ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року

м. Київ

Справа № 5011-34/6378-2012

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Бакуліна С. В., Кролевець О. А.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

на ухвалу Господарського суду міста Києва

у складі судді Сташківа Р. Б.

від 16.06.2021 та

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Буравльов С. І., Пашкіна С. А., Шапран В. В.

від 03.08.2021

за скаргою Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича при виконанні рішення

у справі № 5011-34/6378-2012

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

до Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, Товариства з обмеженою відповідальністю "Диво-Світ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Солтрейд"

про стягнення 194 572 627,87 грн та 75 985,08 швейцарських франків,

1. Історія справи

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2012, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2012 та Вищого господарського суду України від 06.02.2013, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, Товариства з обмеженою відповідальністю "Диво-Світ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Солтрейд" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" заборгованість за кредитним договором від 18.08.2006 № 18106К31/2159 у розмірі 194 535 754,37 грн та 71 988,98 швейцарських франків, яка складається з: 173 143 570,82 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 20 163 679,33 грн - нараховані проценти за користування кредитом, 497 577,52 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 57 385,83 швейцарських франків - пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, 376 546,67 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, 59 527,96 грн - 3 % річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту, 14 603,15 швейцарських франків - 3 % річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням суми процентів за користування кредитом, 155 059,99 грн - 3 % річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням суми процентів за користування кредитом, 139 792,08 грн -інфляційні втрати у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту та процентів за користування кредитом. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

25.02.2013 на виконання рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

05.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем було винесено постанови про: відкриття виконавчого провадження № 65313292; стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця; розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; арешт майна боржника; про арешт коштів боржника.

Не погоджуючись із діями приватного виконавця щодо прийняття до виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі № 5011-34/6378-2012 від 25.02.2013, Багатопрофільне підприємство "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю подало скаргу на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, в якій просило скасувати постанови, які прийняті 05.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем у виконавчому провадженні № 65313292 про: відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 25.02.2013 у справі № 5011-34/6378-2012; стягнення основної винагороди; стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; арешт коштів та майна боржника.

Скарга обґрунтована тим, що судове рішення та наказ у справі № 5011-34/6378-2012 підлягають виконанню лише державним виконавцем, про що чітко зазначено у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у даній справі. Крім того, скаржник зазначив, що державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 37160509 з виконання наказу, який видано 25.02.2013, при цьому законодавство, що діяло станом на 25.02.2013 передбачало виконання зазначеного наказу виключно державним виконавцем. При цьому, скаржник послався на висновки щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладені у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 N 1-зп/1997, від 09.02.1999 N 1-рп/1999, від 05.04.2001 N З-рп/2001, від 13.03.2012 N 5-рп/2012: закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

2. Короткий зміст ухвал суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 закрито провадження у справі в частині розгляду скарги Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича при виконанні рішення у справі №5011-34/6378-2012 про скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця від 05.05.2021 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 05.05.2021.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

- приймаючи до уваги частину 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" та пункт 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України є наявні підстави для закриття провадження у справі в частині розгляду скарги Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича при виконанні рішення у справі №5011-34/6378-2012 в частині вимог про скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця від 05.05.2021 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 05.05.2021;

- скаржник не позбавлений права звернутися до відповідного адміністративного суду для оскарження постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця від 05.05.2021 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 05.05.2021 винесених в межах виконавчого провадження №65313292.

Крім того, ще однією ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 відмовлено у задоволенні скарги Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича при виконанні рішення у справі №5011-34/6378-2012.

Дана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

- твердження скаржника стосовно того, що Верховний Суд чітко вказав на те, що рішення та наказ у даній справі не підлягають виконанню приватним виконавцем не знайшли свого підтвердження, оскільки суд касаційної інстанції не висловлював з цього приводу у вказаній постанові чіткої позиції, а лише зазначив що судами даний факт не встановлювався, що стало однієї із підстав для направлення справи на новий розгляд;

- що стосується позиції скаржника стосовно того, що наказ від 25.02.2013 має виконуватися згідно із законодавством, яке було чинним на момент видачі наказу, оскільки дія нормативно-правового акту чи закону не може поширюватися на правовідносини, які виникли до набрання чинності цим законом чи нормативно-правовим актом, а також посилання скаржника з цього приводу на висновки Конституційного Суду України, то суд звертає увагу, що виконання наказу не відноситься до «правовідносин», оскільки це є процесуальний документ, який видано не на підставі правовідносин, а на підставі судового рішення у якому вирішувався спір, а отже, він має виконуватися відповідно до того законодавства, яке чинне на момент звернення стягувача із відповідною заявою про відкриття виконавчого провадження;

- на момент звернення із заявою про відкриття виконавчого провадження діяв Закон України "Про виконавче провадження" в редакції від 23.04.2021, яка дозволяє приватному виконавцю здійснювати примусове виконання рішення за виключенням обмежень встановлених частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому, судом встановлено, що наказ Господарського суду міста Києва у справі №5011-34/6378-2012 від 25.02.2013 не містить ознак передбачених вказаною нормою, а тому цей наказ може виконуватися приватним виконавцем.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 про відмову у задоволенні скарги на дії приватного виконавця, Багатопрофільне підприємство "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу суду першої інстанції, та прийняти нове рішення про задоволення скарги Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на дії приватного виконавця.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі № 5011-34/6378-2012 залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що місцевим господарським судом було правильно застосовано норми процесуального права, повно та всебічно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі № 5011-34/6378-2012 та задоволення апеляційної скарги Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

У касаційній скарзі Багатопрофільне підприємство "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 у даній справі, та прийняти нове рішення про задоволення скарги Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на дії приватного виконавця.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що:

- в постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 5011-34/6378-2012 чітко зазначено, що судове рішення та наказ у справі № 5011-34/6378-2012 підлягають виконанню лише державним виконавцем;

- законодавство, що діяло на момент видачі судом наказу не передбачало можливість його виконання приватним виконавцем;

- судами першої та апеляційної інстанцій порушено приписи статей 86, частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України, якими встановлено, що суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо досліджує наявні у справі докази;

- суди попередніх інстанцій не проаналізували відсутність страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця Телявського А.М. перед третіми особами як того вимагає припис статті 24 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";

- приватний виконавець, в силу пункту 4 частини 2 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", не мав права відкривати виконавче провадження за заявою Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", оскільки виконання судових рішень де стягувачем є держава, державний орган виконується виключно органами державної виконавчої служби.

Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович подали відзиви на касаційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду залишити без змін.

4. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, та згідно із компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

5. Позиція Верховного Суду

Предметом касаційного розгляду у цій справі є питання правомірності дій приватного виконавця щодо вчинення дій, спрямованих на виконання рішення суду у даній справі.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України "Про виконавче провадження" органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи (крім рішень Національного банку України); 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"; 12) рішень, за якими боржником є уповноважений суб`єкт управління або господарське товариство в оборонно-промисловому комплексі, визначені частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", та рішень, які передбачають вчинення дій щодо їх майна.

Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Пункт 6 частини 1 статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та пункт 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" установлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Цей принцип полягає, зокрема, у наданні стягувачу права вибору - пред`явити виконавчий документ для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців (абзац 2 частини 1 статті 19 цього Закону).

Тобто, вищевказані положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватними виконавцями.

Частина 1 статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" і частина 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" також передбачають право фізичних або юридичних осіб вільно обирати приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначених Законом України "Про виконавче провадження". Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Залежно від вибору стягувача та після пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця у відповідного виконавця виникають передбачені статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" права й обов`язки, зокрема обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судами попередніх інстанцій правомірно відхилено доводи скаржника про те, що наказ від 25.02.2013 має виконуватися згідно із законодавством, яке було чинним на момент видачі наказу, оскільки: пунктом 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016, який діє на час розгляду скарги на дії приватного виконавця, передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону; приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65313292 (розпочато виконавче провадження) 05.05.2021, тобто після набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016.

Крім того, судами попередніх інстанцій правомірно відхилено аргументи скаржника про те, що в постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 5011-34/6378-2012 чітко зазначено, що судове рішення та наказ у справі № 5011-34/6378-2012 підлягають виконанню лише державним виконавцем, оскільки Верховний Суд в постанові від 21.04.2021 у справі № 5011-34/6378-2012 такого висновку не робив, а зазначив, що судами не встановлено, що виконавцем було відкрито виконавче провадження на виконання рішення, яке відповідно до вимог законодавства підлягає виконанню тільки державним виконавцем.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій приймаючи оскаржувані рішення, що переглядаються, встановили, що наказ Господарського суду міста Києва у справі № 5011-34/6378-2012 від 25.02.2013 не містить ознак, передбачених пунктом 2 частини 2 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності яких приватний виконавець не може здійснювати примусове виконання рішень.

Враховуючи наведене, Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення скарги Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича при виконанні рішення у справі № 5011-34/6378-2012.

Скаржник у касаційній скарзі посилається на те, що приватний виконавець відповідно до положень статті 24 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" не мав права приймати до виконання судовий наказ № 5011-34/6378-2012, оскільки відповідно до інформації, розміщеної в Єдиному реєстрі приватних виконавців щодо Телявського Анатолія Миколайовича розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця становить 100 000 000,00 грн, що менше суми стягнення за виконавчим документом. Суд відхиляє зазначені доводи як такі, що не відповідають дійсності, оскільки відповідно до інформації з Єдиного реєстру приватних виконавців України розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича станом на 05.05.2021 становив 5 500 000 000 грн (більше суми стягнення за виконавчим документом).

Судом також відхиляються посилання скаржника на положення пункту 4 частини 2 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки в даному випадку стягувачем є юридична особа - Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", частка держави у статутному капіталі якої становить 100 відсотків, а не держава чи державний орган.

Інші аргументи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду, оскільки вони спростовуються викладеними обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального права та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин. Водночас оцінка доводів касаційної скарги, спрямованих на заперечення встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та переоцінку доказів у ній, перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції, яка відповідно до частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Звертаючись з касаційною скаргою, скаржник не спростував висновків попередніх судових інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови скасування прийнятих ними судових рішень.

З огляду на наведене Верховний Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень першої та апеляційної інстанцій без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для їх скасування.

7. Судові витрати

Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та залишає без змін оскаржувані судові рішення, судові витрати, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 у справі № 5011-34/6378-2012 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.М. Губенко

Судді С.В. Бакуліна

О.А. Кролевець