УХВАЛА

19 жовтня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/18970/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрезеніус Медикал Кер Україна"

на постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Пашкіна С.А., судді - Євсіков О.О., Сітайло Л.Г.)

від 19.08.2021

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрезеніус Медикал Кер Україна"

до 1. Чернігівської обласної державної адміністрації;

2. Чернігівської міської ради;

3. Комунального некомерційного підприємства "Чернігівська міська лікарня № 2" Чернігівської міської ради

за участі третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів:

1. Департамент фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації;

2. Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної державної адміністрації;

3. Управління охорони здоров`я Чернігівської міської ради

про стягнення 14 732 636, 85 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 14 732 636, 85 грн та судовий збір.

2. 19.08.2021 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою апеляційні скарги Чернігівської міської ради та Заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури задовольнив, рішення суду першої інстанції скасував, у задоволенні позовних вимог відмовив.

3. 28.09.2021 позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Також скаржник заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

4. Перевіривши форму і зміст касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

5. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

6. Відповідно до частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

7. Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

8. Позивач в касаційній скарзі підставами касаційного оскарження судових рішень визначає пункти 1 та 3 частини 2 статті 287 ГПК України.

9. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано Закон України "Про публічні закупівлі", який, на його думку, не підлягає застосуванню до спірних відносин, з огляду на виключну особливість гемодіалізу, а також положення бюджетного законодавства, які не релевантні до спірних відносин у господарському спорі.

10. Позивач вважає, що висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 925/1833/15 не підлягають застосуванню судом апеляційної інстанції, оскільки обставини цієї справи та справи, яка переглядається, не є подібними.

11. Також скаржник зазначає, що в оскаржуваній постанові не було застосовано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20.06.2018 у справі № 925/1833/15, який враховує специфіку надання послуг з лікування методом гемодіалізу, проте чітко не зазначає норму права, яку суд апеляційної інстанції не застосував в оскаржуваному судовому рішенні та не наводить висновок щодо її застосування у зазначеній постанові Верховного Суду.

12. Верховний Суд звертає увагу, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

13. У цьому випадку необхідно чітко вказати:

- норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;

- обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

14. При цьому, слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

15. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, і відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування цих норм у подібних правовідносинах, зокрема:

- статті 2 ГПК України, оскільки проігнорував принципи господарського судочинства, зокрема, верховенства права, рівності та змагальності - після вступу прокурора;

- статті 269 ГПК України, вийшов за межі власних повноважень, зупиняючи дію рішення місцевого господарського суду до завершення апеляційного перегляду;

- статей 42, 118 ГПК України, здійснив дії спрямовані на унеможливлення реалізації процесуальних прав позивача та залишив без розгляду клопотання про закриття провадження за скаргою прокурора, яке було подано у строк встановлений судом;

- частини 2 статті 260 ГПК України, відкрив провадження за скаргою прокурора, розглянув і задовольнив її без сплаченого судового збору;

- статті 8 ГПК України в частині необхідності закритого розгляду справи, який був визначений таким в суді першої інстанції за ініціативою лікарні;

- частини 2 статті 269, частин 1, 7 статті 270, статті 210, пункту З частини 1 статті 282 ГПК України, оскільки не дослідив докази, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог та не надав мотивування відхилення аргументів позивача;

- частини 2 статті 86 ГПК України, оцінював вірогідність і взаємний зв`язок доказів не у їх сукупності, а окремо;

- пункт 5 частини 1 статті 35 ГПК України, так як колегія суддів за наявності упередженого ставлення до позивача не заявила самовідвід.

16. Верховний Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

17. Така підстава як "суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах" стосується лише норм матеріального права (відповідно до частини 3 статті 311 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню), і не може бути підставою, якщо рішення оскаржується з підстав порушення норм процесуального права. Наведений висновок сформульовано також у постановах ВС від 12.05.2021 у справі № 911/1099/20 та від 26.05.2021 у справі № 910/8358/19.

18. Натомість, якщо касаційна скарга подається у зв`язку з порушенням норм процесуального права, то підставою касаційного оскарження може бути пункт 4 частини 2 статті 287 цього Кодексу, і касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

19. Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

20. Крім того, обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження скаржник зазначає, що повний текст постанови суду апеляційної інстанції був вручений представнику позивача - адвокату Оводу А.П. 08.09.2021, натомість доказів на підтвердження не додає.

21. Оскільки касаційну скаргу подано безпосередньо до суду касаційної інстанції, тобто скарга надійшла до Верховного Суду без матеріалів справи, суд позбавлений можливості перевірити у матеріалах справи дату вручення заявникові повного тексту постанови суду апеляційної інстанції.

22. Отже, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження суд розгляне після усунення недоліків в цій частині.

Керуючись нормами статей 174, 234, 288, пункту 5 частини 2, пункту 2 частини 4 статті 290, частини 2 статті 292 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрезеніус Медикал Кер Україна" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2021 у справі № 910/18970/19 залишити без руху.

2. Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

- привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах 11, 17-18 цієї ухвали;

- уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши суду докази такого надіслання;

- надати суду докази, що підтверджують зазначену в скарзі дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, а саме 08.09.2021 (зокрема: копію конверту зі штрихкодовим ідентифікатором, в якому йому надіслано оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції; клопотання про отримання повного тексту постанови з відміткою суду; копію розписки про вручення оскаржуваного рішення, тощо).

3. Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Кондратова