ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2327/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС Агро Північ", с. Харкове Чернігівської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини", м. Харків
про та за зустрічним позовом до про розірвання договору та стягнення коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини", м. Харків Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС Агро Північ", с. Харкове Чернігівської області спонукання до виконання умов договору, стягнення грошових коштів
за участю представників :

позивача (за первісним позовом) - не з`явився

відповідача (за первісним позовом) - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2021 р. до Господарського суду Харківської області звернувся Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАС Агро Північ" з позовною заявою про розірвання Договору купівлі-продажу №24/02/21/2 від 24.02.2021 укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини" та стягнення з останнього грошових коштів в розмірі 393 346,91 грн. (де: 389025,00грн. - попередня оплата; 1598,73грн. - 3% річних; 2723,18грн - інфляційні втрати), а також стягнення судові витрати.

Ухвалою суду від 16.06.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/2327/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

01.07.2021р. на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини" (Позивач за зустрічним позовом) надійшла зустрічна позовна заява (вх. № 15384) про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС Агро Північ" (Відповідач за зустрічним позовом) виконати прийняті на себе зобов`язання за договором купівлі-продажу №24/02/2012 від 24.02.2021 сплативши грошові кошти в розмірі 389 025,00 грн в рахунок оплати Товару (проведення остаточного розрахунку), отримати Товар - Борону шлейфову ЗПГШ-21 (ЛАРІ-21), в кількості 1 шт. на загальну суму 778 050,00грн в тому числі ПДВ, а також стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 05.07.2021 р. зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначенням підготовчого засідання на "20" липня 2021 р. о 10:15.

Судом вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 09 вересня 2021 року о 10:30 про що постановлено ухвалу від 26.08.2021.

Ухвалою суду від 09.09.2021 повідомлено про дату та час наступного судового засідання відбудеться 23.09.2021 - 11:15., а ухвалою від 23.09.21 на 07.10.2021 на 11:15.

Представник Позивача (за первісним позовом) у судове засідання не з`явися, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник Відповідача (за первісним позовом) у судове засідання не з`явися, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Як встановлено матеріалами справи та не спростовується учасниками, між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАС АГРО ПІВНІЧ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛОЗІВСЬКІ МАШИНИ» 24 лютого 2021 р. був укладений договір купівлі-продажу №24/02/21-2 (надалі - Договір), згідно умов п.1.1. якого Відповідач (за первісним позовом) зобов`язується продати сільськогосподарську техніку та запасні частини до сільськогосподарської техніки, а Позивач (за первісним позовом) зобов`язується прийняти й оплатити товар номенклатура (асортимент), кількість та ціна якого визначається сторонами в Специфікаціях до даного Договору.

Згідно Специфікації №1 від 24.02.2021 р. до Договору Відповідач мав поставити Позивачу товар Борону шлейфову ЗПГШ-21 (ЛАРІ-21) в кількості 1 шт. на загальну суму 778 050,00 (сімсот сімдесят вісім тисяч п`ятдесят грн. 00 коп.), в тому числі ПДВ.

Згідно з п. 5.1. Договору Відповідач зобов`язується передати товар Покупцю в строк, що вказується в Специфікаціях до даного Договору.

Відповідно до п. 5.2. Договору дата готовності партії товару до поставки повідомляється Продавцем Покупцеві факсимільним зв`язком. В термін не пізніше 5 календарних днів після отримання повідомлення про готовність товару до поставки Покупець зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів для отримання товару.

Строк поставки товару, згідно умов Специфікації, протягом 20 робочих днів з моменту отримання Продавцем 50% передоплати.

Поставка товару здійснюється на умовах FCA Харківська область, м. Лозова, вул. Свободи, 24, згідно Інкотермс 2010 (п. 5.3. Договору).

Розділом 4 Договору сторони визначили порядок розрахунків за товар. Так, платежі за Договором повинні здійснюватися шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця на підставі виставленого Продавцем рахунку в наступному порядку: 50% вартості товару сплачуються Покупцем протягом 2-х банківських днів з моменту підписання кожної окремої Специфікації. Остаточний розрахунок 50% вартості товару проводиться Покупцем протягом 2-х банківських днів, з моменту повідомлення Покупця про готовність товару до поставки (п. 4.1. Договору).

Покупець за вказаним Договором 17.03.2021 р. здійснив попередню оплату згідно з п. 4.1. Договору на користь Відповідача (за первісним позовом) в розмірі 389 025,00 грн. (триста вісімдесят дев`ять тисяч двадцять п`ять грн. 00 коп.), що підтверджується платіжним дорученням № 2443 від 17.03.2021.

Проте, як зазначає Позивач, від Відповідача в строк до 14.04.2021 р. згідно умов Договору, повідомлення про готовність відвантаження товару не надано та не виконано свого зобов`язання з поставки товару.

Оскільки борона, що була предметом Договору, мала бути придбана для здійснення весняно-польових робіт протягом весни 2021 р., а Відповідач (за первісним позовом) не поставив її у домовлений строк, у Позивача (за первісним позовом) відпала необхідність в товарі.

28 квітня 2021 р. Позивач (за первісним позовом) надіслав Відповідачеві (за первісним позовом) лист (вих. №949), в якому просив договір розірвати, товар не поставляти та повернути сплачені ним грошові кошти.

У відповідь на вказаний лист Відповідач (за первісним позовом) надав Позивачеві (за первісним позовом) відповідь вих. №407/2 від 24.05.2021р., в якому визнав допущення прострочення виконання зобов`язання, проте наполягає на поставці товару.

Позивач (за первісним позовом) посилається на п. 14.2 Договору - Сторони мають право достроково розірвати цей Договір, повідомивши про це в письмовій формі за 30 днів до розірвання даного Договору, а також в інших випадках передбачених законодавством.

Непоставка Відповідачем (за первісним позовом) товару, в обумовлені договором строки, стало наслідком неотримання товару Позивачем та неможливість його використання у проведенні весняно-польових робіт 2021р.

У зв`язку з невиконанням з боку Відповідача (за первісним позовом) умов договору, як продавця товару, виникло зобов`язання повернути Позивачу (за первісним позовом) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) в розмірі 389 025,00 грн. відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, частини першої ст. 530 ЦК України з наступного дня після спливу строк поставки, тобто з 15 квітня 2021 р.

Також, Позивач (за первісним позовом) нарахував суму 3% річних, що становить 1 598,73 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім грн. 73 коп.), інфляційні втрати - 2 723,18 грн. (дві тисячі сімсот двадцять три грн. 18 коп.), отже разом сума позовних вимог складає: 389 025,00 + 1 598,73 + 2 723,18 = 393 346,91 (триста дев`яносто три тисячі триста сорок шість грн. 91 коп.).

Позивач за зустрічним позовом (Відповідач за первісним позовом) зазначає, що відповідно до умов договору купівлі-продажу № 24/02/21/2 від 24.02.2021р., Продавець зобов`язався продати сільськогосподарську техніку та запасні частини до сільськогосподарської техніки, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар, зазначений у Специфікації № 1 від 24.02.2021р. до договору, а саме: Борону шлейфову ЗПГШ - 21 (ЛАРІ-21), далі Товар, в кількості 1 шт. на загальну суму 778 050,00 грн. в тому числі ПДВ.

Відповідно до 5.1. договору, поставка Товару здійснюється у строк, визначений у Специфікації. Відповідно до специфікації № 1 від 24.02.2021р. строк поставки товару протягом 20 робочих днів з моменту отримання Продавцем 50% попередньої оплати. Враховуючи, що попередня оплата у розмірі 50% (389 025,00 грн.) отримана Продавцем від Покупця 17.03.2021р., строк поставки товару складав 20 робочих днів, тобто до 14.04.2021р. (Отримана попередня оплата по договору була спрямована на придбання необхідного матеріалу для виготовлення товару та інших виробничих потреб, пов`язаних з виготовленням товару).

Відповідно до 5.2. Договору Розділу 5 договору, дата готовності партії товару до поставки повідомляється Продавцем Покупцеві факсимільним зв`язком в термін не пізніше 5 календарних днів. Після отримання повідомлення про готовність товару до поставки Покупець зобов`язався вжити всіх необхідних заходів для отримання Товару.

Продавцем, на виконання п.5.2. договору, 21.04.2021р. факсимільним та електронним зв`язком Покупцю було направлено повідомлення за вих. номером 301/2 про готовність товару до поставки 23.04.2021р., що свідчить про виконання Продавцем умов договору, відносно повідомлення Покупця, про готовність Товару до поставки 23.04.2021р. Однак, Покупець, незважаючи на отримання повідомлення про готовність товару до поставки, та повторного повідомлення, дій щодо своєчасного прийняття товару та залишкової сплати вартості товару у розмірі 50%, що складає 389 025,00 грн., відповідно до п.4.1. договору, не здійснив до теперішнього часу, чим порушив свої зобов`язання за договором.

Продавець поніс прямі збитки у вигляді неотримання 50% вартості товару за специфікацією № 1 до договору купівлі-продажу № 24/02/21/2 від 24.02.2021р. у розмірі 389 025,00 грн., та продовжує нести збитки у вигляді неотриманих доходів, зберігання товару в режимі складу, тощо.

28 квітня 2021 року, за вих. номером 949 на адресу ТОВ «ЛОЗІВСЬКІ МАШИНИ» (Продавця за договором) надійшов лист, згідно якого ТОВ «ТАС АГРО ПІВНІЧ» (Покупець за договором) повідомляє про розірвання договору та просить повернути суму коштів у розмірі 389 025,00 грн. з ПДВ (попередня оплата за договором, яка була сплачена Покупцем 17.03.2021р).

Вказаний лист був розглянутий ТОВ «ЛОЗІВСЬКІ МАШИНИ» та на нього у встановленому порядку та строки, 24.05.2021р (вих. номер 407/2) була надана обґрунтована відповідь, в якій вказується на те, що договір не може бути розірваний в односторонньому порядку, товар за договором підлягає сплаті та отриманню Покупцем за договором, та про те що, Продавець згодний понести майнову відповідальність, передбачену п.10.4 договору, за порушення строків поставки.

Позивач за зустрічним позовом (Відповідач за первісним позовом) посилається на ч. 1 ст.651 Цивільного кодексу України та ст.188 Господарського кодексу України та вважаємо, що договір не підлягає розірванню, а повинен бути виконаний належним чином обома сторонами.

Також зазначив, що згідно 4.2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання оскільки, як передбачається п.2. ст.652 Цивільного кодексу України, зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якщо сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір або укладали б його на інших умовах. За вказаним договором такі зміни не відбулися: повідомлення про готовність товару до поставки Продавцем, Покупцю надані (надіслані).

Крім цього, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Продавець не відмовлявся та не відмовляється від виконання договору, навпаки, отриману попередню оплату по договору спрямував на придбання необхідного матеріалу для виготовлення товару та інших виробничих потреб, пов`язаних з виготовленням товару, неодноразово повідомляв Покупця про готовність Товару до поставки, однак Покупець, у встановлені договором строки, протягом 2-х банківських днів, з моменту повідомлення Покупця про готовність товару до поставки, а саме до 23.04.2021р. Товар не сплатив в повному обсязі та не отримав його до теперішнього часу.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом Верховенства права щодо правомірності та обґрунтованості заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

П. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 656 Кодексу предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Приписами с. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, назначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи Позивачем (за первісним позовом/Покупцем) за вказаним Договором 17.03.2021 р. здійснено попередню оплату згідно з п. 4.1. Договору на користь Відповідача (за первісним позовом/Продавця) в розмірі 389 025,00 грн. (триста вісімдесят дев`ять тисяч двадцять п`ять грн. 00 коп.), що підтверджується платіжним дорученням, проте останнім у встановлений строк до 14.04.2021 р., як це передбачено Договором, повідомлення про готовність відвантаження товару не надано та не виконаного свого зобов`язання щодо поставки товару.

Крім того згідно з п. 14.2 Договору Сторони мають право достроково розірвати цей Договір, повідомивши про це в письмовій формі за 30 днів до розірвання даного Договору, а також в інших випадках передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

У зв`язку з невиконанням з боку Відповідача (за первісним позовом) умов договору, як продавця товару, виникло зобов`язання повернути Позивачу (за первісним позовом) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) в розмірі 389 025,00 грн. відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, частини першої ст. 530 ЦК України з наступного дня після спливу строк поставки, тобто з 15 квітня 2021 р.

Суд перевіривши подані розрахунки Позивача (за первісним позовом) щодо нарахування суми 3% річних - 1 598,73 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім грн. 73 коп.), інфляційних втрат - 2 723,18 грн. (дві тисячі сімсот двадцять три грн. 18 коп.), що в загалом складає: 389т 25,00 + 1 598,73 + 2 723,18 = 393 346,91 (триста дев`яносто три тисячі триста сорок шість грн. 91 коп.).

Отже, оскільки: матеріалами справи доводиться факт невиконання з боку Відповідача (за первісним позовом/Продавцем) умов Договору щодо поставки Позивачу товар Борону шлейфову ЗПГШ-21 (ЛАРІ-21) в кількості 1 шт. на загальну суму 778 050,00 (сімсот сімдесят вісім тисяч п`ятдесят грн. 00 коп.), в тому числі ПДВ, після сплати 17.03.2021 р. Покупцем (Позивач за первісним позовом) 50% вартості товару, згідно з п. 4.1. Договору на користь Відповідача (за первісним позовом) в розмірі 389 025,00 грн. (платіжне доручення № 2443 від 17.03.2021), а Відповідача (за первісним позовом) в строк до 14.04.2021 р. не приступив до виконання умов Договору, а ні щодо повідомлення про готовність відвантаження товару, а ні виконано свого зобов`язання з поставки товару, суд дійшов до висновку задовольнити первісні позовні вимоги, як доведені та обґрунтовані та відмовити у задоволенні зустрічного позову, як такого, що не має жодного правового та документального підтвердження.

Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.

Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ Гурепка проти України № 2 наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Суд вважає за можливе у виниклих правовідносинах за суттю спору застосувати принцип справедливості визначений на законодавчому рівні у межах ч. 1 ст. 2 ГПК України.

На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначено: із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Окрім того, принцип справедливості поглинається напевно найбільшим за своєю питомою вагою принципом верховенства права, який також чітко зафіксований у новітніх кодексах. Лише додержання вимог справедливості під час здійснення судочинства дозволяє характеризувати його як правосуддя. Цю думку можна, зокрема, простежити і в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003: правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд наполягає на застосуванні принципу справедливості (ст. 2 ГПК України) замість закону (praeter legem) і всупереч закону (adversus legem). Адже трапляються випадки, коли несправедливі нормативно-правові акти з`являються внаслідок помилок законодавця. Інша ситуація може мати місце тоді, коли застосування нормативно-правового акту в конкретній ситуації у сукупності з іншими істотними обставинами справи стає настільки несумісним зі справедливістю, що унеможливлює його застосування в розумінні здорового глузду.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на Постанову Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року по справі №521/17654/15-ц. Верховний Суд яскраво демонструє, що принцип справедливості кореспондує з принципом добросовісності.

Також, суд звертає увагу на Постанову Великої Палати Верховного Суду по справі №607/4316/17-ц від 25.03.2019. У вказаній Постанові суд застосував недискримінаційний підхід та принцип неупередженості (Рішення Конституційного Суду України в рішенні від 2 листопада 2004 р. № 15-рп/2004у), який також підлягає застосуванню судом у справі, що розглядається.

Свого часу, Верховний Суд застосував західну доктрину Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав), у вирішенні договірного спору, який тлумаченні умов договору (Постанови ВС по справам № №753/11000/14-ц, № 910/16011/17).

Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини та частини четвертої статті 11 ГПК України чинної редакції суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі Хаджинастасіу проти Греції національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кузнецов та інші проти Російської Федерації зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, зокрема, відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року), більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії).

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Роуз Торія проти Іспанії, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії, параграф 32).

Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який, серед іншого, передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Суд, також нагадує, що концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і майном.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 4, 20, 73, 74, 86, 129, 185, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС Агро Північ" (17270, Чернігівська область, Талалаївський район, с. Харкове, вул. Науменка, 42, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини" (61038, м. Харків, вул. вул. Маршала Батицького, 4, ) грошові кошти в розмірі 393 346,91 грн. (де: 389 025,00грн. - попередня оплата; 1 598,73 грн. - 3% річних; 2 723,18грн - інфляційні втрати), а також суму судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС Агро Північ" спонукання до виконання умов договору, стягнення грошових коштів відмовити.

Повне рішення складено "18" жовтня 2021 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя І.П. Жигалкін