ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2021 р. Справа№ 927/1223/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

секретар Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - не з`явились

відповідача - не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сож-Агро АГ"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.03.2021 р. (повне рішення складено 12.03.2021 р.)

у справі № 927/1223/20 (суддя - Федоренко Ю.В.)

за позовом Приватного підприємства "Центрнафтотрейд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сож-Агро АГ"

про стягнення 231583,66 грн

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Приватне підприємство "Центрнафтотрейд" звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сож-Агро АГ" про стягнення 231583,66 грн, з яких: 165072,60 грн основного боргу, 4627,00 грн 3% річних, 26393,43 грн пені, 2476,11 грн інфляційних втрат та 33014,52 грн штрафу.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 12.03.2021 р. у справі № 927/1223/20 позов Приватного підприємства "Центрнафтотрейд" задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сож-Агро АГ" на користь Приватного підприємства "Центрнафтотрейд" 165072,60 грн основного боргу, 33014,52 грн штрафу, 4627,00 грн 3% річних та 2476,11 грн інфляційних втрат; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сож-Агро АГ" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення 33014,52 грн штрафу та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності щодо стягнення з відповідача штрафу, оскільки останній день для оплати вартості наданих позивачем послуг до 09.12.2019 р., в той час як позовна заява зареєстрована у Господарському суді Чернігівської області 18.12.2020 р.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/1403/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2021 р. поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі № 927/1223/20 та призначено її до розгляду на 20.07.2021 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 р. розгляд справи відкладено до 05.08.2021 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3213/21 від 02.08.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 927/1223/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 927/1223/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2021 р. справу № 927/1223/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сож-Агро АГ" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.03.2021 р. прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

На електронну адресу суду 05.08.2021 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сож-Агро АГ" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2021 р. розгляд справи відкладено до 30.09.2021 р.

З 16.08.2021 р. по 17.09.2021 р. головуючий суддя Буравльов С.І. перебував у черговій щорічній відпустці.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4714/21 від 27.09.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 927/1223/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 927/1223/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 р. справу № 927/1223/20 було прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У судове засідання 30.09.2021 р. представники сторін не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Доказів поважності відсутності вказаних представників суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що представники сторін були позбавлені можливості через будь-які перешкоди, в тому числі і карантинні, бути присутніми у судовому засіданні.

Крім цього, сторони не наполягали на обов`язковій участі їх представників у судовому засіданні, відповідних клопотань від них не було подано апеляційному суду.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаних представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення може призвести до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

01.08.2019 р. між Приватним підприємством "Центрнафтотрейд" (далі - перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сож-Агро АГ" (далі - замовник) було укладено договір № 01.08/2019.1 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а перевізник зобов`язується надати послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору перевезення вантажів здійснюється на підставі заявок замовника тільки на території України. В заявках зазначається кількість та види транспортних засобів, час і місце їх подачі а також маршрути та термін доставки.

Як передбачено п. 2.1 договору, вартість наданих послуг по цьому договору вказується в специфікаціях до договору та актах виконаних робіт (наданих послуг), які є невід`ємними частинами договору.

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що перевізник після надання транспортних послуг на підставі підписаного сторонами акту виконаних робіт виставляє рахунок на оплату.

За п. 5.2 договору розрахунки між замовником та перевізником здійснюється на підставі виставлених рахунків шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок перевізника протягом 5 банківських днів від дати рахунку.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та вважається таким, що укладений на невизначений термін, якщо одна із сторін не виявить бажання розірвати договір, попередивши про це іншу сторону за п`ять днів (п. 8.2 договору).

Також між сторонами укладено додаток № 1 до договору, в якому погоджено вартість (ціну) послуг перевізника, маршрут перевезення та вантаж: насіння соняшнику та кукурудзи.

На виконання умов укладеного договору позивач надав транспортні послуги відповідачу, що підтверджується підписаними обома сторонами актом № ОУ-0000066 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 02.12.2019 р. на загальну вартість робіт (послуг) 165072,60 грн та рахунком-фактурою № СФ-0000071 від 02.12.2019 р. на суму 165072,60 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, надані транспортні послуги не оплатив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 165072,60 грн.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ч. ч. 1 - 3 ст. 909 ЦК України за своїм змістом укладений між сторонами договір є договором перевезення вантажу за яким одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За ч. 1 ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Статтею 905 ЦК України визначено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом п. 5.2 договору відповідач зобов`язаний був оплатити наданий позивачем рахунок протягом 5 банківських днів від дати рахунку, тобто до у строк 09.12.2019 р.

У матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем заборгованості за укладеним договором у розмірі 165072,60 грн.

Враховуючи викладене, а також те, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо вчасного розрахунку за надані послуги з перевезення вантажу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 165072,60 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За неналежне виконання умов договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 4627,00 грн 3% річних та 2476,11 грн інфляційних втрат за період з 10.12.2019 р. по 15.11.2020 р.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що розрахунок 3 відсотків річних та інфляційних втрат відповідає нормам чинного законодавства, є арифметично правильним, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 2476,11 грн інфляційних втрат та 4627,00 грн 3% річних підлягає задоволенню.

Також на порушення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 26393,43 грн пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.3 договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасного розрахунку замовника за надані послуги нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (діючої в період прострочення), від вартості неоплаченої орендної плати за кожен день прострочення.

Оскільки умовами договору передбачено нарахування пені від вартості неоплаченої орендної плати, а предметом цього договору не є передання позивачем відповідачу речі у найм (оренду), тому сторонами в укладеному договорі не встановлено відповідальності замовника у вигляді сплати пені за порушення зобов`язання щодо строку розрахунку за перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 26393,43 грн пені є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Разом з цим, задовольняючи вимогу позивача про стягнення з відповідача 33014,52 грн штрафу, місцевий суд виходив з того, що його розмір визначено позивачем у відповідності до умов договору та чинного законодавства.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 11.03.2021 р. відповідачем було подано до суду заяву про застосування строку позовної давності у даній справі.

Правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Так, відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як передбачено ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

За п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Вбачається, що укладений між сторонами договір не містить умови про збільшення позовної давності, тому до спірних правовідносин слід застосувати спеціальний строк позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафу в один рік.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 cт. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, відповідно до поштового штемпелю Укрпошти позовна заява Приватного підприємства «Центрнафтотрейд» було подана останнім до Господарському суді Чернігівської області 11.12.2020 р., а останній день для оплати вартості наданих позивачем послуг - до 09.12.2019 р., відтак позивачем було пропущено строк позовної давності щодо стягнення з відповідача штрафу.

Однак Господарським судом Чернігівської області дана обставина не була прийнята до уваги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 33014,52 грн штрафу не підлягає задоволенню у зв`язку з пропуском позовної давності.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення були неправильно застосовані норми матеріального права в частині спеціальної позовної давності, а тому рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.03.2021 р. у справі № 927/1223/20 підлягає скасуванню в частині нарахованого штрафу з ухваленням в цій частині нового рішення.

Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги необхідно покласти на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сож-Агро АГ" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.03.2021 р. у справі № 927/1223/20 скасувати в частині нарахованого штрафу, в іншій частині - залишити без змін.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сож-Агро АГ" (вул. Попудренко, 23/12, смт. Ріпки, Чернігівської області, 15000, код 37699465) на користь Приватного підприємства "Центрнафтотрейд" (вул. Філатова, 6, смт. Петрове, Кіровоградська область, 28300, код 35867241) 165072,60 (сто шістдесят пять тисяч сімдесят дві),60 грн боргу, 4627(чотири тисячі шістсот двадцять сім),00 грн 3% річних, 2476 (дві тисячі чотириста сімдесят шість),11 грн інфляційних втрат та 2582 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят дві),64 грн судового збору за подання позову.

3. В іншій частині позову відмовити».

4. Стягнути з Приватного підприємства "Центрнафтотрейд" (вул. Філатова, 6, смт. Петрове, Кіровоградська область, 28300, код 35867241) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сож-Агро АГ" (вул. Попудренко, 23/12, смт. Ріпки, Чернігівської області, 15000, код 37699465) 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три),00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 21.10.2021 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В.Андрієнко

В.В. Шапран