РІШЕННЯ

07 вересня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/201/21

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. за участі секретаря судового засідання Карпи М.Ю.

розглянувши у порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг", 01601, м.Київ, вул.Мечникова, 16-А ;

до відповідача: Фізичної особи підприємця Леньків Петра Володимировича, с.Косів, Чортківський район, Тернопільська область, 48511;

про стягнення 51 174 грн 53 коп., з яких : 48 083 грн 86 коп. сума основного боргу, 1 590 грн 43 коп. сума пені, 1 105 грн 93 коп. індекс інфляції, 394 грн 31 коп. 3% річних.

За участі представників:

Позивача: Пилипенко Артем Володимирович, виписка з ЄДР

Відповідача : не з`явився.

1. Судові процедури. Суть та рух справи.

Позивач - Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою №14/175 від 22.03.2021 (вх.№232 від 05.04.2021) до відповідача: Фізичної особи підприємця Леньків Петра Володимировича, у якій просить суд стягнути з відповідача в користь позивача 541 174 грн 53 коп., з яких : 48 083 грн 86 коп. сума основного боргу, 1 590 грн 43 коп. сума пені, 1 105 грн 93 коп. індекс інфляції, 394 грн 31 коп. 3% річних.

У відповідності до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.21 головуючим суддею для розгляду справи №921/201/21 визначено суддю Гевко В.Л.

Ухвалою суду від 12.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 11.05.2021 о 10 год. 00 хв.

Ухвалами суду, в порядку статті 183 ГПК України, неодноразово відкладалось підготовче судове засідання та його розгляд продовжувався з підстав, зазначених в ухвалах.

Протокольною ухвалою від 16.06.2021 суд постановив продовжити підготовче провадження у справі №921/201/21 до 11.07.2021, закрити підготовче провадження з 11.07.2021, розпочати розгляд справи по суті з 12.07.2021 та призначити судове засідання під час розгляду справи по суті на 10.08.2021 о 10 год. 00 хв.

У судовому засіданні 10.08.2021 відкрито судове засідання з розгляду справи по суті, яке в порядку частини 5 статті 216 ГПК України, неодноразово відкладалось, з підстав, зазначених в ухвалах суду, востаннє на 07.09.2021 об 11год. 20 хв.

Повноважний представник позивача в судове засідання 07.09.2021 прибув, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач участі уповноваженого представника у призначеному судовому засіданні 07.09.2021 не забезпечив, будь яких заяв чи клопотань суду не надав.

Суд, у судовому засіданні 07.09.2021, після виходу з нарадчої кімнати, оголосив скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.

2. Аргументи сторін.

2.1.Аргументи позивача.

Позивач у поданому суду позові №14/175 від 22.03.2021 №б/н (вх. №232 від 05.04.2021), серед іншого, зазначає таке.

Між Позивачем та Відповідачем було укладено 31.12.2014 Договір прямого лізингу № 19-14-44 пл-стс/648 (далі - Договір) (Додаток № 3), згідно якого Позивач передав Відповідачу у користування Зернозбиральний комбайн КЗС-812СХ, зав. № 370 (1 од.), (далі - Предмет лізингу) строком на 10 (десять) років, а останній зобов`язався сплачувати за це лізингові платежі на умовах Договору. Факт отримання техніки Відповідачем підтверджується актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 31.12.2014 (Додаток № 4).

Відповідно до п. 4.3. Договору з моменту підписання Акта Лізингоодержувач за користування Предметом лізингу сплачує Лізингодавцю чергові лізингові платежі, що включають: відшкодування вартості Предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від суми невідшкодованої попереднім платежем вартості Предмета лізингу; комісію за супроводження Договору у розмірі, визначеному п. 4.1 даного Договору; комісію за організацію поставки Предмета лізингу у розмірі, визначеному п. 4.1. даного Договору, яка сплачується разом зі сплатою чергових лізингових платежів згідно з додатком до Договору «Графік сплати лізингових платежів» наступним чином: 90% сплачуються разом зі сплатою першого чергового лізингового платежу, 10% сплачуються разом зі сплатою другого чергового лізингового платежу.

Черговість сплати лізингових платежів у частині відшкодування вартості Предмета лізингу та сплати комісії за супроводження Договору кратна 6 місяцям. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання Акта. Перший лізинговий платіж сплачується через 6 місяців з дати підписання Акта, подальші платежі - через кожні 6 місяців (п. 4.3. Договору)

Згідно п. 4.4. Договору, розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюється додатком до Договору «Графік сплати лізингових платежів» (далі - Додаток № 2 до Договору).

Отже, враховуючи те, що Акт приймання-передачі був підписаний 31.12.2014 Відповідач повинен був сплатити чергові лізингові платежі № 11 в сумі 49 363,65 грн не пізніше 30.06.2020 та № 12 в сумі 48 083,86 грн не пізніше 31.12.2020 (через кожні 6 місяців з дати підписання Акта приймання - передачі).

Однак, Відповідач прострочив оплату платежу № 11 та не здійснив сплату лізингового платежу № 12.

Так, станом на 16.03.2021 заборгованість в частині лізингових платежів складає 48 083,86 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до п. 3.4.3. Договору Лізингоодержувач (Відповідач) зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати лізингові платежі відповідно до умов Договору.

Згідно п. 7.1. Договору за порушення строків сплати лізингових платежів Лізингоодержувач за кожний календарний день прострочення від несплаченої суми сплачує Лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.7. Договору встановлено, що нарахування штрафних санкцій за невиконання грошових зобов`язань здійснюється на всю несплачену суму і припиняється тільки в разі виконання зобов`язань в повному обсязі.

Відповідно до п. 9.3. Договору строк позовної давності за цим Договором, у тому числі для стягнення заборгованості, пені, штрафу, інших видів неустойки, процентів річних та індексу інфляції - 10 (десять) років.

Згідно розрахунку заборгованості (Додаток № 8) нараховано пеню у розмірі 1 590,43 грн, індекс інфляції у розмірі 1 105,93 грн, 3 % річних у розмірі 394,31 грн.

На підставі зазначеного, позивач - Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" звернулось до Господарського суду про стягнення з Фізичної особи підприємця Леньків Петра Володимировича 51 174,53 грн, з яких: 48 083,86 грн - сума основного боргу, 1 590,43 грн - сума пені, 1 105,93 грн - індекс інфляції, 394,31 грн - 3 % річних.

2.2. Правова позиція відповідача.

Відповідач - Фізична особа підприємець Леньків Петро Володимирович у призначені судові засідання не з`явився, заперечень щодо позову не заявив, хоча про рух справи повідомлявся судом своєчасно ухвалами та повідомленнями. Вказані ухвали отримувались відповідачем, про що свідчать відмітки про вручення, проставлені на повідомленнях про вручення судової кореспонденції.

Таким чином, судом виконано процесуальні вимоги щодо повідомлення сторін належним чином про час та місце слухання справи і реалізовано право учасника судового процесу на судовий захист.

З огляду за зазначене та з урахуванням того, що пасивність відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, а також те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, суд вважає за можливе розглянути дану справу за наявними в ній матеріалами.

3. Фактичні обставини встановлені судом.

Норми права, законодавство, судова практика, які застосував суд.

Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи.

3.1. Норми права, які застосував суд.

У відповідності до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Згідно із статтею 4 ГПК, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно із статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Згідно п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України № 436-IV від 16 січня 2003 року з наступними змінами, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 292 ГК України лізинг це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Як визначається в ч. 2 ст. 292 ГК України залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що відносини, які виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За приписами ст. ст. 1, 11, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовим лізингом є вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі. Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України , якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

У відповідності до частини 1 статті 509 ЦК України № 435-ІУ від 16 січня 2003 року, з наступними змінами, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 188 ГК України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

3.2. Мотивована оцінка судом аргументів,

наведених позивачем та відповідачем у справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача - Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" про стягнення з відповідача - Фізичної особи підприємця Леньків Петра Володимировича 51 174,53 грн, з яких: 48 083,86 грн - сума основного боргу, 1 590,43 грн - сума пені, 1 105,93 грн - індекс інфляції, 394,31 грн - 3 % річних.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.12.2014 між Державним публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (надалі Лізингодавець) м. Київ та фізичною особою підприємцем Леньків Петром Володимировичем, жителем с. Косів Чортківського району Тернопільської області (надалі Лізингоодержувач) було укладено Договір прямого лізингу № 19-14-44 пл-стс/648 (надалі Договір лізингу).

В процесі розгляду матеріалів справи №921/201/21 судом встановлено таке.

Згідно умов Договору Позивач зобов`язався передати Лізингоодержувачу Предмет лізингу, який було придбано за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з Порядком використання коштів державного бюджету, що спрямовуються на придбання вітчизняної техніки і обладнання для агропромислового комплексу на умовах фінансового лізингу, та заходи за операціями фінансового лізингу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 року №1904, який знаходиться у користуванні ТОВ "ДПЗКУ-МТС" Київська область на умовах договору фінансового лізингу №10-11-83 стс-фл/376 від 15.06.2011 р і його було повернено Лізингодавцю (п. 2.1. Договору).

Пунктом 2.2 Договору сторони передбачили, що строк лізингу відраховується з дати підписання акту приймання-передачі між Сторонами (далі Акт), що укладається у 4 (чотирьох) автентичних примірниках.

Згідно Додатку №1 до договору прямого лізингу (Найменування, кількість, ціна і вартість Предмету лізингу) предметом лізингу є Зернозбиральний комбайн КЗС-812СХ вартістю 821 700,46 грн.

За користування Предметом лізингу Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю лізингові платежі, що включають (п. 4.1. Договору):

- попередній лізинговий платіж в частині відшкодування вартості Предмета лізингу в розмірі 11 (одинадцять) відсотків його вартості, включаючи ПДВ, на який не нараховується лізинговий платіж в частині комісії за організацію поставки предмета лізингу;

- комісію за організацію поставки Предмета лізингу в розмірі 2 (двох) відсотків (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем вартості предмета лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість;

- відшкодування вартості предмета лізингу рівними частинами за весь термін лізингу від суми невідшкодованої попереднім платежем вартості Предмета лізингу;

- комісію за супроводження договору в розмірі 7% (семи) відсотків річних (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем та черговими платежами вартістю Предмета лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартістю.

Пунктом 4.3. Договору сторони погодили, що з моменту підписання акта Лізингоодержувач за користування предметом лізингу сплачує Лізиногодавцю чергові лізингові платежі, що включають:

- відшкодування вартості предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу суми невідшкодованої попереднім платежем вартості Предмета лізингу;

- комісію за супроводження Договору у розмірі, визначеному п.4.1 даного Договору;

- комісію за організацію поставки Предмета лізингу у розмірі, визначеному пунктом даного Договору, яка сплачується разом зі сплатою чергових лізингових платежів згідно з додатком до договору "Графік сплати лізингових платежів" наступним чином: 90% сплачуються разом зі сплатою першого чергового лізингового платежу, 10% сплачуються разом зі платою другого чергового платежу.

Черговість сплати лізингових платежів у частині відшкодування вартості Предмета лізингу та сплати комісії за супроводження Договору кратна 6 місяцям. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання акта. Перший лізинговий платіж сплачується через 6 місяців з дати підписання Акта, подальші платежі через кожні 6 місяців.

Між сторонами складено Графік сплати лізингових платежів (Додаток 2 до договору № 19-14-44 пл-стс/648 від 31.12.2014).

3.3. Щодо основної заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем підтверджено належними та допустими доказами, що він свої зобов`язання за Договором виконав належним чином та передав відповідачу по Акту приймання-передачі від 31.12.2014 зернозбиральний комбайн КЗС-812СХ, зав. №370 загальною вартістю 821 700,46 грн, що підтверджується долученою до позовної заяви копією Акту від 31.12.2014.

Згідно п. 3.4.3 Договору, відповідач зобов`язувався своєчасно та в повному обсязі сплачувати лізингові платежі відповідно до умов Договору.

Відповідачем неодноразово систематично порушувались умови Договору в частині оплати лізингових платежів, про що свідчать винесені Господарським судом Тернопільської області рішення: від 15.09.2015 по справі №921/764/15-г/10; від 25.03.2016 по справі №921/125/16-г/10 та рішенням від 04.11.2020 по справі №921/429/20 стягнуто з відповідача на користь позивача чергові лізингові платежі (копії рішень знаходяться в матеріалах справи).

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що всупереч вимогам договору, відповідач прострочив оплату платежу №11 та не здійснив сплату чергового лізингового платежу №12, чим допустив виникнення основного боргу в сумі 48 083 грн 86 коп., що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості по договору 19-14-44 пл-стс/648 від 31.12.2014 в судовому порядку.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Разом з тим, під час здійснення підготовчого провадження відповідачем було сплачену основний борг в сумі 48 083 грн 86 коп., на підтвердження чого позивачем надано 09.08.2021 супровідним листом №06.08.2021 (вх.№6486) докази сплати, а саме : банківську виписку з рахунку позивача, видані відділенням №7 Публічного Акціонерного товариства Акціонерний банк Укргазбанк.

Одночасно додатково позивач звертає увагу суду, що в призначенні платежу відповідачем вказується оплата згідно рахунків від 01.12.2020 № 12682 та № 12683 по сплаті лізингових платежів в частині відшкодування вартості техніки та комісії за супроводження договору. Таким чином, сплачені кошти за позовною заявою.

Згідно п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

А відтак, оскільки основний борг в сумі 48 086 грн 86 коп. відповідачем сплачено, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 48 083 грн 86 коп. основного боргу.

Щодо стягнення пені.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 стаття 550 Цивільного кодексу України).

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються з приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 7.7. Договору встановлено, що нарахування штрафних санкцій за невиконання грошових зобов`язань здійснюється на всю несплачену суму і припиняється тільки в разі виконання зобов`язань в повному обсязі.

Враховуючи зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 1 590 грн 43 коп. пені за періоди нарахування:

- з 01.07.2020 по 29.07.2020 на суму боргу 49 363 грн 65 коп.;

- з 05.01.2021 по 16.03.2021 на суму боргу 48 083 грн 86 коп.

Відповідно ч.6 ст.231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно п.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно п.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом з врахуванням ч.6 ст.231 Господарського кодексу України, п.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" здійснено перерахунок пені, за результатами якого сума пені за період прострочення складає 1590 грн 43 коп. (результати обрахунку знаходиться в матеріалах справи).

А відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1 590 грн. 43коп. пені підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи, не суперечать нормам чинного законодавства та не спростовані відповідачем.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як стверджує Позивач, оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо вчасної оплати чергового платежу, позивачем нараховано відповідачу за період з січня 2021 по лютий 2021 інфляційних втрат в розмірі 1 105 грн 93 коп., а також 3% річних за період з 01.07.2020 по 29.07.2020 на суму боргу 49 363 грн 65 коп. в розмірі 117 грн 66 коп. та за період з 05.01.2021 по 15.03.2021 на суму боргу 48 083 грн 86 коп. в розмірі 276 грн 65 коп.

Проте, перевіривши розрахунок 3% річних здійснений позивачем, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 393 грн 99 коп. - 3% річних правомірними, не запереченими відповідачем та такими, що підлягають до задоволення.

В частині нарахування 0 грн 32 коп. 3% річних суд відмовляє у позові.

Також, здійснивши власний розрахунок за допомогою програми ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ заявлених до стягнення інфляційних втрат, суд вважає їх вірно обрахованими, правомірно заявленими до стягнення в сумі 1 105 грн 93 коп., та такими, що підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи, не суперечать нормам чинного законодавства та неоспорені відповідачем.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з Фізичної особи підприємця Леньків Петра Володимировича в користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" 3 090 грн 35 коп., з яких : 1 590 грн 43 коп. пені, 1 105 грн 93 коп. індекс інфляції, 393 грн 99 коп. 3% річних. В частині стягнення 48 083 грн 86 коп. основного боргу, закрити провадження. В іншій частині у позові відмовити.

Судові витрати.

Частиною 9 статті 129 ГПК України визначено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Судом у справі встановлено, що в порушення умов договору відповідачем несвоєчасно оплачено чергові лізингові платежі №11 в сумі 49 363 грн 65 коп. та №12 в сумі 48 083 грн 86 коп., що стало підставою для звернення позивача із позовом до суду.

Одночасно, із змісту статті 218 ГК України та статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, суд вважає, що спір у справі доведено до суду з вини відповідача, внаслідок неналежного виконання ним своїх зобов`язань за договором. Зокрема, його неправильних дій із своєчасної оплати чергових лізингових платежів.

Враховуючи зазначене, суд, вважає за необхідне, скористатись своїм правом, визначеним частиною 9 статті 129 ГПК України та покласти судовий збір, сплачений позивачем за звернення до суду у мінімальному розмірі 2 270 грн, на відповідача у справі, так як, спір у справі виник, на думку суду, внаслідок неправильних дій відповідача.

Враховуючи зазначене вище, керуючись положеннями статей 2, 42, з 74 по 79, 86, 129, 209-210, 231, 233, 236, 238, 240, 241, з 253 по 259 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Леньків Петра Володимировича в користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" 3 090 грн 35 коп., з яких : 1 590 грн 43 коп. пені, 1 105 грн 93 коп. індекс інфляції, 393 грн 99 коп. 3% річних.

3. В частині стягнення 48 083 грн 86 коп. основного боргу, закрити провадження.

4. В іншій частині у позові відмовити.

5. Судові витрати в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. покласти на відповідача - Фізичну особу підприємця Леньків Петра Володимировича.

6. Стягнути з Фізичної особи підприємця Леньків Петра Володимировича в користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" - 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

7. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Позивач - Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг", 01601, м.Київ, вул.Мечникова, 16-А , ();

Відповідач - Фізичної особи підприємця Леньків Петра Володимировича, с.Косів, Чортківський район, Тернопільська область, 48511 (паспорт серії НОМЕР_1 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статей з 253 по 259 ГПК України подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення із врахуванням п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення, із врахуванням вихідних та святкових днів, відрядження судді, складалося на протязі робочих днів з дня проголошення скороченої (вступної та резолютивної) частини рішення та остаточно складено і підписано 13.10.2021.

Повний текст рішення надіслати учасникам справи рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення поштового відправлення або вручено наручно особисто уповноваженим представникам.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя В.Л. Гевко