УХВАЛА

13 жовтня 2021 року

м. Київ

Справа № 908/1372/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В.Г. - головуючого, Банаська О.О., Погребняка В.Я.

учасники справи:

позивач - Фізична особа-підприємець Савченко Наталія Анатоліївна

відповідач-1: Національна поліція України

відповідач-2: Державна казначейська служба України

відповідач-3: Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві

розглянувши матеріали касаційної скарги Національної поліції України за вх. № 9625/2021

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021

у складі колегії суддів: Михальської Ю.Б. (головуюча), Скрипки І.М., Тищенко А.І.

та на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021

у складі судді Сівакова В.В.

у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Савченко Наталії Анатоліївни

до Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві

про стягнення 371 779,31 грн

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Савченко Наталія Анатоліївна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про стягнення 271 779,31 грн майнової шкоди та 100 000,00 грн моральної шкоди, завданих незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю посадових та службових осіб Національної поліції України.

04.03.2021 рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 908/1372/20 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця Савченко Наталії Анатоліївни 253 171 (двісті п`ятдесят три тисячі сто сімдесят одна) грн 31 коп в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю посадових та службових осіб Національної поліції України. Присуджено до стягнення з Національної поліції України на користь Фізичної особи-підприємця Савченко Наталії Анатоліївни 3 797 (три тисячі сімсот дев`яносто сім) грн 57 коп. В іншій частині в позові відмовлено повністю.

20.07.2021 постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Савченко Наталії Анатоліївни та Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 908/1372/20 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 залишено без змін.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99274862) повний текст постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 складено 30.08.2021.

23.09.2021 (згідно відмітки на поштовому конверті "Укрпошта Експрес") Національною поліцією України надіслано до Північного апеляційного господарського суду касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 та на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 908/1372/20.

05.10.2021 на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного суду надійшли матеріали справи № 908/1372/20 разом з касаційною скаргою Національної поліції України, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 908/1372/20.

Також, у касаційній скарзі Національною поліцією України заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 та клопотання про зупинення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 908/1372/20.

05.10.2021 зазначену касаційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючого (судді-доповідача) - Пєскова В.Г., суддів: Банаська О.О., Погребняка В.Я.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Національної поліції України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 908/1372/20 з огляду на таке.

У пункті 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 установлено у розмірі 2 102 грн.

Предметом позову у даній справі є відшкодування шкоди у розмірі 371 779,31 грн, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю посадових та службових осіб Національної поліції України, що загалом менше ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на час подання позову у 2020 році (2 102 грн х 500 = 1 051 000 грн).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Підставами касаційного оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 908/1372/20, Національна поліція України вказує пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України та підпункти "а", "в" пункту 2) частини третьої статті 287 ГПК.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції у справі № 908/1372/20 застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 820/12016/15, від 05.02.2020 у справі № 461/3675/17, від 27.06.2018 у справі № 907/651/17, від 08.08.2018 у справі № 907/679/17, від 11.03.2021 у справі № 923/188/20, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 210/5258/16-ц, від 19.11.2019 у справі № 918/204/18.

Водночас, скаржник звертає увагу Суду на те що, справа № 908/1372/20 має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки стосується необмеженого кола суб`єктів господарювання, які формують розрахункові операції купівлі-продажу продукції з використанням товарних чеків, в яких частина суб`єктів господарювання зазначає всі відомості, які мають бути відображені у фіскальному чеку, а інша частина суб`єктів господарювання заповнює товарні чеки у довільній формі, зокрема без зазначення дати проведення розрахункової операції та спосіб у який її було здійснено.

Також, Національна поліція України стверджує, що на законодавчому рівні на даний час не встановлені вимоги до товарного чеку, а суб`єкти господарювання здійснюють їх заповнення переважно у довільній формі, отже формування Верховним Судом єдиної правозастосовчої практики з порушеного питання має фундаментальне значення, а тому справа становить значний суспільний інтерес.

Верховний Суд зазначає, що під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги судом взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та врахував межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду справи.

Щодо аргументів скаржника стосовно того, що судами попередніх інстанцій не враховано висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, колегія суддів зазначає таке.

Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/17, пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та 13.09.2017 у справі № 923/682/16.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

Колегія суддів зазначає, що висновки у наведених скаржником постановах Верховного Суду не можуть вважатися в цьому випадку подібними через те, що на висновки у вказаних справах скаржник послався, виокремивши їх із контексту судових рішень, не урахувавши викладених в рішеннях правових позицій стосовно спірних правовідносин та предмету спору, в контексті досліджуваних судами у вказаних справах доказів та встановлених фактичних обставин.

Водночас, зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, й в цілому до заперечення результату розгляду справи судом, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції та першої інстанції тільки через те, що таке рішення оскаржено і скаржник вважає його незаконним.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

З огляду на викладене, вказані аргументи скаржника є безпідставними та необґрунтованими, а тому колегією суддів відхиляються.

Щодо доводів скаржника, про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення, а справа № 908/1372/20 становить значний суспільний інтерес, колегія суддів зазначає, що скаржником не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин та не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Крім того, вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства.

Стосовно доводів скаржника, що на законодавчому рівні на даний час не встановлені вимоги до товарного чеку, а суб`єкти господарювання здійснюють їх заповнення переважно у довільній формі, колегія суддів звертає увагу Національної поліції України на те, що порядок оформлення розрахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а Верховний Суд однією з функцій якого є забезпечення сталості судової практики не наділений повноваженнями щодо перегляду нормативно-правових актів, а тим більше для встановлення вимог до форми та змісту товарного чеку.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

При цьому Верховний Суд зазначає, що розгляд касаційних скарг покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині другій статті 293 Господарського процесуального кодексу України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Національної поліції України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 та на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 908/1372/20, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Національної поліції України, розгляд клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 та клопотання про зупинення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 908/1372/20, колегією суддів не здійснюється.

Керуючись статтями, 163, 234, 235, пунктом 2 частини 3 статті 287, пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 908/1372/20 за касаційною скаргою Національної поліції України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 та на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді О. Банасько

В. Погребняк