків печатки з їх супровідним листом.

Вільними зразками є такі, що створюються до відкриття провадження у справі і не пов`язані з нею.

Вільні зразки повинні відповідати таким вимогам:

- безсумнівність походження;

- належна якість і кількість, що відповідають методичним вимогам такого дослідження (репрезентативність);

- порівнянність (відсутність відмінностей зображень, які порівнюються, однакова якість паперу).

Для проведення експертизи необхідно надавати документи з відтисками печатки, які подавались до органів виконавчої влади, органів реєстрації, дозвільної системи, банківських установ, контролюючих органів (податкової інспекції), з відміткою про надходження до них (штамп канцелярії установи, дата надходження, вхідний номер, підпис працівника канцелярії) у період, якому відповідає дата на документі, що підлягає дослідженню.

Зразки надаються за кожен місяць, за різні дати, у тому числі й за дату, якою датований наданий на дослідження документ.

Достатність кількості та придатність зразків визначаються експертом під час їх дослідження.

Тобто, експертиза давності документів проводиться на підставі наданих матеріалів - об`єктів, зразків.

Як вбачається з матеріалів справи, експертом Юрченком Є. М. проводилось дослідження не спірних об`єктів та вільних зразків, а досліджувалися безпосередньо матеріали висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №11562/20-34/11563/20-33/33217-33248/20-34/33249-33253/20-33/3985-4005/21-34 від 01.02.2021 року.

Разом з цим, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно з розділом 1 Науково-методичних рекомендацій технічна експертиза документів відноситься до криміналістичної експертизи.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судову експертизу" до державних спеціалізованих установ належать:

- науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України;

- науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України;

- експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Як вбачається з матеріалів справи, наданий відповідачем висновок експерта №15001 від 02.03.2021 року підписаний судовим експертом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський експертно-дослідний центр", яке не належить до державних спеціалізованих установ, а відтак і не має право проводити судову технічну експертизу давності документів.

Згідно зі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що висновок експерта №15001 за результатами проведення фізико-хімічної експертизи матеріалів документів - є належним і недопустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 69 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо твердження скаржника про виготовлення спірної видаткової накладної не раніше лютого 2017 року у зв`язку з невідповідністю порядкової нумерації видаткових накладних та нумерації штрих-кодів, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" номер у видатковій накладній не є обов`язковим реквізитом такого документа.

Здійснення нумерації видаткових накладних може проводитись підприємством відповідно до порядку, встановленого певними внутрішніми документами, правилами.

Отже, проведення позивачем нумерації саме у такому порядку, який визначений самим позивачем при здійсненні своєї господарської діяльності, не суперечить жодним нормативно-правовим актам та не може бути підставою для висновків щодо виготовлення спірної видаткової накладної не раніше лютого 2017 року.

Водночас, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведене відповідачем порівняння номеру товарно-транспортною накладною №Р0001650 від 18.05.2016 року та номеру видаткової накладної №Р0006933 від 01.04.2016 року є недоречним, оскільки, відповідач порівнює два різних види документа, нумерація яких може здійснюватися окремо.

Щодо нереєстрації позивачем податкової накладної за поставкою на підставі видаткової накладної №Р0006933 від 01.04.2016 року, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, виключно після складання та реєстрації податкової накладної покупець має змогу включити суму ПДВ до податкового кредиту.

При цьому, колегія суддів зауважує, що нереєстрація позивачем податкової накладної за поставкою на підставі видаткової накладної №Р0006933 від 01.04.2016 року може бути підставою для звернення відповідача до суду із позовом про стягнення збитків, спричинених внаслідок неможливості включення сум ПДВ до податкового кредиту та зменшення податкового зобов`язання на цю суму, однак, як правильно встановлено судом першої інстанції не може беззаперечно свідчити про фактичну відсутність здійснення такої господарської операції за наявності інших первинних документів.

Самі лише податкові накладні та декларації не є безумовними доказами реальності здійснених господарських операцій з поставки товару, не можуть бути єдиними доказами на підтвердження факту реального постачання товару покупцю та його прийняття ним, та як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 10.12.2020 року у справі №910/14900/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

17.10.2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 18.08.2020 року у справі № 927/833/18, відповідно до якої, зокрема, у разі невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем докази на підтвердження поставки відповідачу мінеральних добрив згідно з видатковою накладною №Р0006933 від 01.04.2016 року на загальну суму 3 600234,07 грн є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем на їх спростування.

Водночас, отримання мінеральних добрив за іншими видатковими накладними, наданими позивачем разом з позовом, не заперечується відповідачем.

Отже, матеріалами справи підтверджується здійснення позивачем поставки відповідачу мінеральних добрив відповідно до укладеного Договору та Специфікації №1 на загальну суму 7 857 531,39 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що у позивача-постачальника відсутні будь-які належні документи та докази поставки, та взагалі будь-які документи про відвантаження товару відповідача.

Щодо строку оплати за поставлений товар, колегія суду відзначає наступне.

Згідно з п. 4 Специфікації №1 термін відвантаження Товару - протягом трьох банківських днів з моменту отримання попередньої оплати та заявки на відвантаження від Покупця. Термін оплати Товару - до 01.09.2016 року.

Отже, фактично у п. 4 Специфікації сторони передбачили два способи оплати за товар - передоплату та кінцевий термін розрахунку - до 01.09.2016 року.

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу.

Тобто строк (термін) здійснення часткової або повної попередньої оплати визначається відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України тільки у разі, якщо такий строк (термін) не встановлений самим договором.

Відповідно до ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Наведене свідчить, що поставка товару без попередньої оплати не є вчиненням конклюдентних дій, які призвели до фактичної зміни умов договору, зокрема щодо порядку розрахунків, оскільки продавець скористався своїм законним правом у зустрічному зобов`язанні.

Тобто, відповідач повинен був сплатити за отриманий ним товар у строк до 01.09.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач частково виконав взяті на себе свої зобов`язання та перерахував позивачу кошти у загальному розмірі 4257 531,39 грн, а отже заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар становить 3 600000,00 грн.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги, що матеріали справи містять акт звірки взаємних розрахунків від 02.02.2017 року, у якому зазначено, що заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" становить 3 600 000,00 грн. Вказаний акт звірки підписаний директором та бухгалтером відповідача.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 року у справі № 910/1389/18.

З огляду на викладене, акт звірки взаєморозрахунків, який підписаний уповноваженими особами відповідача (боржника), є належним та допустимим доказом, що свідчить про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу з оплати отриманого за договором товару у розмірі 3 600 000,00 грн.

Щодо твердження скаржника, що акт звірки взаєморозрахунків від 02.02.2017 року не може бути доказом наявності заборгованості у цій справі, оскільки у ньому відсутні дані бухгалтерського обліку Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" (відповідні графи не заповнені), колегія суддів відзначає наступне.

Як вбачається з наданого акту звірки взаєморозрахунків від 02.02.2017 року , позивач відобразив у ньому дані свого бухгалтерського обліку щодо здійснених господарських операцій з постачання товару та отримання оплати за товар.

Дані бухгалтерського обліку відповідача у цьому акті не відображені, проте, як було зазначено вище, вказаний акт підписаний уповноваженими особами відповідача.

З метою звіряння бухгалтерського обліку операцій підприємства можуть проводити звірки взаєморозрахунків та стану заборгованості, за результатами якої складається акт звірки, проте форма, якій повинен відповідати такий акт, жодним нормативно-правовим актом не затверджена.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Цивільного кодексу України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту.

Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

Незаповнення даних бухгалтерського обліку однією стороною у разі її згоди з даними, внесеними іншою стороною, є звичаєм ділового обороту, який широко використовується у господарських відносинах.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підписавши акт звірки взаєморозрахунків (без зауважень) відповідач погодився з даними, внесеними позивачем до нього.

Твердження скаржника, що суд першої інстанції не встановив уповноважених осіб, які безпосередньо отримували та видавали товар, дати поставок товару та обсяги їх поставок, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Водночас, колегія суддів відзначає, що особи ,які підписали договір та видаткові накладні в тому числі за спірною поставкою є повноважними особами на відпуск і прийняття товару укладеного між сторонами договору.

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу у сумі 3 600 000,00 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 314531,51 грн 3% річних за період, 1175040,00 грн інфляційних втрат та 3 240 000,00 грн 2,5% від вартості товару за кожен місяць прострочення, колегія суддів відзначає наступне.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 4 Специфікації №1 від 01.04.2016 року у разі порушення терміну оплати покупець зобов`язаний оплатити 2,5% від вартості товару за кожний місяць прострочки.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Умовами договору та специфікації не передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду, а відтак нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, нарахування штрафних санкцій повинно здійснюватися з 02.09.2016 року по 02.03.2017 року, тобто за шість місяців, а не за 36 місяців, як визначив позивач.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок штрафу погоджується з висновком суду першої інстанції щодо його часткового задоволення в сумі 540 000,00 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Колегія суддів перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних нарахувань погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимов в частині стягнення 3% річних в сумі 314 433,69 грн та 1 175 040,00 грн інфляційних втрат.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до позовної вимоги про стягнення основного боргу за спірним договором, а також штрафних санкцій, інфляції та процентів, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У статті 264 Цивільного кодексу України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Так, згідно із цією статтею перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Аналіз зазначеної норми ст. 264 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що йдеться про дві підстави для переривання перебігу позовної давності: а) вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; б) пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо у них є докази на підтвердження факту такого переривання. При цьому господарському суду слід мати на увазі наступне.

У дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України), господарському суду необхідно врахувати, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає наявність боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у виді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 917/1421/18.

Як було встановлено вище, перебіг строку позовної давності починається з 02.09.2016 року.

Разом з цим, 02.02.2017 року сторонами був підписаний акт звірки взаєморозрахунків.

Тобто, відповідач визнав наявності у нього перед позивачем боргу з оплати отриманого за договором товару у розмірі 3600 000,00 грн та свідчить про переривання перебігу позовної давності.

При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, визнання боржником суми основної заборгованості не свідчить про визнання ним боргу за штрафними санкціями, інфляційними нарахуваннями та 3 % річних, а отже не призводить до переривання позовної давності за вимогами про стягнення штрафних санкцій, інфляційними нарахуваннями та 3 % річних.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік.

З огляду на те, що позивач звернувся до суду із позовом 29.08.2019 року, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що звернення до суду про захист порушеного права з вимогами про стягнення з відповідача основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних відбулось в межах строку позовної давності та відповідно про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Оскільки спеціальна позовна давність до вимог про стягнення штрафних санкцій встановлена тривалістю в один рік, а нарахування штрафних санкцій припинилось 02.03.2017 року (у розрізі ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки, звернення з даним позовом в цій частині відбулось поза межами строку позовної давності.

Щодо твердження скаржника про неправомірні дії суду першої інстанції щодо винесення протокольної ухвали від 26.12.2019 року про приєднання до матеріалів справи в якості доказу другого оригіналу видаткової накладної від 01.04.2016 року №Р0006933, колегія суддів відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, другий примірник оригіналу видаткової накладної від 01.04.2016 року №Р0006933 був залучений судом першої інстанції до матеріалів справи, оскільки було виявлено пошкодження (першого) оригіналу видаткової накладної № Р0006933 від 01.04.2016 року, яка знаходиться в матеріалах справи № 927/738/19 том 2 а.с. 136, а саме розмито підпис, посаду та прізвище, ініціали (Директор підпис ОСОБА_2), а також частково розмито печатку ТОВ «Агросток Україна» № 2 та підпис, що підтверджується актом секретаря судового засідання від 26.12.2019 року (наявний в матеріалах справи).

Згідно ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже враховуючи фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не допустив порушень процесуального права при залученні, дослідженні та оцінці доказів.

Крім того, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що позивач мав право і можливість зарахувати отримані кошти в рахунок, начебто, наявної заборгованості по попередніх поставках та не здійснювати наступні, як безпідставні, оскільки це є правом, а не обов`язком постачальника/позивача.

Щодо судових витрат, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідач до відзиву на позовну заяву додав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у якому було зазначено, що відповідач планує понести витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 26 000,00 грн, яка відповідно до умов додаткового договору №03/09/2019 від 03.09.2019 року до договору про надання правової допомоги №6/2017 від 04.12.2017 року складається з:

- вивчення позовних матеріалів та документації - 3000,00 грн;

- підготовка відзиву на позовну заяву (без урахування клопотань, заяв тощо, які подаються разом з відзивом) - 3 000,00 грн;

- підготовка інших процесуальних документів - 1000,00 грн за один документ - орієнтовно 5 документів - 5000,00 грн;

- участь у судових засіданнях суду першої інстанції - 3000,00 грн за кожне судове засідання, орієнтовно 3 судові засідання - 9 000,00 грн;

- участь у судових засіданнях суду апеляційної інстанції - 3000,00 грн за кожне судове засідання;

- участь у судових засіданнях суду касаційної інстанції - 3000,00 грн за кожне судове засідання.

До попереднього розрахунку судових витрат відповідач додав копію додаткового договору №03/09/2019 від 03.09.2019 року до договору про надання правової допомоги №6/2017 від 04.12.2017 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 05.06.2018 року №904/83089/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Так, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони у разі наявності її заперечень щодо співрозмірності заявленої суми компенсації має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач не надав суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Заяви про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідач до закінчення судових дебатів не зробив.

Інформація, яка міститься в попередньому розрахунку та додатковому договорі, зокрема перелік послуг, які адвокат планує надати відповідачу, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката стягненню з позивача не підлягають.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.04.2021 року у справі № 927/738/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.04.2021 року у справі №927/738/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №927/738/19 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк

Дата складення повного тексту 18.10.2021 року.