РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.10.2021Справа № 918/138/21

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю - ФІРМА "ДЕДАЛ"
доМіністерства юстиції України
треті особи,які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: 1) ОСОБА_1 ; 2) ОСОБА_2
провизнання протиправним та скасування рішення
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Субота О.В. - представник за довіреністю;

від третіх осіб: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 918/138/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю - Фірма "Дедал" до Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства від 02.12.2020 №4189/5 про задоволення скарги.

Ухвалою суду від 11.06.2021 відкладено підготовче засідання на 09.07.2021.

23.06.2021 через загальний відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про залучення до участі третіми особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а 09.07.2021 від ОСОБА_1 надійшла заява про вступ у справу в якості третьої особи.

08 та 09 липня 2021 до суду від позивача надійшли клопотання про долучення доказів - копії постанови Північно-Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 918/237/20.

Суд вирішив залучити до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки рішення у даній справі може вплинути на їх права та обов`язки.

Ухвалою суду від 09.07.2021 відкладено підготовче засідання на 04.08.2021.

27.07.2021 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшли докази надсилання позовної заяви з додатками на адресу третіх осіб.

03.08.2021 до суду від третіх осіб надійшли письмові пояснення щодо заявлених у позові вимог, а ОСОБА_1 повідомив про не отримання від позивача позову станом на дату написання пояснень.

Напередодні підготовчого засідання 04.08.2021 до суду звернувся представник позивача із клопотанням про встановлення обставин справи загальновідомими.

Позивач явку уповноваженого представника в підготовче засідання 04.08.2021 не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи-1 наголосив, що позов не отримав.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 06.10.2021.

Напередодні судового засідання від позивач та представника третіх осіб надійшли клопотання про відкладення слухання справи.

За результатами розгляду вказаних клопотань суд дійшов висновку, що наявних у справі фактичних даних достатньо для вирішення спору по суті за відсутності представників позивача та третіх осіб, а отже, клопотання про відкладення задоволенню не підлягають.

Позивач та треті особи явку уповноважених представників у судове засідання 06.10.2021 не забезпечили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Безпосередньо в судовому засіданні 06.10.2021 представник відповідача проти заявленого позову заперечував у повному обсязі та надав усні пояснення по справі.

Проведено судові дебати та відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2020 ОСОБА_1 подав скаргу на рішення державного реєстратора Ященка В.О. до Міністерства юстиції України, яку зареєстровано Міністерством 22.10.2020 під № М-29920.

Висновком колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 24.11.2020 рекомендовано скаргу ОСОБА_1 від 21.10.2020 задовольнити повному обсязі та скасувати рішення від 10.04.2019 №№ 46407790, 46407267, 46406638.

02.12.2020 Міністерством юстиції України винесено Наказ № 4189/5 (надалі також Наказ № 4189/5) відповідно до якого вирішено:

1) скаргу ОСОБА_1 від 21.10.2020 задовольнити у повному обсязі.

2) скасувати рішення від 10.04.2019 №№ 46407790, 46407267, 46406638, прийняті державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстраційний центр" Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області Ященком Віталієм Олеговичем.

3) виконання наказу покласти на Офіс протидії рейдерству.

Оскаржуваний Наказ винесено на підставі висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі також - Колегія) від 24.11.2020 за результатами розгляду скарги.

З висновку Колегії, зокрема, вбачається, що:

- скаржник є орендарем майнового комплексу, який складається з будівлі адміністративно-побутових приміщень, будівлі сушки та виробничих приміщень, а також госпприміщень, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (далі - майновий комплекс) та просить скасувати оскаржувані рішення, оскільки в результаті поділу об`єкта незавершеного будівництва зареєстровано право власності іншої юридичної особи на об`єкти 1, 2, 3, які є одним і тим же об`єктом нерухомого майна;

- оскаржуваними рішеннями зареєстровано поділ об`єкта незавершеного будівництва на об`єкти 1, 2, 3 як новозбудовані об`єкти нерухомого майна за Товариством з обмеженою відповідальністю - фірма "Дедал";

- законодавством встановлено, що під час проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно державний реєстратор має встановити відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також перевірити наявність всіх необхідних документів для проведення відповідних реєстраційних дій;

- державний реєстратор Ященко В.О. здійснив реєстраційні дії без документа про прийняття в експлуатацію об`єктів 1, 2, 3 та без документів про присвоєння їм адреси, а також не встановив відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, оскільки право власності на майновий комплекс уже було зареєстровано за ОСОБА_3 ;

- оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджує, що:

- скарга ОСОБА_1 подана до Міністерства лише 21.10.2020, тобто фактично через 1,5 роки після прийняття оскаржуваних рішень. А частиною 3 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів із дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю;

- скарга подана невідповідною особою, адже на момент прийняття оскаржуваних рішень у Державному реєстрі прав містились відомості про право власності на приміщення за ОСОБА_3 ;

- позивачем було подано всі необхідні документи до державного реєстратора, передбачені статтею 27-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", для проведення державної реєстрації, а тому у Міністерства не існувало законних підстав для прийняття наказу № 4189/5 від 10.04.2019 про скасування рішень №№ 46407790, 46407267, 46406638.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Міністерству юстиції України було надано повноваження щодо розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Відповідно до положень ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги:

1) на рішення (крім рішення про державну реєстрацію прав), дії або бездіяльність державного реєстратора;

2) на дії або бездіяльність суб`єктів державної реєстрації прав.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги щодо державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, які здійснюють діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України протягом 15 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть подовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України або його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від скаржника поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;

б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

в-1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

З 01.01.2016 набув чинності Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015 (далі також - Порядок), яким визначено процедуру розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту (далі - суб`єкт оскарження), що здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами (далі - суб`єкт розгляду скарги) відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (тут і надалі по тексту в редакції, чинній на момент розгляду вищезазначеної скарги).

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації визначено статтею 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", зокрема, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.

Відповідно до абзацу першого пункту 1, пунктів 2, 5 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації цей Порядок визначає процедуру розгляду відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Міністерства юстиції України, що здійснюється Міністерством юстиції України та його територіальними органами.

Рішення, дії або бездіяльність суб`єкта розгляду скарги можуть бути оскаржені до суду (пункт 19 Порядку).

Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду (частина 10 статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Наказом Міністерства юстиції України № 71/5 від 09.01.2020, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09.01.2020 за № 24/34307, затверджено Положення про Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі також - Положення).

Пунктом другим вказаного Положення передбачено, що Колегії є постійно діючими консультативно-дорадчими органами при Мін`юсті та його територіальних органах, що в межах повноважень, визначених Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, здійснюють колегіальний розгляд скарг у сферах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - скарги). Колегії створюються Мін`юстом чи відповідним територіальним органом шляхом затвердження їх складу відповідно до цього Положення.

Мін`юстом створюються центральна Колегія та регіональні Колегії. Центральна Колегія Мін`юсту розглядає усі скарги, розгляд яких належить до компетенції Мін`юсту, крім тих, що за дорученням Міністра юстиції України або заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації передано на розгляд регіональної Колегії Мін`юсту.

За результатом розгляду скарги Колегія шляхом голосування приймає рішення, що оформлюється відповідним висновком.

Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини від кількості членів Колегії, присутніх на відповідному засіданні. Якщо половина від кількості членів Колегії, присутніх на відповідному засіданні, проголосувала за рішення, а решта проголосувала проти або утрималася, рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосував головуючий на засіданні.

Пунктом 10 Порядку визначено, що для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.

Відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел);

2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Копії скарги у сфері державної реєстрації та доданих до неї документів надаються особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку (крім скаржника), в день розгляду Мін`юстом чи відповідним територіальним органом скарги у сфері державної реєстрації колегіально.

Отже, повідомлення засобами електронної пошти чи телефонограмою є додатковими способами повідомлення, а відсутність зазначених у п. 10 Порядку осіб не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

ОСОБА_1 стало відомо про оскаржувані рішення державного реєстратора 21.10.2020, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 228991532 від 21.10.2020.

Стосовно належності особи скаржника суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

ОСОБА_2 є власником нерухомого майна, зокрема, майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи той факт, що об`єкти нерухомого майна були передані в оренду іншій особі ( ОСОБА_1 ) у жовтні 2020 ОСОБА_2 повідомила орендаря про ситуацію яка склалася з приводу такого майна та про наказ Міністерства юстиції України № 377/5 від 04.02.2019 про задоволення скарги ОСОБА_2 .

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що на підставі оскаржуваних рішень державним реєстратором Ященком В.О. проведена державна реєстрація права власності на об`єкти 1, 2, 3 за TOB «ФІРМА «ДЕДАЛ», утворених у результаті поділу об`єкта незавершеного будівництва, складського приміщення для зберігання плитних матеріалів, розташованого за адресою: Рівненська обл., м. Рівне, вулиця Вінницька, будинок 60, з відкриттям відповідних розділів у Державному реєстрі прав.

Оскаржувані рішення прийняті державним реєстратором Ященком В.О. за результатом розгляду заяв, поданих від імені TOB ФІРМА «ДЕДАЛ», до яких було додано електронні копії наступних документів:

- договір купівлі продажу нежилого приміщення від 15.07.1999, укладеного у простій письмовій формі між колективним підприємством фабрика «Універсалмеблі», предметом якого є незавершене будівництво;

- Висновку щодо технічної можливості поділу об`єктів нерухомого майна від 09.04.2019 №2019-0315, виготовленого фізичною особою-підприємцем Ткачовим М.Г.;

- Технічних паспортів, виготовлених фізичною особою-підприємцем Довматовим C.B. станом на 02.04.2019;

- Відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером: :01:021:0195, отриманих державним реєстратором Ященком В.О. за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу.

Як вбачається з висновку Колегії та доводів Міністерства, до зазначених заяв не додано електронних копій документів, що підтверджують присвоєння об`єктам нерухомого майна адреси, а також що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Разом із тим, на момент прийняття оскаржуваних рішень у Державному реєстрі прав містилися відомості про право власності Герасимчук (Береговець) Тетяни Валеріївни на майновий комплекс, складовими частинами якого є будівля адміністративно-побутових приміщень (Р-1), будівля сушки та виробничих приміщень (С-1), а також госпприміщення (Т-1) (записи про право власності від 24.05.2018 №№ 26303300, 26303953).

Згідно з частиною другою статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 Закону.

Пунктом 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) (далі - Порядок №1127) встановлено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом поділу майна, у тому числі в результаті виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, або об`єднання майна, проводиться за умови наявності технічної можливості такого поділу або об`єднання нерухомого майна та можливості використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин.

Для державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що створюється шляхом поділу або об`єднання, подаються:

- документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його поділу або об`єднання (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);

- документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків, коли об`єкт нерухомого майна створюється шляхом поділу або об`єднання без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення);

- технічний паспорт на новостворений об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримує відомості Єдиного реєстру документів про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та перевіряє відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли адреса отримана під час реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та зазначена в документі, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.. У. такому разі державний реєстратор відповідно до зазначених заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що згідно з вимогами законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє відсутність суперечностей між заявленою адресою та відомостями, що містяться в Єдиному реєстрі документів.

Наведене свідчить про те, що під час прийняття оскаржуваних рішень державним реєстратором Ященком В.О. не було належним чином встановлено відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/ отриманих документах та наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення речового права, що підлягає державній реєстрації, та не було належним чином перевірено документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви та відмови у державній реєстрації прав, а також не було використано відомостей Єдиного реєстру дозвільних документів, чим порушено вимоги пункту 54 Порядку №1127, пунктів 1, 2, 4 частини третьої статті 10, частини першої статті 23, пунктів 4, 5 частини першої, частини другої статті 24, частини першої статті 27 Закону.

Додані до заяв документи не давали змоги встановити набуття права власності TOB ФІРМА «ДЕДАЛ» на об`єкти 1, 2, 3 оскільки заявником для державної реєстрації таких прав не було подано документа, що підтверджує присвоєння об`єктам 1, 2. 3 адреси, а також документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Державним реєстратором Ященком В.О. не було належним чином встановлено відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, оскільки заявником було подано заяви для державної реєстрації права власності TOB ФІРМА «ДЕДАЛ» на об`єкти 1, 2, 3, тоді як на момент прийняття оскаржуваних рішень у Державному реєстрі прав містилися відомості про право власності Герасимчук (Береговець) Тетяни Валеріївни на майновий комплекс, складовими частинами якого є будівля адміністративно-побутових приміщень (Р-1), будівля сушки та виробничих приміщень (С-1), а також госпприміщення (Т-1).

Отже, оскаржувані рішення прийняті державним реєстратором Ященком В.О. з порушенням вимог законодавства у сфері державної реєстрації, а тому підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що надані відповідачем та третіми особами докази є більш вірогідними, ніж докази надані позивачем на обґрунтування позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю - ФІРМА "ДЕДАЛ" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.10.2021 року.

Суддя Ю.О.Підченко