ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2021 року м.Дніпро Справа № 908/990/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.06.2021, ухвалене суддею Мірошниченко М.В., повний текст якої складений 24.06.2021, у справі №908/990/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Селтон (04074, м. Київ, вул. Резервна, буд. 29)

до відповідача: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 52, а/с № 306)

про стягнення суми

та за зустрічним позовом: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш (71503, Запорізька область, м. Енергодар, а/с № 306)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Селтон (04074, м. Київ, вул. Резервна, буд. 29)

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

12.04.2021 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Селтон до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш про стягнення 138307,29 грн., з яких: 48601,09 грн. основна заборгованість, 74796,32 грн. індекс інфляції, 14909,88 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 20/05/62 від 31.03.2020 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару; нормативно-правовим обґрунтуванням позову визначені ст.ст. 15, 526, 625, 692 ЦК України, ст.ст. 193, 265 ГК України.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.04.2021 у справі № 908/990/21 вказана позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі.

До суду 27.04.2021 від позивача надійшли документи на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 29.04.2021 відкрито провадження у справі № 908/990/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Селтон до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш про стягнення 138307,29 грн. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 25.05.2021.

14.05.2021 до Господарського суду Запорізької області від Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом надійшла зустрічна позовна заява до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Селтон про стягнення 48569,04 грн. пені за прострочення поставки продукції за договором поставки № 20/05/62 від 31.03.2020.

Зустрічний позов обґрунтований порушенням строків поставки продукції, встановлених договором поставки № 20/05/62 від 31.03.2020; нормативно-правовим обґрунтуванням позову визначені ст.ст.20, 193, 216, 217, 230, 231 ГК України, ст.ст. 526, 530 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 17.05.2021 прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду; вимоги за зустрічним позовом об`єднані в одне провадження з первісним позовом; здійснено перехід до розгляду справи № 908/990/21 за правилами загального позовного провадження; розгляд зустрічної позовної заяви призначено разом із первісним позовом у підготовчому засіданні, яке призначено на 25 травня 2021.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.06.2021 у справі №908/990/21 первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Селтон задоволено частково у частині стягнення з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Селтон 48601 грн. 09 коп. основного боргу, 14244 грн. 63 коп. 3% річних, 74796 грн. 32 коп. інфляційних втрат, 2270 грн. 00 коп. судового збору, 7000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні іншої частини первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш задоволено за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Селтон на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш 48569 грн. 04 коп. пені за прострочення поставки продукції за договором поставки № 20/05/62 від 31.03.2020, 2270 грн. 00 коп. судового збору.

Проведено зустрічне зарахування позовних вимог за первісним та зустрічним позовах на суму 48569 грн. 04 коп. та 2270 грн. 00 коп. (судовий збір).

Стягнуто з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Селтон грошову суму 89073 грн. 00 коп. та 7000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду в частині стягнення за первісним позовом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, зокрема щодо належної оцінки доказів надання правової допомоги позивачу, просить рішення суду скасувати в частині задоволення первісного позову щодо стягнення з ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Атоменергомаш" на користь ТОВ "Селтон" витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у стягнення цих витрат або зменшити їх розмір до 1000 грн.

При цьому в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що з урахуванням норм права, зокрема як ст.ст.632, 903 ЦК України, так і ст.ст.27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" розмір та порядок обчислення адвокатського гонорару має бути визначений договором про надання правової допомоги, таким чином, відсутність в договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає суду та іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Вказує, що наданий позивачем договір не містить порядку обчислення гонорару, що не може свідчити про безумовну домовленість сторін про порядок обчислення гонорару адвокату та порядок його сплати.

Також звертає увагу, що вказаний договір укладений у грудні 2018 року, зі строком дії до виконання, тобто, апелянт вважає, що строк його дії не встановлений, а позивачем підтвердження дії договору від 13.12.2018 №13/12/18 під час подання позову та розгляду цієї справи не надано.

Вказує, що акт приймання-передачі наданих послуг не містить детального опису наданих адвокатом послуг. В ньому безцільно перераховані ухвали суду по цій справі, в тому числі, якою залишено без руху позовну заяву, що, на думку апелянта, свідчить про неякісне надання послуг, яке не повинен відшкодовувати відповідач. Також, в акті зазначена послуга щодо складання претензії на суму 1500 грн, яка є способом досудового врегулювання спору, і не може бути включена до витрат по справі.

Вказує, що судом при задоволені позовних вимог у частині стягнення з Відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн порушені норми статей 123, 126, 129, 236 ГПК України, оскільки суд не оцінив розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.

Наголошує, що справа не є складною, а обсяг документів для вивчення становить 13 сторінок. Вказує, що відсутність детального опису робіт, зокрема із зазначенням витраченого часу, ставить під сумнів чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору.

Зазначає, що згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі №640/18402/19 підставою для відшкодування судових витрат є те, що саме представником позивача складені та підписані документи у справі, але всі процесуальні документи у цій справі підписані директором підприємства позивача, а направлені відповідачу копії документів не завірені.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Селтон, у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення в частині витрат на правничу допомогу є законним і обґрунтованим, позивачем доведена обґрунтованість і співмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу з реальним обсягом робіт, часом, витраченим на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат. Позивачем на підтвердження понесених витрат надані належні та допустимі докази, що підтверджують здійснення витрат на правничу допомогу. Крім того, однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2021, справу №908/990/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.07.2021 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш залишено без руху з метою уточнення прохальної частини апеляційної скарги, надання додаткових доказів наявності повноважень підписанта скарги. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

29.07.2021 засобами електронного зв"язку на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 26.07.2021, надійшов лист, в якому викладено, що апелянт оскаржує рішення в частині стягнення 7000 грн витрат на правничу допомогу, просить ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в цій частині вимог. Також до супровідного листа надані: копія довіреностей Городнера Г.А. від 30.10.2020 (генерального директора відокремленого підрозділу), Лаврова С.І. від 10.11.2020, копія наказу №487-вк від 12.07.2021 про виконання Лавровим С.І. обов"язків генерального директора відокремленого підрозділу "Атоменергомаш" з 13.07.2021 по 15.07.2021.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.08.2021 (колегія суддів: головуючий, доповідач Іванов О.Г., судді Дармін М.О., Чус О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Атоменергомаш на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.06.2021 у справі №908/990/21; з урахуванням вимог ч.10 ст.270 ГПК України розгляд справи вирішено здійснювати в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) сторін; сторонам наданий час для подачі відзиву, заяв, клопотань.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

31.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Селтон (постачальник, позивач за первісним позовом) та Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш (замовник, відповідач за первісним позовом) укладений договір поставки № 20/05/62.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити у передбачені даним договором строки покупцю продукцію: адсорбент вугільний активований згідно з ТВ-П.43.26.004-18 активоване вугілля RNII 1026 у кількості 2,6 т на загальну суму 3237936,00 грн., а покупець зобов`язався прийняти та оплатити вказану продукцію.

Відповідно до п. 3.1 договору загальна сума договору складає 3237936,00 грн. у т.ч. ПДВ 539656,00 грн.

Згідно з п. 4.1 оплата поставленої продукції здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 днів після завершення приймання продукції за якістю, за результатами якого встановлено її належну якість (зокрема, проходження вхідного контролю за прийнятою у покупця процедурою).

Відповідно до п. 5.1 поставка продукції за цим договором здійснюється до 01.05.2020. Додатковою угодою № 1 від 29.04.2020 сторони домовилися подовжити строк поставки продукції до 01.10.2020.

У пункті 7.2 договору сторони визначили, що за порушення строків поставки продукції постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленої продукції за кожен день прострочення.

Згідно з п. 10.1 договір вважається укладеним з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та діє 5,5 років.

На виконання умов укладеного договору постачальник поставив, а покупець прийняв продукцію на загальну суму 3237936,00 грн., що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № СЛТ596 від 13.10.2020, копія якої міститься у справі. У накладній зазначено, що продукція отримана 16.10.2020.

Також у матеріалах справи наявна копія прибуткового ордеру № ПН0000542 від 16.10.2020 щодо отримання активованого вугілля RNII 1026 у кількості 2,6 т на загальну суму 3237936,00 грн.

Відповідач за первісним позовом у відзиві визнав обставини укладення між сторонами у справі договору поставки № 20/05/62 та отримання ним товару.

Як зазначено сторонами, датою завершення приймання продукції покупцем було 03.11.2020, що також підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідач за первісним позовом розрахувався за продукцію частково, оплативши 1619968,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 412 від 26.02.2021 та 1569366,91 грн. згідно з платіжним дорученням № 902 від 01.03.2021.

Таким чином, заборгованість з оплати за поставлену продукцію склала 48601,09 грн., яку позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідача.

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення 74796,32 грн. інфляційних втрат, нарахованих за загальний період із січня по лютий 2021, та 14909,88 грн. 3% річних, нарахованих за загальний період із 04.01.2021 по 05.04.2021.

Несплата вказаних сум і стала підставою звернення позивача з первісним позовом до господарського суду.

Згідно із зустрічним позовом, позивач за зустрічним позовом просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Селтон 48569,04 грн. пені за прострочення поставки продукції за договором поставки № 20/05/62 від 31.03.2020.

Відповідно до п. 5.1 договору № 20/05/62 поставка продукції за цим договором здійснюється до 01.05.2020. Додатковою угодою № 1 від 29.04.2020 сторони домовилися подовжити строк поставки продукції до 01.10.2020.

Як зазначено сторонами та встановлено судом, продукція за вказаним договором була поставлена покупцю 16.10.2020, що підтверджується видатковою накладною № СЛТ596 від 13.10.2020. Відтак, прострочення поставки продукції склало 15 днів.

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом частково, господарський суд виходив з того, що товар по Договору не було оплачено Відповідачем позивачу в повному обсязі, в зв`язку з чим Відповідачем порушено умови Договору, а сума неоплаченого товару склала 48 601,09 грн., які підлягають стягненню в примусовому порядку.

Перевіривши розрахунок 3% річних суд визнав його неправильним, оскільки він містить арифметичні помилки. Так, позивачем неправильно визначено початок розрахунку 3% річних 04.01.2021. У даному випадку суд погодився із запереченнями відповідача щодо того, що останнім днем для оплати продукції, з урахуванням ст.ст. 252, 254 ЦК України, було 04.01.2021, відтак, 3% річних слід нараховувати за період, починаючи з 05.01.2021. Також 3% річних позивач нарахував на суму боргу 1617968,00 грн. за період із 27.02.2021 по 01.03.2021, що є неправильним, оскільки 01.03.2021 відповідачем було здійснено часткову оплату, таким чином, 3% річних слід нараховувати по 28.02.2021 включно.

Згідно зробленого судом перерахунку загальна сума 3% річних склала 14244,63 грн., у стягненні 665,25 грн. 3% річних судом відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю позову в цій частині.

Стосовно нарахованої суми 74796,32 грн. втрат від інфляції, суд визнав його також арифметично неправильним. Після здійсненого судом перерахунку інфляційні втрати у межах заявленого позивачем періоду склали 74893,46 грн., втім, з огляду на положення ч.2 ст.237 ГПК України судом вказані вимоги задоволені у заявленому позивачем розмірі.

Суд визнав підтверджені належними і допустимими доказами понесені позивачем за первісним позовом витрати на професійну правничу допомогу адвоката, та, з огляду на розумність їх розміру і реальність таких витрат задовольнив їх в розмірі 7000 грн.

Судом, з урахуванням висновків викладених, зокрема, у постановах ВП ВС від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, оскільки передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних та інфляційних втрат має компенсаційний, а не штрафний характер, тому що є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Щодо вимог за зустрічним позовом, то вони задоволені у повному обсязі, з огляду на те, що розрахунок пені, зроблений позивачем за зустрічним позовом та перевірений судом визнаний правильним, а ТОВ Селтон визнало позовні вимоги за зустрічним позовом, однак доказів сплати пені на момент ухвалення рішення суду не надано.

З урахуванням задоволення вимог за первісним і зустрічним позовами, судом з урахуванням положень ч.11 ст.129 ГПК України здійснене зустрічне зарахування вимог з покладенням на відповідача за первісним позовом частини вимог, що становлять різницю між вимогами, яка підграє стягненню саме з нього.

Оскільки предметом апеляційного оскарження є задоволення вимог щодо компенсації позивачу витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн, то, відповідно до приписів ч.3 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення вимог по стягненню 7000 грн витрат на правничу допомогу, з наступних мотивів.

Статтею 15 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Відповідно до частини 4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З урахуванням того, що рішення за первісним позовом відбулось на користь позивача і спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по справі, в даному випадку покладаються на відповідача за первісним позовом.

Як зазначалося вище, позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн., про що наголошено у першій заяві по суті спору (позовній заяві) згідно вимог ст.124 ГПК України.

За приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до матеріалів справи, заява від позивача про розподіл судових витрат надійшла до суду 31.05.2021, до судових дебатів, відтак, позивачем дотримані строки на подання доказів, визначені ч.8 ст.129 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, в якості підтвердження витрат на послуги адвоката позивач надав копію договору № б/н від 13.12.2018 про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ Селтон (клієнт) та Адвокатським бюро Чорного О.А., за умовами якого клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов"язання здійснювати представництво клієнта у місцевих судах, у апеляційних судах та у Верховному суді під час розгляду цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, справ про адміністративні правопорушення, а також під час розгляду окремих категорій справ у вищих спеціалізованих судах (п.1.1 договору).

За цим договором вчиняються юридичні дії в усній або письмовій формах шляхом складання необхідних процесуальних документів, а також шляхом представництва інтересів клієнта в судах, зазначених у п.1.1 договору.

Згідно з п. 2.1 даного договору вартість правової допомоги, що надається на підставі даного договору, умови, порядок та строки оплати, з урахуванням обсягу часу і роботи; ступеню складності та новизни правових питань, додаткового відсотку винагороди за реальний виграш справи визначається за домовленістю сторін у акті прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який є невід"ємною частиною договору.

Згідно з п.5.1 договору він набирає сили з моменту підписання і діє до моменту виконання сторонами своїх зобов"язань за договором.

Пунктом 3.5 договору сторони визначили, що праві відмовитись від даного договору в односторонньому порядку, письмово повідомивши одна одну за 10 днів.

Відповідачем надано копію акту приймання-передачі наданих послуг № 04 від 24.05.2021, згідно якого виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги щодо представлення інтересів клієнта в Господарському суді Запорізької області у судовому провадженні по справі №908/990/21 на загальну суму 7000 грн, з яких: 1700,00 грн. ознайомлення з матеріалами, 1500,00 грн. складання претензій, 1500,00 грн. складання позовної заяви з додатками та підготовка платіжного доручення про сплату судового збору, 2300,00 грн. підготовка та формування доказів, в тому числі складання обґрунтованого розрахунку суми боргу, заяви про усунення недоліків, клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, заяви про отримання процесуальних документів електронною поштою, відповіді на відзив, відзиву на зустрічний позов, клопотання про проведення попереднього судового засідання без участі позивача, закриття попереднього провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Зазначено, що клієнт не має жодних претензій до якості наданих послуг.

З урахуванням змісту акту слід дійти висновку, що позивач і адвокатське бюро в межах цієї справи узгодили фіксований гонорар адвоката у розмірі 7000 грн.

Адвокатським бюро Чорного О.А. виставлено позивачу рахунок на оплату послуг №4 від 30.04.2021 (а.с.172), який оплачений згідно з платіжним дорученням № 4299 від 12.05.2021 ТОВ Селтон на суму 7000,00 грн. (а.с.173).

Позивача за первісним позовом представляв у суді адвокат Чорний О.А. згідно довіреності від 22.01.2021, в якій міститься посилання на договір про надання правової допомоги №13/12//18 від 13.12.2018. Також у матеріалах справи наявні копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю КВ № 000344 від 02.11.2018, виданого Чорному О.А., виписки з ЄДРЮОФОП стосовно державної реєстрації юридичної особи: Адвокатське бюро Чорного О.А..

Колегія суддів наголошує, що системний аналіз норм статей 632, 903 ЦК України, ст.ст.27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" дозволяє зробити наступні висновки:

(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, від 19.11.2019 у справі №5023/5587/12, від 12.08.2020 у справі №916/2598/19, від 27.08.2020 у справі №873/2/20, від 07.09.2020 у справі №910/4201/19, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19 та від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19.

Слід зауважити, що укладений між Адвокатським бюро "Чорного О.А." і позивачем договір №13/12/18 від 13.12.2018 не містить такої обов"язкової умови договору, як ціна договору (адвокатський гонорар), його розміру та/або порядку обчислення (як погодинної оплати або фіксованого розміру), що не дає можливості як суду, так і іншій стороні у справі пересвідчитись у дійсній домовленості між сторонами щодо його узгодження.

Посилання у договорі на те, що розмір гонорару буде зазначений у додатковій угоді або акті приймання-передачі наданих послуг не є договірним узгодженням гонорару адвокату та визначенням порядку його обчислення.

Таким чином, доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, щодо неузгодження позивачем і адвокатом розміру гонорару, є слушними.

В той же час, вказане не є безумовною підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл (відшкодування) судових витрат, оскільки, з урахуванням інших обставин і доказів у кожній конкретній справі, вирішення питання про компенсацію судових витрат віднесено до дискреційних повноважень суду.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної у постанові від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 (провадження 11-562ас18) склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, з урахуванням того, що фактично сторони в акті погодили фіксований розмір гонорару адвоката у цій справі в розмірі 7000 грн., розмір цих витрат є реальним і обґрунтованим, підтвердженим належними і допустимими доказами, відповідає наданій правовій допомозі позивачу за первісним позовом у цій справі, узгоджується з критеріями розумності, обґрунтованості, відповідності ціні первісного позову, виконаної адвокатом роботи, судом першої інстанції обґрунтовано, з урахуванням наданих йому дискреційних повноважень, задоволено заяву позивача про компенсацію йому витрат на правничу допомогу.

Посилання апелянта на те, що сторонами фактично не узгоджена інша істотна умова договору, зокрема строк його дії, а також, що позивачем не надано підтвердження дії договору станом на час розгляду справи в суді першої інстанції, відхиляється колегією суддів, оскільки доказів того, що договір розірваний апелянтом не надано, крім того, у довіреності позивача від 22.01.2021, якою уповноважено адвоката Чорного О.А. на представництво його інтересів міститься посилання на договір про надання правової допомоги, що свідчить про його дійсність на момент розгляду справи, фактом підписання акту приймання-передачі від 24.05.2021, в якому також міститься посилання на договір від 18.12.2018 №113/12/18, сторонами також підтверджено, що договір про надання правової допомоги є дійсним.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що акт приймання-передачі наданих послуг не містить детального опису наданих адвокатом послуг, а в ньому безцільно перераховані ухвали суду по цій справі, в тому числі, якою залишено без руху позовну заяву, що, на думку апелянта, свідчить про неякісне надання послуг, яке не повинен відшкодовувати відповідач, а також, що в акті зазначена послуга щодо складання претензії на суму 1500 грн, яка є способом досудового врегулювання спору, і не може бути включена до витрат по справі, відхиляються колегією суддів, оскільки суперечать як умовам укладеного між позивачем і адвокатським бюро умовам договору, так і матеріалам справи. Зокрема, досудова процедура врегулювання спору передбачена нормами законодавства, хоча її недотримання у передбачених законом випадках не є підставою для відмови у позові; в межах даної справи позивач за первісним позовом двічі звертався з претензіями про оплату заборгованості до відповідача, що підтверджено доказами, наданими до позовної заяви, саме несплата заборгованості відповідачем в досудовому (добровільному) порядку стали підставою звернення позивача за первісним позовом до господарського суду з відповідним позовом. Акт приймання-передачі хоча і складений з певними особливостями, втім п. 2 цього акту містить детальний опис робіт, здійснених адвокатом. При цьому з урахуванням фіксованого розміру оплати послуг адвоката в розмірі 7000 грн не має значення обсягу робіт та наданих послуг.

Стосовно посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду у справі №640/18402/19, відповідно до якої підставою для відшкодування судових витрат є те, що саме представником позивача складені та підписані документи у справі, втім всі процесуальні документи у цій справі підписані директором підприємства позивача, то вони не приймаються судом апеляційної інстанції, з огляду на підтвердження матеріалами справи надання правової допомоги позивачу адвокатом Чорним О.А., зокрема актом приймання-передачі послуг позивачем зафіксовано та підтверджено, що всі процесуальні документи у цій справі готував адвокат.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, та те, що судові витрати, зокрема судовий збір, при оскарженні судового акту, постановленого/ухваленого за наслідками розгляду розподілу судових витрат не сплачується, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна первісного позову становить 138307,29 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а оскаржуваною сумою за апеляційною скаргою є 7000 грн. витрат на правничу допомогу за первісним позовом, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Атоменергомаш на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.06.2021 у справі №908/990/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 22.06.2021 у справі №908/990/21 залишити без змін.

Судові витрати Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Атоменергомаш за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 18.10.2021.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус