ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1210/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", місто Харків
до Фізичної особи-підприємця Білоуса Віталія Володимировича, місто Харків
про стягнення 56663,00 грн.
за участю представників:

позивача - Панасейко О.Ю., довіреність № 40-1016/24 від 06.03.20р.;

відповідач - Білоус В.В. (особисто), паспорт серія НОМЕР_1 виданий Московським МВ ХМУУМВС України в Х/обл. від 11.10.05р.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (м. Харків) звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Білоуса Віталія Володимировича (м. Харків) вартість спожитої теплової енергії без укладення договору в сумі 50743,41 грн.; інфляційні втрати в сумі 4064,84 грн.; 3% річних в сумі 1854,75 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено відповідачу 15-денний термін для подання відзиву на позовну заяву із нормативно-правовим та документальним обґрунтуванням своєї правової позиції.

11.06.21р. від відповідача надійшла заява про перехід до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначення засідання з повідомленням учасників справи. Дане клопотання обґрунтовано необізнаністю відповідача про розгляд даної справи та необхідністю надання своїх заперечень по суті спору.

Ухвалою суду від 11.06.21р. заяву відповідача про здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження, яке надійшло до суду 11.06.21р., - задоволено. Ухвалено здійснювати розгляд справи №922/1210/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

25.06.21р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Підготовче провадження по справі №922/1210/21 було продовжено на 30 днів по 09.09.21р. та відкладено підготовче засідання протокольною ухвалою суду, яка занесена до протоколу підготовчого засідання від 30.06.21р.

Ухвалою суду від 02.09.21р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

29.09.21р. від відповідача надійшли письмові заперечення, в яких відповідач просить суд застосувати до вимог позивача позовну давність.

04.10.21р. від позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач заперечує щодо застосування до позовних вимог позовної давності, посилаючись на те, що строк позовної давності не було пропущено у зв`язку з введенням на всій території України карантину та, як наслідок, під час дії цього карантину строки, визначені, зокрема ст. 257 ЦК України, були продовжені на строк дії такого карантину, тому період заборгованості (листопад 2017 року по лютий 2021 року) не виходить за строки позовної давності.

Представник позивача в судовому засіданні 04.10.21р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.10.21р. проти позову заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, за договором оренди №6955 від 14.08.2018 відповідач орендує у Департаменту комунального майна та приватизації нежитлові підвальні приміщення загальною площею 67,4 у житловому будинку № 59 по вул. Гвардійців Широнінців у м. Харкові (а.с. №15-18) та відповідно до договору купівлі-продажу №5457-В-С від 01.03.2017 - є власником нежитлових приміщень 1-го поверху загальною площею 40,0 у житловому будинку № 59 по вул. Гвардійців Широнінців у м. Харкові (а.с. № 23-25).

Як зазначає позивач, в житловому будинку № 59 по вул. Гвардійців Широнінців у місті Харкові система опалення теплопостачання, яке надає КП "Харківські теплові мережі" є централізованою.

Позивач, Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, метою діяльності якого є задоволення потреб населення міста Харкова, підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності.

Система опалення вищезазначених приміщень є невід`ємною частиною централізованої системи опалення житлового будинку, тому при подачі теплової енергії у централізовану систему опалення житлового будинку одночасно опалюються нежитлові приміщення відповідача.

Постачання теплової енергії на потреби опалення у житлові будинки позивач здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів.

На підставі розпоряджень Харківського міського голови в опалювальних сезонах 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021 років КП "Харківські теплові мережі" здійснювало постачання теплової енергії у житловий будинок, де розташоване нежитлове приміщення відповідача.

У зв`язку з тим, що житловий будинок, у якому розташовані нежитлові приміщення відповідача, оснащений приладом обліку теплової енергії, розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення здійснювався відповідачем згідно показань приладу обліку, встановленого у будинку, з урахуванням максимального теплового навантаження на нежитлові приміщення відповідача, виконаного згідно з нормативним документом "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94.

Як стверджує позивач, розрахунок вартості спожитої теплової енергії по нежитлових приміщеннях, розташованих у будинках, оснащених будинковими приладами обліку теплової енергії, здійснюється згідно їх показань (з урахуванням теплових втрат від зовнішньої стіни будинку до місця установки приладу обліку відповідно до п. 7.2.43 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 №71), які розподіляються між власниками нежитлових приміщень пропорційно тепловим навантаженням (п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198), а між власниками житла пропорційно площам квартир (п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630).

За твердженнями позивача факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщень з листопада 2017 року по лютий 2021 року підтверджується актами про підключення опалення на початку опалюваних сезонів та актами про відключення опалення наприкінці опалюваних сезонів до житлового будинку, де розташовані нежитлові приміщення відповідача. Вищезазначені акти на підключення та відключення опалення підписані та скріплені печатками уповноважених представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувача цього будинку - КП "Жилкомсервіс" (а.с. 37-44).

Крім того, позивач в позові вказує, що факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актами обстеження системи теплоспоживання об`єкта №175/6622 від 20.06.2017, №175/8210 від 25.10.2018, №175/9569 від 01.12.2020, № 175/9189 від 10.01.2020 (а.с.32-35).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачу направлялись рахунки-фактури та вимоги за спожиту теплову енергію, проте до цього часу заборгованість не сплачена, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які, надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про теплопостачання" від 02.05.2005 № 2633-IV відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про теплопостачання" проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

У статті 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено:

- теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

- постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

- система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання;

- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно з п. 3 Правил користування тепловою енергією № 1198 споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

У статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до змісту положень статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Теплопостачання - це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо).

Внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку. Згідно з пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 "Опалення, вентиляція та кондиціонування" опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення.

Згідно п. 2 "Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг" від 22.11.2018 № 315 підвальні приміщення є опалюваними приміщеннями, які забезпечуються тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, тобто нежитлове приміщення, яке знаходяться у користуванні відповідача, незалежно від розміщення в будинку, є опалювальними приміщеннями.

Судом встановлено, що в житловому будинку № 59 по вул. Гвардійців Широнінців у м. Харкові система опалення теплопостачання, яке надає КП "Харківські теплові мережі" є централізованою.

В зв`язку з тим, що об`єкт споживання теплової енергії відповідача має спільне з будинком підключення до теплової мережі позивача, факт отримання теплоносія в період опалювального сезону підтверджується на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів. Так, на підставі розпоряджень Харківського міського голови в опалювальних сезонах 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021 років КП "Харківські теплові мережі" здійснювало постачання теплової енергії у житловий будинок, де розташовані нежитлові приміщення відповідача.

Також, факт постачання теплової енергії підтверджується актами про підключення опалення на початку опалюваних сезонів та актами про відключення опалення наприкінці опалюваних сезонів до житлового будинку, де розташовані нежитлові приміщення відповідача. Вищезазначені акти на підключення та відключення опалення підписані та скріплені печатками уповноважених представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувача цього будинку - КП "Жилкомсервіс" (а.с. № 37-44).

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує про те, що в займаних ним приміщеннях, а саме в підвальному приміщенні відсутні будь-які опалювальні прилади, радіатори, батареї; в приміщенні першого поверху, у зв`язку з його невикористанням відповідачем, опалювальні прилади відрізані та закриті заглушками.

З даного приводу суд зазначає, що самовільне відключення споживача від внутрішньобудинкових систем опалення або здійснення такого відключення з порушенням встановленої законодавством процедури не припиняє статусу такого суб`єкта, як споживача відповідних комунальних послуг, не звільняє його від необхідності укладення договору на постачання таких послуг та їх оплати.

Така правова позиція міститься у постанові КГС ВС від 14 квітня 2020 року у справі № 908/1349/19.

Згідно з приписами ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг мають здійснюватися виключно на договірних засадах. При цьому, обов`язком споживача послуг є укладання договору на отримання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем або виробником на основі типового договору.

Проте, відповідний договір в матеріалах даної справи відсутній.

У постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 25.03.2019 року у справі № 910/12510/17 викладено правовий висновок, відповідно до якого: "укладення договору з теплопостачання відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. А сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період".

Таким чином, у порушення статті 24 Закону України "Про теплопостачання" відповідач не уклав договір з КП "Харківські теплові мережі" та отримував теплову енергію на потреби опалення за відсутності письмового договору.

Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживача сплатити вартість теплової енергії з фактом її споживання. Отже, при підрахунку теплоспоживання необхідно враховувати, в тому числі, тепловиділення в приміщенні від поверхонь прокладених трубопроводів (стояків, підводок до приладів тощо), що знаходяться у приміщенні з приладами обліку або без них. Таким чином, якщо навіть у приміщенні відсутні опалювальні прилади, але є стояки, підводки до приладів, споживач повинен сплачувати за фактичне тепло, яке виділяється від зазначених трубопроводів.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17-ц споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №904/2238/17, від 16.10.2018 у справі №904/7377/17, споживач, який фактично споживає теплову енергію, не вчинивши дій з відключення від послуг теплопостачання відповідно до Правил користування тепловою енергією, не може бути звільнений від оплати вартості спожитої теплової енергії, як особа, що допустила господарське правопорушення у відносинах теплопостачання.

Факт постачання позивачем теплової енергії до житлового будинку, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 59 у період з листопада 2017 по лютий 2021 підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовано.

Частиною 2 ст.275 ГК України передбачено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Враховуючи викладене, наявність договірних відносин між сторонами у даному випадку є обов`язковою.

В той же час, станом на момент розгляду спору, договір на постачання теплової енергії між сторонами не укладено.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, в силу частини 2 вказаної норми, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення зазначеної глави застосовуються, згідно п. 4 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України, і до відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

За розрахунком позивача станом на 01.04.2021 по особовому рахунку відповідача 17500-8693 обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію на потреби опалення в сумі 50743,41 грн., яка утворилася з листопада 2017 по лютий 2021.

В судових засіданнях відповідач, також, зазначав про готовність здійснення часткової оплати за теплову енергію, проте, не в тому розмірі, що нарахований позивачем, оскільки розрахунок спожитої теплової енергії позивач, за твердженнями відповідача, здійснив без урахування відсутності в приміщеннях відповідача приладів опалення.

Так, згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, споживач може відмовитися від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово - комунального господарства.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09.12.2005 за №1478/11758 (із змінами, внесеними наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 №169) затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого теплопостачання, який згідно з п. 1.1 визначає процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Вказаним Порядком передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не у квартирах чи нежитлових приміщеннях багатоквартирних будинків з ініціативи споживача, а відключення багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.

Пунктом 2.5 Порядку визначено, що відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконуються у міжопалювальний період.

Відповідно до пункту 2.6 Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази запрошення відповідачем фахівця КП "ХТМ" для проведення обстеження стану теплопостачання приміщення з метою подальшого відключення від централізованого теплопостачання; докази звернення відповідача до спеціалізованого підприємства для проведення розрахунку теплового навантаження нежитлових приміщень у вигляді теплового потоку від ізольованих трубопроводів системи опалення, відсутній контррозрахунок відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У господарському судочинстві принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Аналогічний стандарт доказування застосовано в Постанові Великої палати ВСУ від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Суд звертає увагу, що відповідачем не були надані достатні, достовірні та переконливі докази в підтвердження своєї правової позиції та правомірної поведінки. Доказів дотримання відповідачем Порядку відключення від централізованої системи теплопостачання до суду не надано (рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою - до суду не було надано), контррозрахунок заборгованості вартості теплової енергії, з урахуванням відсутності в приміщеннях відповідача приладів теплопостачання, відповідачем до суду надано не було; дослідження експерта та/або спеціаліста з приводу спростування розрахунку позивача до суду також не надано.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Згідно ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи висновки, викладені в постановах Верховного Суду, а також враховуючи та оцінюючи надані сторонами докази, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми вартості безпідставно спожитої теплової енергії у розмірі 50743,41 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Дана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 р. у справі № 910/10156/17.

Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню інфляційних втрат в сумі 4064,84 грн. та 3% річних в сумі 1854,75 грн., суд вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно наданої до суду заяви відповідача про застосування позовної давності, яка була викладена спочатку усно в судовому засіданні та зазначена в письмових запереченнях відповідача (а.с. №150), суд зазначає таке.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Так, відповідач, заявляючи відповідну заяву, вказує про пропуск позивачем трьохрічного строку, в межах якого останній міг звернутись до суду з відповідним позовом.

Проте, відповідно до пункту 12 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У відповідності до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236 (зі змінами станом на 20.09.2021 №1003) продовжено адаптивний карантин та режим надзвичайної ситуації до 31 грудня 2021 року.

Оскільки періодом прострочення відповідачем з оплати теплової енергії є листопад 2017 року то трирічний строк позовної давності мав закінчитись в листопаді 2020 року.

Проте, оскільки кінцевий строк на звернення позивача до суду припадає на період дії карантину (карантин введено з березня 2020 року), який було продовжено по 31 грудня 2021 року, то, з урахуванням положень, які викладені в Прикінцевих та Перехідних Положеннях Цивільного кодексу України, позивачем строк позовної давності не було пропущено.

За таких обставин, заява відповідача щодо застосування позовної давності не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця Білоуса Віталія Володимировича вартості спожитої теплової енергії без укладення договору в сумі 50743,41 грн.; інфляційних втрат в сумі 4064,84 грн.; 3% річних в сумі 1854,75 грн. є обґрунтованими та такими, що подані в межах строку позовної давності.

Згідно з положеннями ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 256, 257, 267, 526, 546, 548, 549, 610-612, 625, 629, 631 Цивільного кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Білоуса Віталія Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Харків) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11; ) 50 743,41 грн. вартості спожитої теплової енергії без укладення договору на р/р НОМЕР_3 в Філії Харківського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 351823, .

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Білоуса Віталія Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Харків) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11; ) інфляційні втрати в сумі 4064,84 грн., 3% річних в сумі 1854,75 грн. та 2270,00 грн. витрат по сплаті судового збору на р/р НОМЕР_4 в Філії Харківського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 351823, .

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "18" жовтня 2021 р.

Суддя Л.В. Шарко