РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.10.2021Справа № 910/11874/21

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/11874/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Максимум-аудит"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фін капітал"

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

22 липня 2021 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Максимум-аудит" (позивач) надійшла позовна заява № 2-15/07 від 15.07.2021 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фін капітал" (відповідач) про стягнення грошових коштів за договором № 05/05-3 на надання аудиторських послуг від 05.05.2020 року у загальному розмірі 43 101,30 грн., з них: основного боргу - 35 000,00 грн. (тридцять п`ять тисяч гривень), пені - 2240,00 грн. (дві тисячі двісті сорок гривень), інфляційних втрат - 4725,00 грн. (чотири тисячі сімсот двадцять п`ять гривень) та 3% річних - 1136,30 грн. (одна тисяча сто тридцять шість гривень 30 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 05/05-3 на надання аудиторських послуг від 05.05.2020 року, у зв`язку з чим у відповідач виникла заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року у справі № 910/11874/21 позовну заяву позовну заяву № 2-15/07 від 15.07.2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Максимум-аудит" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фін капітал" про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Максимум-аудит" строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали.

Як вбачається з відомостей з офіційного веб-сайту Державного підприємства "Укрпошта" за поштовим ідентифікатором № 103 ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року у справі № 910/11874/21 було вручено уповноваженому представнику позивача - 10.08.2021 року.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Тобто, строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви до 16.08.2021 року (включно).

11.08.2021 року через відділ діловодства суду від ТОВ "Максимум-Аудит" надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11874/21, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Так, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фін капітал" за адресою: 04053, м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, 14, кімната 16/20, яка вказана в позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Водночас, суд звертає увагу, що поштове відправлення з ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не було вручене відповідачу та було повернуте до суду з відміткою у довідці відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» - 26.08.2021 року.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

В п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи зі змісту статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, суд дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2020 року у справі № 904/2584/19.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу про відкриття провадження у справі за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.09.2020 року у справі № 910/9791/18.

Отже, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що днем вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі від 13.08.2021 року у справі № 910/11874/21 є 26.08.2021 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 10.09.2021 року (включно).

На адресу суду від відповідача відзиву на позов, клопотань, заяв тощо не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.05.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Максимум-аудит" (надалі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фін капітал" (надалі - відповідач, замовник) укладено договір № 05/05-3 на надання аудиторських послуг (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати аудиторську перевірку фінансової звітності у відповідності до вимог чинного законодавства.

В п. 1.2. договору визначено, що аудиторська перевірка охоплює діяльність замовника, результати якої відображенні у його фінансовій звітності за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року.

Пунктом 2.8. договору передбачено, що датою фактичного надання результатів послуг виконавцем і їх прийняття замовником є дата підписання акту прийому послуг.

Згідно з п.п. 3.1., 3.2. договору вартість послуг становить 35 000,00 грн. Вартість послуг оплачується замовником наступним чином: 50% вартості послуг замовник сплачує протягом 3-х банківських днів з дати підписання даного договору; 50% вартості послуг сплачуються замовником по факту підписання актів прийому наданих послуг, що засвідчують надання послуг, вказаних в п. 1.1. договору, у триденний строк з дати його підписання.

Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по даному договору (п. 8.1. договору).

На виконання умов договору № 05/05-3 від 05.05.2020 року позивач надав, а відповідач прийняв обумовлені договором послуги на загальну суму 35 000,00 грн., що підтверджується актом надання послуг № 05/05-3 від 27.05.2020 року. Послуги за вказаним актом надання послуг за якістю та кількістю прийняті відповідачем без заперечень, про що свідчать підписи та печатки сторін на даному акті.

Як зазначає позивач, за надані послуги відповідач не розрахувався, відтак, відповідач, за розрахунками позивача, має заборгованість за договором в розмірі 35 000,00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем, на думку позивача, грошового зобов`язання з оплати наданих згідно договору № 05/05-3 від 05.05.2020 року послуг, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 35 000,00 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача санкції за неналежне виконання останнім зобов`язання щодо оплати послуг.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Як вже було встановлено судом вище, 05.05.2020 року між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, було укладено договір № 05/05-3 на надання аудиторських послуг, предметом якого є виконання аудиторської перевірки фінансової звітності у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість послуг становить 35 000,00 грн.

Судом встановлено, що в обгрунтування позовних вимог позивач надав копію акту надання послуг № 05/05-3 від 27.05.2020 року на суму 35 000,00 грн., який підписаний обома представниками сторін без заперечень.

Пунктом 3.2. договору визначено, що вартість послуг оплачується замовником наступним чином:

- 50% вартості послуг замовник сплачує протягом 3-х банківських днів з дати підписання даного договору;

- 50% вартості послуг сплачуються замовником по факту підписання актів прийому наданих послуг, що засвідчують надання послуг, вказаних в п. 1.1. договору, у триденний строк з дати його підписання.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі статтею 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За приписами частини 1 статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

З огляду на положення пункту п. 3.2. договору та дату підписання акту надання послуг № 05/05-3 від 27.05.2020 року строк оплати наданих послуг є таким, що настав 01.06.2020 року, оскільки 30 та 31 травня є вихідними днями.

При цьому, за змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань щодо не здійснення оплати вартості наданих послуг, тоді як строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати послуг настав, а наявність заборгованості підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач доказів сплати боргу в повному обсязі станом на день розгляду справи суду не надав.

Крім того, відповідач контррозрахунку заявленої до стягнення суми основного боргу до суду не надав та не надіслав.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку суми заявленої до стягнення та враховуючи, що позивач має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 05/05-3 від 05.05.2020 року у розмірі 35 000,00 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь пеню в розмірі 2240,00 грн., інфляційних втрат в розмірі 4725,00 грн. та 3% річних в розмірі 1136,30 грн. за порушення виконання грошового зобов`язання щодо оплати робіт.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В п. 5.5. договору визначено, що у випадку несвоєчасної оплати послуг виконавця, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,05% від вартості несвоєчасно оплачених послуг, зазначених у пункті 3.1. даного договору.

Як вбачається з розрахунку пені, який викладено позивачем у позовній заяві, позивач здійснює нарахування пені у розмірі 0,05% за період з 01.06.2020 року по 01.11.2020 року від суми простроченого зобов`язання за шість місяців.

Однак, таке нарахування пені є необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочення платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачено в цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Згідно п. 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

З огляду на встановлені судом вище обставини, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання з 02.06.2020 року, отже саме з цієї дати слід здійснювати нарахування пені.

Здійснивши власний розрахунок пені за період з 02.06.2020 року по 01.11.2020 року, судом встановлено, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 1793,99 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 446,01 грн. позивачу належить відмовити.

Згідно з приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині нарахування інфляційного збільшення боргу судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19. Зокрема, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Оскільки прострочення виконання зобов`язання виникло з 02.06.2020 року, правомірним є нарахування інфляційних втрат за період з червня 2020 року по 30 червня 2021 року.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 3388,32 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 1336,68 грн. позивачу належить відмовити.

Крім того, здійснивши власний розрахунок 3% річних за період з 02.06.2020 року по 01.07.2021 року (граничний строк нарахування 3% річних визначений позивачем), суд встановив, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 1134,63 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 1,67 грн. позивачу належить відмовити.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 41 316,94 грн., з них: основного боргу - 35 000,00 грн. (тридцять п`ять тисяч гривень), пені - 1793,99 грн. (одна тисяча сімсот дев`яносто три гривні 99 копійок), інфляційних втрат - 3388,32 грн. (три тисячі триста вісімдесят вісім гривень 32 копійок) та 3% річних - 1134,63 грн. (одна тисяча сто тридцять чотири гривні 63 копійки).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2176,02 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фін капітал" (ідентифікаційний код 40139920, адреса: 04053, м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, 14, кімната 16/20) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Максимум-аудит" (ідентифікаційний код 35812433, адреса: 03022, м. Київ, вул. Михайла Максимовича, 26, приміщення 25) грошові кошти: основного боргу - 35 000,00 грн. (тридцять п`ять тисяч гривень), пені - 1793,99 грн. (одна тисяча сімсот дев`яносто три гривні 99 копійок), інфляційних втрат - 3388,32 грн. (три тисячі триста вісімдесят вісім гривень 32 копійок), 3% річних - 1134,63 грн. (одна тисяча сто тридцять чотири гривні 63 копійки) та судовий збір - 2176,02 грн. (дві тисячі сто сімдесят шість гривень 02 копійки).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 18.10.2021р.

Суддя О.В. Котков