РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.10.2021Справа № 910/602/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання - Жалобі С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали

позовної заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕГРА ЛОДЖИСТІКС"

до відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКРТРАНСЛОГІСТИКА-2"

про стягнення 2 706 602,69 грн.,

за участю представників:

від позивача: Приятеленко Т.В.;

від відповідача: Кучеренко О.В., Скуба М.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕГРА ЛОДЖИСТІКС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКРТРАНСЛОГІСТИКА-2" про стягнення 2 760 355,58 грн., з яких: 685 957,55 грн. - заборгованість за договором оренди залізничних вагонів №13-06/ЗРВ/2020 від 19.06.2020, 20 134,27 грн. - пеня, 2 054 263,76 грн. - штрафні санкції.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, за доводами позивача, відповідач не виконав умови договору в частині повної та своєчасної сплати орендної плати, внаслідок чого виникла основна заборгованість. Також позивачем нараховані штрафні санкції, передбачені умовами договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 (після усунення недоліків позовної заяви) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 17.03.2021.

15.03.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКРТРАНСЛОГІСТИКА-2" подав відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 17.03.2021 судом на підставі ч.5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 14.04.2021.

29.03.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕГРА ЛОДЖИСТІКС" подав відповідь на відзив на позовну заяву.

06.04.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКРТРАНСЛОГІСТИКА-2" подав заперечення на відповідь на відзив.

09.04.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКРТРАНСЛОГІСТИКА-2" подав заперечення на заяву про зменшення позовних вимог.

13.04.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕГРА ЛОДЖИСТІКС" подав письмові пояснення.

14.04.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕГРА ЛОДЖИСТІКС" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій стороною зазначено, що після відкриття провадження по справі, 29.01.2021 відповідачем сплачено заборгованість в розмірі 69 000,00 грн., таким чином з урахуванням зазначеного, заборгованість становить 2 706 602,69 грн., з яких 616 957,56 грн. - заборгованість за договором оренди, 35 381,37 грн. - пеня, 2 054 263,76 грн. - штрафні санкції.

14.04.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕГРА ЛОДЖИСТІКС" надійшла заява про уточнення до заяви про зменшення розміру позовних вимог, в якій стороною зазначено вважати вірною загальну суму до стягнення - 2 706 602,68 грн., а також розмір заборгованості за договором оренди - 616 957,55 грн. У підготовчому засіданні 14.04.2021 судом на підставі ч.5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 26.05.2021.

20.05.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕГРА ЛОДЖИСТІКС" подав письмові пояснення.

У підготовчому засіданні 26.05.2021 судом на підставі ч.5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 07.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 прийнято до розгляду заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕГРА ЛОДЖИСТІКС" про зменшення розміру позовних вимог, з одночасним визначенням нової ціни позову - 2 706 602,68 грн.

07.06.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКРТРАНСЛОГІСТИКА-2" подав письмові заперечення на пояснення позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2021, враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.09.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 розгляд справи відкладено на 06.10.2021.

У судовому засіданні 06.10.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов повністю.

Представники відповідача у судовому засіданні 06.10.2021 заперечували проти позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

19.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тегра Лоджистікс» (позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСЛОГІСТИКА-2» (відповідач, орендар) було укладено Договір оренди залізничних вагонів №13-06/ЗРВ/2020 (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець зобов`язується передати, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування залізничний рухомий склад - вагони-хопери у кількості 100 одиниць, що належать орендодавцю на праві власності, далі за договором (РС/вагони) (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору, номери, модель, рік випуску, дата останнього і наступного планового ремонту, балансова вартість РС, загальна кількість вагонів, строк оренди вагонів, які передаються в оренду визначаються вказується в Додатках (Специфікаціях) до даного Договору на кожну партію РС, які є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 1.3. договору передання вагонів в оренду і їх повернення з оренди, оформлюється Актом прийому-передачі, підписаним обома сторонами, який є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.8. договору визначено, що загальна вартість договору - це загальна сума, яку повинен сплатити орендар орендодавцю за строк, на який передано РС в оренду згідно з п. 1.9. Узгоджена в п. 4.1. Вартість договору визначається на період його укладення та підлягає корегуванню під час дії договору, у випадках передбачених договором.

Відповідно до п. 2.1. договору орендодавець передає узгодженими партіями РС в оренду на території залізничних станцій, місцезнаходження яких вказується орендарем в залізничних інструкціях. Датою прийому в оренду є дата підписання Акту прийому-передачі. Сторони зобов`язані забезпечити прибуття уповноважених представників сторін у місце передачі вагонів.

У п. 2.3. договору визначено, що РС вважається переданим орендарем і прийнятий орендодавцем з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі РС з оренди на станції, вказаній орендодавцем у межах країни. Акт приймання-передачі РС при поверненні з оренди підписується уповноваженими представниками сторін після прибуття технічно справних та очищених РС на станцію, зазначену орендодавцем в транспортній інструкції та складання актів технічного огляду.

Пунктом 2.13. визначено, що оплата залізничного тарифу до станції, зазначеної орендарем в транспортній інструкції після прийняття вагонів в оренду, здійснюється за рахунок орендодавця. Оплата залізничного тарифу до станції приймання-передачі із оренди, зазначеної орендодавцем в транспортній інструкції, здійснюється за рахунок орендаря.

Згідно з п. 4.8. договору, у разі зміни ринкових цін на оренду в бік її збільшення (зменшення), сторони зобов`язуються досягти домовленостей і підписати відповідну угоду протягом 14 календарних днів з моменту відправки орендодавцем повідомлення про підвищення орендної плати. При відмові орендаря від перегляду орендної плати та підписання відповідної додаткової угоди, орендодавець має право на дострокове розірвання договору в односторонньому порядку. В такому випадку, договір вважається розірваним в односторонньому порядку з дня, наступного за днем отримання повідомлення орендодавця, спрямованого в тому числі засобами електронного зв`язку. При цьому, орендар зобов`язується протягом 20 календарних днів за свій рахунок повернути PC орендодавцю згідно з отриманими інструкціями на умовах п. 2.2.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до закінчення строку оренди РС і виконання всіх зобов`язань сторін за договором (пункт 10.1. договору).

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що на виконання умов договору орендодавцем було передано, а орендарем прийнято у користування 100 вагонів за актами приймання-передачі: № 1 від 01.07.2020, № 2 від 03.07.2020, № 3 від 03.07.2020, № 4 від 04.07.2020, № 5 від 06.07.2020, № 6 від 07.07.2020, № 7 від 08.07.2020, № 8 від 10.07.2020, № 9 від 12.07.2020, № 10 від 13.07.2020, № 11 від 14.07.2020, № 12 від 15.07.2020. Строк оренди кожної окремої групи вагонів, перелічених у актах склав один рік.

Матеріалами справи також підтверджується, що між сторонами було укладено додаткові угоди до договору: № 1 від 29.07.2020, № 2 від 31.08.2020, № 3 від 01.10.2020, якими, зокрема, вносилися зміни до договору у частині порядку здійснення передоплати, надання згоди на оперування залізничними вагонами, вартості оренди за один вагон, встановлення правил електронного документообігу між контрагентами.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що, за доводами позивача, відповідач не виконав умови договору в частині повної та своєчасної сплати орендної плати, внаслідок чого виникла основна заборгованість. Також позивачем нараховані штрафні санкції, передбачені умовами договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що на виконання умов договору орендодавцем було передано, а орендарем прийнято у користування 100 вагонів за актами приймання-передачі: № 1 від 01.07.2020, № 2 від 03.07.2020, № 3 від 03.07.2020, № 4 від 04.07.2020, № 5 від 06.07.2020, № 6 від 07.07.2020, № 7 від 08.07.2020, № 8 від 10.07.2020, № 9 від 12.07.2020, № 10 від 13.07.2020, № 11 від 14.07.2020, № 12 від 15.07.2020. Строк оренди кожної окремої групи вагонів, перелічених у актах склав один рік.

Пунктом 5.1.2. договору визначено, що орендар зобов`язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату орендних платежів.

Згідно з пунктом 4.3. договору орендар сплачує орендну плату шляхом 100% передоплати за місяць оренди, не пізніше 5-го числа поточного місяця оренди на підставі рахунку, виходячи з кількості РС та кількості днів оренди в місяці.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору орендодавцем надавалися орендарю рахунки на оплату за фактичне користування РС, спрямовані засобами електронної пошти (що обумовлено розділом 11 договору «Електронний документообіг» у редакції додаткової угоди № 3 від 01.10.2020).

Суми орендної плати за користування вагонами, що вказані у рахунках, відповідачем не спростовані. При цьому, надання послуг з оренди у спірний період підтверджується двосторонньою підписаними та скріпленими печатками обох підприємств актами наданих послуг.

Відповідно до п. 4.7. договору визначено, що орендна плата нараховується з дати підписання Акту прийому-передачі в оренду (включно) до дати підписання Акту прийому-передачі із оренди (включно) підлягає сплаті.

Враховуючи, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму основного боргу, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати орендних платежів за користування переданими у орендне користування вагонами у розмірі 616 957,55 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Разом з тим, матеріалами справи також підтверджується, що оскільки відповідачем були порушені грошові зобов`язання у частині сплати орендної плати, зокрема, за жовтень 2020 року (затримка оплати складала більше 30 календарних днів), позивач скористався правом на розірвання договору в односторонньому порядку, передбаченим п. 7.10. договору.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Судом встановлено, що позивач обґрунтовано скористався наданим йому договором правом на одностороннє розірвання договору, направивши на адресу відповідача засобами електронної пошти письмове повідомлення № 676-12/11-20 від 12.11.2020.

У зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 35 381,37 грн. а також штрафні санкції у розмірі 2 054 263,76 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Так, у п. 7.2. договору сторони погодили, що за несвоєчасне перерахування орендних платежів Орендар зобов`язується сплатити орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення платежу. Оплата пені не звільняє орендаря від сплати основного боргу.

У пункті 7.10. сторони погодили, що при затримці оплати орендної плати за договором більше ніж на 30 календарних днів, або порушення орендарем умов п. 1.2., п. 1.7. договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати штрафу в розмірі 10% відсотків від вартості договору, яка розраховується як загальна сума орендної плати, що повинна бути сплачена орендарем протягом усього строку, на який передано вагони в оренду, виходячи з гривневого еквіваленту орендної ставки, що вказана в п.4.1. договору.

Відповідно до п.п. 7.2.1 п. 7.2 Договору, за порушення терміну оплати за перший та/або наступні місяці більше як на 15 календарних днів, Орендодавець має право додатково вимагати від Орендаря сплати штрафу в розмірі 10% від суми, що підлягає передоплаті за місяць оренди.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, при цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. (п.п. 2.5, 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань ).

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум пені та двох видів штрафу за порушення окремих зобов`язань у різні періоди договірних правовідносин, судом встановлено, що заявлені до стягнення суми обчислені позивачем арифметично вірно, обґрунтовано та у відповідності до приписів чинного законодавства, а відтак стягненню з відповідача на користь позивача за порушення виконання умов договору підлягає пеня у розмірі 35 381,37 грн. а також штраф у загальному розмірі 2 054 263,76 грн.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заборгованість з оплати орендних платежів, нараховані штрафні санкції, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача у порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо доводів відповідача про можливість зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст.233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав обумовлюють право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Судом враховано, що загальна сума неустойки за несвоєчасну поставку товару не перевищує 11% від суми правочину, що має достатні підстави вважатися розумним та пропорційним заходом захисту інтересів кредитора.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача, суд зазначає, що стороною не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження наявності поважності причин неналежного виконання зобов`язань, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, а тому підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України не вбачається.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКРТРАНСЛОГІСТИКА-2" (Україна, 03110, місто Київ, ВУЛИЦЯ СОЛОМ`ЯНСЬКА, будинок 3, офіс 815; ідентифікаційний код: 41515562) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕГРА ЛОДЖИСТІКС" (Україна, 01030, місто Київ, ВУЛИЦЯ РЕЙТАРСЬКА, будинок 6А; ідентифікаційний код: 41277885) основну заборгованість в розмірі 616 957,55 грн., пеню в розмірі 35 381,37 грн., штрафні санкції у розмірі 2 054 263,76 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 40 599,04 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 18.10.2021.

Суддя І.В. Приходько