ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2021 Справа № 917/1302/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засіданні Отюговій О.І., розглянувши справу № 917/1302/21

за позовною заявою Заступника керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області вул. Незалежності, 64 А, смт. Диканька, Диканський район, Полтавська область,38500

в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, вул. Олени Теліги, 8, кім. 58-а, 58-б, 59, м. Київ,04112 (фактична адреса: вул. Б. Грінченка, 1, кім. 503-509, м. Київ, 01601)

до відповідача Фермерського господарства "Сади Полтавщини" вул. Першотравнева, 59, с. Балясне, Полтавський район, Полтавська область,38512

про стягнення 124 783,97 грн. заборгованості

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

16.08.2021 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Заступника керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Українського фонду підтримки фермерських господарств до відповідача Фермерського господарства "Сади Полтавщини" про стягнення 124 783,97 грн. заборгованості.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином здійснює повернення коштів фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області суду від 19.08.2021 року на підставі ст. 174 ГПК України позовну заяву залишено без руху та надано прокуратурі строк 3 дні з дня вручення такої ухвали для усунення недоліків.

26.08.2021 року на електронну адресу суду від прокуратури до суду надійшов супровідний лист з додатком на виконання вимог ухвали суду від 19.08.2021 року про залишення позовної заяви без руху. 28.08.2021 року засобами поштового зв`язку до суду від прокуратури надійшов оригінал супровідного листа з додатком на виконання вимог ухвали суду від 19.08.2021 року.

Ухвалою від 30.08.2021 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/1302/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив - подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167,184 ГПК України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 30.08.2021 року, яка направлялася відповідачу на адресу місцезнаходження вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (вул. Першотравнева, 59, с. Балясне, Полтавський район, Полтавська область,38512) повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою" .

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 30.08.2021 року є 02.09.2021 року. Таким чином, суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи. Крім того ухвала від 30.08.2021 року у даній справі була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

17.09.2021 року від позивача до суду надійшла заява, в якій позивач підтримує заявлені прокуратурою позовні вимоги в повному обсязі і просить суд їх задовольнити.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

06.12.2017 між Українським державним фондом підтримки фермерських господарств (позивач, Укрдержфонд) та Фермерським господарством "Сади Полтавщини" ( відповідач) укладено договір №133ФГ-2017 про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству.

Згідно з п. 1 Договору Укрдержфонд надає фінансову підтримку на поворотній основі Фермерському господарству "Сади Полтавщини" в сумі 300 000,00 грн., а фермерське господарство зобов`язується використати її за цільовим призначенням, повернути зазначену суму фінансової підтримки у строк та на умовах, що визначені цим Договором.

Згідно з п. 3.4.2. Договору фермерське господарство зобов`язується повернути кошти фінансової допомоги Укрдержфонду згідно з встановленим графіком: до 01 грудня 2018 року - 60 000,00 грн.; до 01 грудня 2019 року - 60 000,00 грн.; до 01 грудня 2020 року - 60 000,00 грн.; до 01 грудня 2021 року - 60 000,00 грн.; до 01 листопада 2022 року - 60 000,00 грн.

Позивач - Укрдержфонд на виконання умов договору надав відповідачу фінансову допомогу на загальну суму 300 000,00 грн. Зазначене підтверджується платіжним дорученням №299 від 12.12.2017 на суму 300 000,00 грн. з призначенням платежу - надання кредиту ФГ "Сади Полтавщини" : дог. №133 ФГ-2017 від 06.12.2017; Без ПДВ.

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили, що відповідно до законодавства України у випадку прострочення строку виконання зобов`язання з повернення коштів фінансової підтримки Укрдержфонд фермерське господарство зобов`язане сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу.

Згідно з п.5.2. Договору за несвоєчасне повернення коштів фінансової підтримки фермерське господарство сплачує Укрдержфонду пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Згідно з розрахунком Укрдержфонду належні до повернення до 01.12.2019 року кошти в сумі 60 000,00 грн. та належні до повернення до 01.12.2020 року кошти в сумі 60 000,00 грн. відповідач повернув частково і за ним станом на 20.01.2021 року рахується заборгованість за Договором №133ФГ-2017 про надання фінансової підтримки в загальному розмірі 110 000,00 грн.

Крім того, відповідачу нараховано до стягнення 11 713,97 грн. пені за загальний період з 01.12.2019 року по 20.01.2021 року та 3 070,00 грн. інфляційних за загальний період з грудня 2019 року по грудень 2020 року.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог прокуратура надала наступні докази: завірену копію клопотання від 29.03.2021 року №16/21; завірену копію довіреності від 28.10.2020 року; завірену копію платіжного доручення №299 від 12.12.2017 року; завірену копію договору №133ФГ-2017 про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству від 06.12.2017 року; витяг з ЄДР; завірену копію вимоги від 20.01.2021 року №16/03; завірену копію розрахунку боргу; завірену копію положення "Про полтавське відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств"; завірену копію статуту Українського державного фонду підтримки фермерських господарств; завірену копію листа №51-383вих-21 від 07.04.2021 року; завірену копію листа від 15.04.2021 року №51-0522вих-21; завірену копію листа від 25.05.2021 року.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

Виходячи з визначення поворотної фінансової допомоги вона за своєю суттю є договором безпроцентної позики та регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), в тому числі, параграф 1 глави 71.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1,3, ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст.193 ГК України.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином виконував зобов`язання за вищезазначеним Договором щодо надання відповідачу фінансової допомоги на загальну суму 300 000,00 грн., тоді як відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором не здійснених повне повернення коштів фінансової допомоги до 01.12.2019 року в сумі 60 000,00 грн. та до 01.12.2020 року кошти в сумі 60 000,00 грн. і заборгованість останнього складає 110 000,00 грн. Дана обставина відповідачем не спростована.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань з боку відповідача щодо повернення коштів фінансової допомоги і позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 110 000,00 грн. є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили, що відповідно до законодавства України у випадку прострочення строку виконання зобов`язання з повернення коштів фінансової підтримки Укрдержфонд фермерське господарство зобов`язане сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу.

Згідно з п.5.2. Договору за несвоєчасне повернення коштів фінансової підтримки фермерське господарство сплачує Укрдержфонду пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

На підставі вищевикладеного прокуратурою заявлено до стягнення з відповідача 11713,97 грн. пені за загальний період з 01.12.2019 року по 20.01.2021 року та 3 070,00 грн. інфляційних за загальний період з грудня 2019 року по грудень 2020 року.

Перевіряючи розмір заявлених позивачем до стягнення пені судом враховано наступне.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Також суд бере до уваги положення ч. 5 ст. 254 ЦК України якою визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З урахуванням вищевикладеного за перерахунком, здійсненим судом за допомогою калькулятору "ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3", до стягнення підлягає пеня в сумі 7 654,88 грн.

Перевіривши за допомогою калькулятору "ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3" розрахунок втрат від інфляції, судом встановлено, сума втрат від інфляції за підрахунком позивача не перевищує розрахунок суду. Отже, суд задовольняє позовні вимоги в цій частині у заявленому розмірі - 3070,00 грн.

Згідно зі ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка, зокрема, здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Обираючи форму представництва прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту. Про це йдеться у рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі про представництво інтересів в арбітражному судочинстві, яке відповідно до ст. 89 Закону України "Про Конституційний Суд України" є обов`язковим. Згідно з вказаним рішенням інтереси держави можуть збігатися, так і не збігатися з інтересами державних органів. Поняття "інтереси держави" є оціночним і у кожному конкретному випадку прокурор самостійно визначає, в чому саме відбулося або має відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

Згідно з ст. 10 Закону України «Про фермерські господарства» передбачено, що Український державний фонд підтримки фермерських господарств (далі - Фонд) є державною бюджетною установою, яка виконує функції з реалізації державної політики щодо фінансової підтримки становлення і розвитку фермерських господарств, діє на основі Статуту, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про фермерські господарства» фермерським господарствам надається допомога за рахунок Державного бюджету України і місцевих бюджетів, у тому числі через Український державний фонд підтримки фермерських господарств, на поворотній основі строком до п`яти років на такі цілі: придбання техніки, обладнання, поновлення обігових коштів, на виробництво та переробку сільськогосподарської продукції, будівництво та реконструкцію виробничих і невиробничих приміщень, у тому числі житлових, закладення багаторічних насаджень, розвиток кредитної та сільськогосподарської кооперації, зрошення та меліорацію земель.

У відповідності до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1102 від 25.08.2004 «Про порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання підтримки фермерським господарствам» фінансова підтримка надається в межах коштів, передбачених у державному бюджеті на відповідні цілі.

Відповідно до п.п.12, 13 Порядку використання коштів фермерське господарство несе відповідальність згідно із законодавством за нецільове використання одержаних коштів та своєчасне і в повному обсязі повернення до державного бюджету коштів фінансової підтримки. Кошти фінансової підтримки, наданої фермерським господарствам на конкурсних засадах на поворотній основі, повертаються згідно з укладеними відповідно до цього Порядку договорами на відповідний рахунок Фонду, відкритий в Казначействі за місцем реєстрації, і протягом двох робочих днів перераховуються до державного бюджету.

Фонд є державною спеціалізованою кредитно-господарською організацією. Кошти Фонду формуються за рахунок коштів державного, обласного та місцевих бюджетів, передбачених для надання фінансової підтримки фермерським господарствам.

Полтавським відділенням Українського державного фонду підтримки фермерських господарств 29.03.2021 року за вих. №16/21 було направлено Керівнику Диканської окружної прокуратури Полтавської області клопотання про подання позовної заяви про стягнення боргу з Фермерського господарства "Сади Полтавщини" на користь держави в особі Полтавського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в сумі 110 000,00 грн. боргу 11 713,97 грн. пені та 3070,00 грн. інфляційних.

Листом від 07.04.2021 року прокурора повідомила Фонд, що з метою представництва інтересів держави в суді в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств Диканькою окружною прокуратурою буде пред`явлено позов про стягнення з Фермерського господарства "Сади Полтавщини" заборгованості.

Листом від 15.04.2021 року за вих. №51-522 вих-21 прокуратура просила надати Фонд інформацію щодо того, чи здійснювалися або чи планується здійснення Фондом заходів спрямованих на захист інтересів держави у вищевказаних правовідносинах, зокрема шляхом звернення до суду.

Фондом надано прокуратурі відповідь в якій повідомлено, що кошторисом за бюджетною програмою КПК 2801310 "Організація та регулювання діяльності установ в системі агропромислового комплексу" но КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" для Укрдержфонду на сплату судового збору на 2021 рік передбачено 24 000 гривень на всі регіональні відділення. Враховуючи викладене Укрдержфондом не здійснювалися та не заплановано здійснення заходів, спрямованих на захист інтересів держави шляхом звернення до суду з позовною заявою по простроченій заборгованості Фермерського господарства "Сади Полтавщини", яка становить 110 000,00 грн. за договором фінансової підтримки №133ФГ-2017 від 06.12.2017 року.

Враховуючи викладене, цей позов правомірно заявлено прокурором на захист інтересів держави, оскільки Фонд, не має можливості вжити заходів спрямованих на стягнення заборгованості.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 110 000,00 грн. боргу з повернення фінансової підтримки, 7654,88 грн. пені та 3070,00 грн. інфляційних, підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129,232-233,237-238,240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Сади Полтавщини" (вул. Першотравнева, 59, с. Балясне, Полтавський район, Полтавська область,38512, ідентифікаційний код 36143873) на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (вул. Олени Теліги, 8, кім. 58-а, 58-б, 59, м. Київ,04112; фактична адреса: вул. Б. Грінченка, 1, кім. 503-509, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 20029342) 110 000,00 грн. боргу з повернення фінансової підтримки, 7 654,88 грн. пені та 3070,00 грн. інфляційних.

3. Стягнути з Фермерського господарства "Сади Полтавщини" (вул. Першотравнева, 59, с. Балясне, Полтавський район, Полтавська область,38512, ідентифікаційний код 36143873) на користь Полтавської обласної прокуратури (м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7, ідентифікаційний код 02910060) 2 196,16 грн. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Видати накази із набранням цим рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 12.10.2021 року

Суддя Тимощенко О.М.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.257 ГПК України).