РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.10.2021Справа № 910/10140/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інструментаріум"

до Акціонерного товариства "Київметробуд"

про стягнення 172 883,40 грн

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інструментаріум" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Київметробуд" про стягнення заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки №124/003/2020 від 03.02.2020 у розмірі 172 883,40 грн, яка складається з 141 989,25 грн - суми основного боргу, 3 931,37 грн - 3% річних, 11 273,93 грн - інфляційних витрат, 15 688,85 грн - пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 відкрито провадження у справі, визнано справу малозначною та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження сторін.

Як вбачається з матеріалів справи поштові відправлення з ухвалою про відкриття провадження у справі були вручені сторонам у справі.

Відповідач не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим їм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим їм процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.02.2020 між ПАТ "Київметробуд" (покупець) та ТОВ "Інструментаріум" (постачальник) укладено договір поставки №124/003/2020, відповідно до умов якого постачальник поставляє у погоджені сторонами строки покупцеві запчастини до інструментів, електроінструментів, зварювального обладнання та приладдя відповідно до специфікації (додаток №1 до договору), а покупець зобов`язується приймати товар і здійснити оплату на умовах цього договору. Предметом договору є визначений товар з найменуванням, зазначеним у рахунках-фактурах відповідно до специфікацій, підписаних постачальником та покупцем, що є невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, поставка товару здійснюється окремими партіями у терміни та на умовах, погоджених сторонами в цьому договорі, відповідній специфікації до цього договору та заявках, складених на підставі цього договору та відповідних специфікацій.

Згідно п. 2.1.3 договору, приймання-передача товару здійснюється на підставі видаткових накладних/товарно-транспортних накладних, які підтверджують момент передачі та отримання товару покупцем.

Момент поставки товару - є дата підписання сторонами (уповноваженими представниками) видаткової накладної на поставку товару (п. 2.1.5 договору).

Відповідно до п. 7.3 договору, ціни на товар вказуються у рахунках-фактурах та мають відповідати цінам, вказаним у специфікаціях або додаткових угодах до цього договору. Сторони визначають, що ціни на товар, вказані у специфікаціях або додаткових угодах, є дійсними на дату укладення цього договору та погоджені сторонами.

Згідно п. 8.1 договору, розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України шляхом здійснення оплати вартості поставленої партії товару протягом 20 календарних днів з моменту її поставки. Моментом поставки є дата підписання сторонами (уповноваженими особами) видаткової накладної на поставку товару.

Пунктом 12.1 договору передбачено, що договір вступає в дію з дати його укладення обома сторонами і діє до 31.12.2020 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

На виконання умов договору позивачем була здійснена поставка товару на загальну суму 141 989,25 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не здійснив оплату поставленого позивачем товару у повному обсязі, у зв`язку з чим у відповідача утворився борг перед позивачем у розмірі 141 989,25 грн. Окрім того, у зв`язку з простроченням відповідача позивач нарахував та заявив до стягнення пеню, 3% річних та інфляційні витрати.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692, 693 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження факту здійснення позивачем поставки товару відповідачу до матеріалів справи додано копії видаткових накладних: №1872 від 22.05.2020 на суму 39 450 грн; №1884 від 22.05.2020 на суму 31 570 грн; №1974 від 29.05.2020 на суму 12 521,25 грн; №2176 від 15.06.2020 на суму 18 478 грн; №2317 від 23.06.2020 на суму 11 598 грн; №4182 від 13.10.2020 на суму 1 712 грн; №4183 від 13.10.2020 на суму 14 410 грн; №4184 від 13.10.2020 на суму 11 030 грн; №4185 від 13.10.2020 на суму 1 220 грн. Вказані видаткові накладні підписані представниками контрагентів.

Належних та достатніх доказів відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем заборгованості за отриманий товар у заявленому розмірі до матеріалів справи не подано.

За наведених обставин суд зазначає, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не здійснив оплату товару у повному обсязі, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 141 989,25 грн, факт існування якої належним чином доведений та відповідачем не спростований.

Окрім того, позивач також заявив до стягнення з відповідача пеню у розмірі 15 688,85 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 10.10 договору передбачено, що за порушення строків оплати за товар, крім випадку порушення строків попередньої оплати, покупець на вимогу постачальника сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожний день прострочки.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок та встановлено, що наданий розрахунок є арифметично правильним, у зв`язку з чим приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення пені.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 3 931,37 грн та інфляційні витрати у розмірі 11 273,93 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат, та встановлено, що наданий розрахунок є арифметично правильним, у зв`язку з чим приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, на стадії розгляду справи по суті, судом встановлено, що позивачем не доплачено суму судового збору у розмірі 227,00 грн, з огляду на що суд вбачає за необхідне стягнути належну до сплати суму судового збору.

Про можливість присудження до стягнення недоплаченої суми судового збору зазначав Пленум Вищого господарського суду України у п. 2.23 постанови "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013.

Таким чином, стягненню з позивача в дохід Державного бюджету підлягає недоплачена сума судового збору у розмірі 227,00 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за наслідками вирішення спору покладаються на відповідача.

Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 600,00 грн.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання правничої допомоги від 09.04.2021; копію додаткової угоди до договору від 09.04.2021; копію акту приймання-передачі виконаних робіт від 13.04.2021, у якому сторонами погоджено обсяг наданої-отриманої правової допомоги на загальну суму 7 000 грн; копію платіжного доручення від 21.04.2021 на загальну суму 7 000,00 грн; копію акту приймання-передачі виконаних робіт від 14.07.2021, у якому сторонами погоджено обсяг наданої-отриманої правової допомоги на загальну суму 5 600 грн; копію платіжного доручення №10988 від 14.07.2021 на суму 2 500 грн.

Суд, здійснюючи розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) вказує наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України")є

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката суд вказує, що наявні в матеріалах справи договір та акт надання правової допомоги, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Як зазначає позивач та підтверджується наявними в матеріалах справи документами, акт приймання-передачі виконаних робіт від 13.04.2021 підписаний за результатами підготовки та подання заяви про видачу судового наказу, яка була розглянута в межах справи №910/7078/21.

На переконання суду, розумним розміром витрат на послуги адвоката у даному спорі є сума 5 600 грн, інші заявлені витрати на послуги адвоката не підлягають стягненню з огляду на те, що правова допомога за актом приймання-передачі виконаних робіт від 13.04.2021 на суму 7 000 грн була надана в межах справи №910/7078/21, а тому зазначені витрати не підлягають розподілу в межах даної справи.

Таким чином, заявлена позивачем вимога, відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню судом частково, у розмірі 5 600,00 грн.

Керуючись ст. 86, 129, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інструментаріум" - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Київметробуд" (03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, корпус 8б, поверх 5, код ЄДРПОУ - 01387432) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інструментаріум" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 126/2, код ЄДРПОУ - 41129997) 141 989 (сто сорок одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 25 коп. - суми основного боргу, 15 688 (п`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн 85 коп. - пені, 3 931 (три тисячі дев`ятсот тридцять одна) грн 37 коп. - 3% річних, 11 273 (одинадцять тисяч двісті сімдесят три) грн 93 коп. - інфляційних витрат, 2 593 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто три) грн 25 коп. - витрат по сплаті судового збору та 5 600 (п`ять тисяч шістсот) грн - витрат на професійну правничу допомогу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інструментаріум" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 126/2, код ЄДРПОУ - 41129997) в дохід Державного бюджету України суму недоплаченого судового збору у розмірі 227 (двісті двадцять сім) грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.І. Зеленіна