Господарський суд
Житомирської області
________________________________________________________________________
_______________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/479/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Трохимчук І.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Приведьон В.М., ордер серія АМ №1001593 від 28.01.2020;

від відповідача: Максимчук М.П., довіреність від 21.01.2021;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія"

до Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова

про стягнення 45 810,45 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" звернулося до господарського суду з позовом до Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова про стягнення 45 810,45грн, з яких: 42 796,19грн заборгованості за спожиту електричну енергію згідно рахунку №70770 від 31.12.2020, 351,75грн 3% річних, 1 164,06грн інфляційних втрат та 1 498,45грн пені на підставі договору №06-2001 від 01.01.2019.

В якості правових підстав позову позивач вказує ст.526, 625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду 30.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09.06.2021 суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

Ухвалою суду від 21.07.2021 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу №906/479/21 до судового розгляду по суті та призначити судове засідання.

У судовому засіданні оголошувались перерви: 13.09.2021 до 21.09.2021 та 21.09.2021 до 12.10.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 12.10.2021 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в засіданні суду 12.10.2021 проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснив, що позивач безпідставно звернувся до господарського суду з даним позовом, зазначивши підставою позовних вимог договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №06-200-1 (далі - договір №06-200-1), оскільки вважає, що станом на час виникнення спірних правовідносин діяв договір про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти (електрична енергія) №68 від 31.03.2020. Вважає, що Житомирським військовим інститутом ім. С.П. Корольова здійснено переплату за використану електроенергію за 2020 рік.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Частиною 2 статті 275 Господарського кодексу України, відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

Відповідно до п.1.2.8. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 (далі - ПРРЕЕ), постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил), та укладається в установленому цими Правилами порядку. Постачальник універсальної послуги не може відмовити побутовому споживачу, малому непобутовому споживачу або іншому споживачу, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, електроустановки якого розташовані на території діяльності постачальника універсальної послуги, в укладенні такого договору за умови наявності у споживача чинного договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (постачальник, позивач) та Житомирським військовим інститутом ім. С.П. Корольова (споживач, відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №06-200-1 (далі - договір №06-200-1) (а.с.3-5).

Згідно п.1.1 договору №06-200-1 цей договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (далі - споживач) постачальником універсальних послуг (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору, згідно із заявою-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору.

Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів (пункт 1.2 договору №06-200-1).

Відповідно до пункту 2.1 договору №06-200-1 за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Постачальник купує електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватних домогосподарств, величина встановленої потужності яких не перевищує 30 кВт, за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами на підставі укладеного між ним та побутовим споживачем договору про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством відповідно до додатку 2 до цього договору.

Пунктом 3.1 договору №06-200-1 сторони передбачили, що умови надання універсальних послуг споживачу повинні передбачати наступне:

ціни на електроенергію для споживача повинні бути економічно обґрунтованими, прозорими, недискримінаційними і формуватися постачальником відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором;

споживач має право змінювати постачальника без сплати будь-яких штрафних санкцій на користь такого постачальника у разі дострокового розірвання цього договору.

Постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої оплати за спожиту електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 3 до цього договору (пункт 3.3 договору №06-200-1).

Згідно п.3.4 договору №06-200-1, датою початку постачання електричної енергії споживачу є дата зазначена в заяві-приєднанні.

Споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору (пункт 5.1 договору №06-200-1).

Відповідно до пункту 5.8 договору №06-200-1, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно пункту 5.9 договору №06-200-1 розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника (далі - спецрахунок). При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу Постачальника, та в інший не заборонений чинним законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Відповідно до пункту 5.10 договору №06-200-1 оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Пунктом 6.2 договору №06-200-1 сторони домовились, зокрема, про те, що споживач зобов`язується забезпечити своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання. Умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві-приєднанні (пункт 13.1 договору №06-200-1).

Крім того, 01.01.2019 Житомирським військовим інститутом ім. С.П. Корольова підписано заяву приєднання до умов договору споживача про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг - ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія", якою споживач з 01.01.2019 приєднався до умов договору на умовах комерційної пропозиції постачальника (а.с. 6).

Позивачем подано до матеріалів справи додаток №3 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг - комерційну пропозицію №2-УП для споживачів універсальної послуги, яка діє для бюджетних установ (а.с. 7).

Варто зауважити, що дана комерційна пропозиція, яка є додатком до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, офіційно оприлюднена та розміщена на сайті http://www.ztoek.com.ua/docs/comprbu.pdf, отже, є погодженою сторонами в силу вимог п.3.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 (далі - Постанова .

Пунктом 3.1.7. ПРРЕЕ встановлено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформлюються у паперовій формі та підписуються обома сторонами.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції (п.3.1.8. ПРРЕЕ).

Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається (п.3.1.9 ПРРЕЕ).

Отже, виходячи зі змісту п.3.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, підписавши заяву про приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019, відповідач приєднався до умов договору №06-200-1 від 01.01.2019 на умовах комерційної пропозиції №2-УП для споживачів універсальних послуг, яка діє для бюджетних установ.

При цьому, відповідачем не подано доказів, що сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційній пропозиції №2-УП для споживачів універсальних послуг (діє для бюджетних установ), розміщеній на офіційному сайті електропостачальника та яка є додатком №3 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, оскільки у новій, відмінній від вказаної комерційної пропозиції №2-УП, редакції вказаний додаток до договору при підписанні договору сторонами не укладався; в підписаному основному договорі визначені в цьому додатку до договору умови (розділи) не дублювалися та в іншій, відмінній від поширеної для загалу, редакції, не встановлювалися. В той час як згідно зі ст.6 та ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з комерційною пропозицією №2-УП для споживачів універсальних послуг (діє для бюджетних установ), яка є невід`ємною частиною договору від 01.01.2019, сторонами погоджено, що тимчасово на період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року включно універсальні послуги, окрім побутових та малих непобутових споживачів, надаються постачальником таких послуг також бюджетним установам незалежно від розміру договірної потужності та іншим споживачам, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт. У зазначений період на бюджетні установи незалежно від розміру договірної потужності та на інших споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт, поширюються всі права та обов`язки, передбачені Законом України "Про ринок електричної енергії" для малих непобутових споживачів щодо отримання універсальних послуг, передбачених статтею 63 цього Закону (а.с. 7).

У розділі "Спосіб оплати" комерційної пропозиції №2-УП вказано, що оплата вартості електричної енергії, включаючи витрати за послуги з розподілу (передачі), здійснюється за фактичним споживанням виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника універсальних послуг до 5 числа місяця наступного за розрахунковим.

У розділі "Термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати" передбачено, що по закінченню розрахункового місяця, постачальника до 5 числа наступного за розрахунковим періодом надає споживачу рахунок на оплату за фактично спожиту електричну енергію у попередньому місяці. Оплата рахунку здійснюється споживачем у строки зазначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати його отримання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у період з 01.12.2020 по 31.12.2020 спожито електричну енергію в загальній кількості 204737кВт.г, що підтверджується, зокрема, підписаними повноважними особами та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі №67099 від 16.12.2020 та №70770 від 31.12.2020 (а.с. 119-120). На оплату спожитої Житомирським військовим інститутом ім. С.П. Корольова у грудні 2020 року електроенергії згідно вказаних актів позивачем виставлявся загальний рахунок №7077 від 31.12.2020 на суму 662 017,67грн (з ПДВ) (а.с. 76).

При цьому, як в актах приймання-передачі №67099 від 16.12.2020 і №70770 від 31.12.2020, так і в рахунку №70770 від 31.12.2020 міститься посилання на договір №06-200-1 від 01.01.2019 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та особовий рахунок відповідача як споживача електроенергії - 06-0433.

Водночас, відповідачем на виконання акту приймання-передачі №67099 від 16.12.2020 за грудень 2020 року сплачено 619 221,48грн, що підтверджується платіжними дорученнями №2246 від 16.12.2020 (на суму 10 632,70грн) і №2248 від 16.12.2020 (на суму 608 588,78грн) (а.с. 106-107).

Таким чином, з врахуванням зазначених вище проплат відповідача за грудень 2020 року, неоплаченою залишилась спожита останнім електроенергія у вказаний період згідно рахунку №70770 від 31.12.2020, з якого вбачається, що загальне дебетове сальдо останнього за електричну енергію становить 42 796,19грн (а.с. 76) (662 017,67грн - 619 221,48грн). На підтвердження зазначеного також свідчить поданий позивачем у матеріали справи акт приймання-передачі №70770 від 31.12.2020 (а.с. 119, зворотній бік).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 5.10 договору №06-200-1 оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Так, за змістом комерційної пропозиції №2-УП для споживачів універсальної послуги, яка діє для бюджетних установ (а.с. 7) повна оплата електричної енергії, включаючи витрати за послуги з розподілу (передачі), здійснюється за фактичним споживанням виключно на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника універсальних послуг до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

По закінченню розрахункового місяця, постачальник до 5 числа наступного за розрахунковим періодом надає споживачу рахунок на оплату за фактично спожиту електричну енергію у попередньому місяці. Оплата рахунку здійснюється споживачем у строки, зазначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати його отримання.

Таким чином, згідно погоджених сторонами строків проведення розрахунків та умов договору, з врахуванням факту вручення рахунку про постачання електричної енергії №70770 від 31.12.2020 відповідачу 05.01.2021 (а.с. 8), останній зобов`язаний був здійснити остаточний розрахунок за отриману електричну енергію за грудень 2020 року у строк до 15.01.2021.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, станом на час розгляду даної справи в суді відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків з позивачем за отримані послуги з постачання електроенергії на суму 42 796,19грн не виконав, і такі в матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим, у нього існує заборгованість перед останнім у вказаній сумі.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 42 796,19грн основного боргу є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, позивач нарахував відповідачу пеню за період з 18.01.2021 по 27.04.2021 в розмірі 1 498,45грн (розрахунок - а.с. 11).

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.2 ст.343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимогами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" також передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Умовами комерційної пропозиції №2-УП (а.с. 7) сторони погодили, що розмір пені за порушення строку оплати та/або штраф за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Перевіривши проведені позивачем нарахування заявленої до стягнення з відповідача суми пені, господарський суд встановив, що вказані нарахування проведено у відповідності до вимог чинного законодавства і умов договору, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 1 498,45грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 351,75грн за період 18.01.2021-27.04.2021, а також інфляційних втрат у розмірі 1 164,06грн за лютий-березень 2021 року.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з простроченням оплати за отриману електричну енергію, відповідно до приписів зазначеної норми, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 3% річних за період з 18.01.2021 по 27.04.2021 у розмірі 351,75грн (розрахунок - а.с.12), та інфляційні втрати у сумі 1 164,06грн за період лютий-березень 2021 року (розрахунок - а.с.13).

Перевіривши проведені позивачем нарахування 3% річних та інфляційних втрат, господарський суд вважає їх обґрунтованими та правильними, а позовні вимоги в цій частині - правомірними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судом критично оцінюється посилання відповідача, в якості заперечень проти позову, на наявність укладеного сторонами договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти (електрична енергія) №68 від 31.03.2020 (а.с. 45-47), з огляду на наступне.

Дійсно, відповідно до п.1.1 вказаного договору предметом договору є енергія електрична (ДК 021:2015 код - 09310000-5) (далі - Договір №68).

Згідно п.3.1 Договору №68 ціна цього договору на момент його укладення становить 4 451 901,00грн (з ПДВ).

Пунктом 5.1 договору №68 сторони погодили, що строк (термін) поставки електричної енергії - березень-грудень 2020 року згідно з умовами поставки електричної енергії, визначеними у Додатку №1 до цього договору.

Разом з тим, як судом зазначалося вище, у спірний період (грудень 2020 року) діючий був договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №06-200-1 (а.с. 3-5), п.13.1 якого передбачено, що цей договір укладається на строк, зазначений у комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання. Умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві-приєднанні.

Згідно з наявною в матеріалах справи комерційною пропозицією №2-УП для споживачів універсальних послуг (діє для бюджетних установ), яка є невід`ємною частиною договору від 01.01.2019, сторонами погоджено, що тимчасово на період з 1 січня 2019 року по 3 1 г р у д н я 2 0 2 0 р о к у включно універсальні послуги, окрім побутових та малих непобутових споживачів, надаються постачальником таких послуг також бюджетним установам незалежно від розміру договірної потужності та іншим споживачам, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт. У зазначений період на бюджетні установи незалежно від розміру договірної потужності та на інших споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт, поширюються всі права та обов`язки, передбачені Законом України "Про ринок електричної енергії" для малих непобутових споживачів щодо отримання універсальних послуг, передбачених статтею 63 цього Закону (а.с. 7).

Варто зауважити, що дана комерційна пропозиція, яка є додатком до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, офіційно оприлюднена та розміщена на сайті http://www.ztoek.com.ua/docs/comprbu.pdf, отже, є погодженою сторонами в силу вимог п.3.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018.

Крім того, в наявних у матеріалах справи актах приймання-передачі №67099 від 16.12.2020 і №70770 від 31.12.2020 (а.с. 119, 119, зворотній бік, 120), а також у рахунку про постачання електричної енергії №70770 від 31.12.2020 (а.с. 76) міститься посилання саме на договір №06-200-1 від 01.01.2019 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та особовий рахунок відповідача як споживача електроенергії - 06-0433. При цьому, варто звернути увагу на те, що зазначені первинні документи підписані повноважними особами та скріплені печатками як позивача, так і відповідача, що свідчить про визнання сторонами факту наявності в останнього загального дебетового сальдо за електричну енергію за грудень 2020 року в розмірі 42 796,19грн.

Крім того, суд не бере до уваги подану відповідачем в обґрунтування заперечень проти позову - довідку про оплату електроенергії згідно договору №68 від 31.03.2020 станом на 20.09.2021 (а.с. 161), оскільки зазначена у ній інформація не відповідає наявним у матеріалах справи документам. По-перше, вказана в довідці сума в розмірі 120 509,58грн сплачена відповідачем згідно рахунку про постачання електричної енергії №5319 від 31.03.2020 (за 03.2020 р.) на виконання договору №07-1079 від 16.12.2018 (а.с. 86), а не договору №68 від 31.03.2020, як зазначає відповідач у наданій довідці. По-друге, грошові кошти в розмірі 619 221,48грн внесені відповідачем згідно акту приймання-передачі №67099 від 16.12.2020 (а.с. 88) (що підтверджується платіжними дорученнями №2246 від 16.12.2020 (на суму 10 632,70грн) і №2248 від 16.12.2020 (на суму 608 588,78грн) (а.с. 106-107)), а не на виконання акту приймання-передачі №70770 від 31.12.2020, вказує відповідач у зазначеній вище довідці.

Таким чином, враховуючи викладене, здійснивши аналіз змісту довідки про оплату електроенергії згідно договору №68 від 31.03.2020 станом на 20.09.2021 (а.с. 161) та наявні в справі матеріали, суд дійшов висновку про відсутність переплати відповідачем за використану в 2020 році електроенергію. Натомість, наявні в матеріалах справи докази (підписані повноважними представниками обох сторін акти приймання-передачі електричної енергії, рахунки на її оплату) свідчать про наявність у відповідача перед позивачем боргу за використану електричну енергію в розмірі 42 796,19грн, про що судом зазначалося вище.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України", зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст.81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, судовий збір слід покласти на відповідача.

Що стосується витрат на надання правової допомоги у розмірі 9000,00грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, в якості доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00грн до матеріалів справи долучено наступні документи: копію договору №1 про надання правничої допомоги від 06.05.2019 (а.с.17-18), копію додаткової угоди №24 до даного договору від 22.04.2021 (а.с.19), детальний опис та розрахунок наданих послуг (робіт), згідно договору №1 про надання правничої допомоги від 06.05.2019 та додаткової угоди №24 до нього, від 27.04.2021 (а.с.20) та копію ордеру серія АМ №1001593 від 28.01.2020 (а.с.52).

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Дія Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. За таких обставин судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Позивачем на підтвердження доказів понесених ним витрат не надано суду акти приймання-передачі наданих послуг, видаткових касових ордерів або платіжних доручень чи інших платіжних документів про оплату позивачем коштів адвокату Приведьону В.В.

Згідно ч.2 та ч.3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки, доказами у справі не підтверджено факт витрат позивача (відсутні квитанції, платіжні доручення тощо) на оплату правової допомоги, пов`язаної із розглядом цієї справи, відсутні підстави для покладення таких витрат на відповідача згідно зі ст.129 ГПК України (така ж позиція висловлена Північно-західним апеляційним господарським судом у постанові від 12.03.2019 у справі №906/592/18).

За таких обставин, враховуючи те, що витрати позивача мають бути підтверджені платіжними документами про оплату таких послуг, які суду не подані, як не надано й акти приймання-передачі виконаних робіт, у суду відсутні підстави включати до судових витрат по справі витрати позивача на послуги адвоката як такі, що не підтверджені належними фінансовими документами.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова (10004, м.Житомир, проспект Миру, буд. 22, корпус ЖВІ; ідентифікаційний код 08183359) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (10003, м.Житомир, майдан Перемоги, буд.10; ідентифікаційний код 42095943):

- 42 796,19грн основного боргу;

- 1 498,45грн пені;

- 351,75грн 3% річних;

- 1 164,06грн інфляційних втрат;

- 2 270,00грн витрат по сплаті судового збору;

3. В стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.10.21

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2 - позивачу (10003, м.Житомир, майдан Перемоги, 10) (рек. з пов.) та на електронну пошту

3 - відповідачу (10004, м.Житомир, проспект Миру, буд. 22, корпус ЖВІ) (рек. з пов.) та на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1