ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/650/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г,) в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" (33028, м. Рівне, вул. С. Петлюри, 16, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергоресурс» (33014, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Княгині Ольги, буд. 8, )

про стягнення інфляційних втрат та 3% річних на суму 639 163,86 гривень та 68790,53 доларів США

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: адвокат Пелих А.Б.;

від відповідача: адвокат Дремлюга Ю.С..

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі по тексту Позивач, Банк, АТ "Ощадбанк") звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергоресурс» (далі по тексту Відповідач, Товариство, ТОВ «Укренергоресурс») в якому, посилаючись на порушення умов Договору мультивалютної невідновлюваної кредитної лінії №80-07, просить стягнути донараховані прострочені платежі в сумі 639163,86 (шістсот тридцять дев`ять тисяч сто шістдесят три) гривень та 68790,53 доларів США, а саме: втрати від інфляції на зобов`язання у гривні, що становлять - 398547,56 (триста дев`яносто вісім тисяч п`ятсот сорок сім) гривень 56 коп.; 3% річних - 240616,30 (двісті сорок тисяч шістсот шістнадцять) гривень 30 коп; 3% річних за зобов`язаннями в доларах США - 68790,53 (шістдесят вісім тисяч сімсот дев`яносто) доларів США 53 центи.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 04 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на "25" серпня 2021 року.

Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року розгляд справи у підготовчому провадженні відкладено на "14" вересня 2021 року та продовжено строк для подання Відповідачу відзиву на позовну заяву до 05.09.2021 року.

06.09.2021 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Відповідача надійшов відзив на позов, в якому просить застосувати наслідки пропущення строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначає наступне. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Також кредитор має право звернутися з позовом до боржника про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням відповідно до приписів Цивільного кодексу та умов договору.

Велика палата Верховного Суду у Постанові від 19.05.2020 у справі №361/7543/17 висловила свою позицію щодо можливості одночасного задоволення вимог про стягнення боргу за основним зобов`язанням зі зверненням стягнення на предмет іпотеки. Суд звернув увагу, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням.

Однак Позивач не звертався з позовними вимогами до Відповідача про стягнення заборгованості за Договором мультивалютної невідновлювальної кредитної лінії №80-07 від 17.07.2007р., а звернення з позовними вимогами до Відповідача про стягнення на предмет іпотеки не тотожне з позовними вимогами про стягнення коштів.

Керуючись підпунктом 2.3.1 Кредитного договору, Банк направив відповідачу вимогу за № 26/3-01/79-600 від 17.01.2014 про дострокове відкликання кредиту, на виконання якої Позичальнику було надано 30 календарних днів від дати її отримання.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, вимога була отримана Відповідачем 23.01.2014р., однак залишилась не виконана, заборгованість за Кредитним договором не погашена.

Дані обставини встановлені Рівненським апеляційним господарським судом у Постанові від 11.01.2018р. у справі №918/1890/13.

Отже, у Відповідача, як він вважає, виник обов`язок повернути кошти до 22.02.2014р.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відтак Відповідач вважає, що позовна давність протягом якої Позивач міг звернутися з позовом про стягнення заборгованості за Договором мультивалютної невідновлювальної кредитної лінії №80-07 від 17.07.2007р. минула 23.02.2017р.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідач зазначає, що оскільки стягнення 3% річних та інфляційних збитків є додатковою вимогою до основної про стягнення заборгованості, то позовна давність за цим позовними вимогами також минула 23.02.2017р.

Вважає, що такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 924/977/17, від 10 червня 2019 року у справі № 911/935/18, від 09 червня 2020 року у справі № 910/16288/18, від 05 лютого 2020 року у справі № 920/1222/17.

У вищезгаданих постановах суд дійшов висновку, що оскільки встановлено факт пропуску позивачем строку позовної давності щодо заявлених вимог у частині стягнення основної заборгованості, то позовна давність спливла і до додаткових вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Велика палата Верховного Суду в Постанові від 24.04.2019 у справі № 523/10225/15-ц дійшла висновку про відсутність підстав переривання позовної давності на підставі частини другої статті 264 ЦК України у зв`язку з тим, що банк звернувся з вимогами до іпотекодавців про звернення стягнення на предмети іпотеки в рахунок заборгованості за Кредитним договором в межах позовної давності. Суд аргументував це наступним: «Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Таким чином, позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.»

Відповідач вважає, що оскільки спливла позовна давність щодо основної вимоги про стягнення основної заборгованості, то і спливла позовна давність щодо додаткових вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

10.09.2021 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що посилання відповідача на наведені у відзиві постанови Верховного Суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності, не відповідають обставинам та предмету спору у даній справі. При цьому зазначає наступне.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанова ВП ВС від 08.11.2019 р. у справі №127/15672/16-п).

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Позивач зазначає, що на підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 11 квітня 2018 року в справі 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), АТ «Ощадбанк» обґрунтовано вимагає стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання ї трьох процентів річних, оскільки, це є відшкодуванням матеріальних витрат позивача вів знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсація (плата) боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на те, що за період з 15.07.2018 по 14.07.2021 (включно) розмір основного зобов`язання не був погашений/зменшений Відповідачем, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за вказаний вище період, що передбачено ст. 625 ЦК України.

Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами. належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Розмір заборгованості відповідача перед АТ «Ощадбанк» визначено у резолютивній частині постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 11.01.2018 у справі № 918/1890/13, де в четвертому абзаці п. З зазначено «В рахунок погашення заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергоресурс» (33014, м. Рівне, вул. Княгині Ольги, 8, ) перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г, ) за Договором мультивалютної невідновлюваної кредитної лінії № 80-07 від 17.07.2007р., яка складає:

- 2 692 310,73 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 2 656 788,89 грн; заборгованість за процентами 32 770,06 грн; втрати від інфляції за несплату процентів 628,28 грн; 3% річних за несплату процентів 266,35 грн; пеня за несплату процентів 1 368,19 грн; 3% річних за непогашення кредиту 91,70 грн; пеня за непогашення кредиту 397,26 грн.,

- 761 312,73 доларів СІЛА, з яких: заборгованість за кредитом 755 000,00 дол. США, заборгованість за процентами 6 081,37 дол. США; 3% річних за несплату процентів 14,49 дол. США; пеня за несплату процентів 72,69 дол. США еквівалентно 586,42грн.; 3% річних за непогашення кредиту 27,02 дол. США; пеня за непогашення кредиту 117,18 дол. США еквівалентно 1152,10 грн.

звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки нерухомого майна № 80-001 від 17.07.2007р., посвідченого Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 3238, а саме: нежитлові приміщення

цокольного поверху, 1-го та 2-го поверхів, загальною площею 2 162,7 кв.м, що знаходяться за адресою; місто Рівне, вулиця Княгині Ольги, 8 та належать товариству з обмеженою відповідальністю «Укренергоресурс» (33014, м. Рівне, вул. Княгині Ольги, 8, код ЄДРПОУ 2330489$)».

Позивач вважає, що відповідно до п. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особа або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 14 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Під час розгляду справи по суті представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві. Натомість представник відповідача проти позову заперечив та підтримав свої доводи, викладені у відзиві.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому суд керувався наступним.

17 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», як Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укренергоресурс», як Позичальником укладено договір мультивалютної невідновлюваної кредитної лінії № 80-07 (надалі - Кредитний договір).

Змінами до Статуту Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», зареєстрованими 07.06.2011 за № 5016740, найменування Банку приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» шляхом зміни найменування на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (скорочена назва - АТ «Ощадбанк»), 18.07.2019 року Статут Банку викладено в новій редакції, змінено тип Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з Публічного на Приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», відповідно нове найменування Банку - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

В силу пункту 1.1 Кредитного договору, Банк зобов`язувався надати на умовах цього Договору, а Позичальник зобов`язувався отримувати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим Договором строки Кредит з Лімітом кредитування 990 000 (дев`ятсот дев`яносто тисяч) доларів США та 3 500 000 (три мільйони п`ятсот тисяч) гривень та сплатити проценти за користування Кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (тут та надалі посилання на умови договору здійснюється з урахуванням змін, внесених до Кредитного договору додатковими договорами № 1 від 17.10.2007, № 2 від 27.12.2007, № 3 від 30.04.2008, № 4 від 30.07.2008, № 5 від 31.07.2008, № 6 від 29.12.2008, № 7 від 28.09.2009, № 8 від 29.09.2010 та № 9 від 27.09.2011). Забезпеченням за даним Кредитним договором є: нежитлові приміщення цокольного поверху, 1-го та 2-го поверхів, загальною площею 2 162,7 м.кв., що знаходяться за адресою: м. Рівне, вул. Княгині Ольги, 8 та перебувають в іпотеці АТ «Ощадбанк» згідно договору іпотеки нерухомого майна № 80-001 від 17.07.2007р., укладеного між Банком та Позичальником, який зареєстрований в реєстрі за № 3238.

Відповідно до пункту 1.2 Кредитного договору, Кредит був наданий у вигляді мультивалютної- невідновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 29.06.2015.

Згідно підпунктів 1.3.1 та 1.3.2 Кредитного договору, кредит надавався на наступні цілі:1- й транш - в розмірі фактичної заборгованості ТзОВ «Укренергоресурс» за кредитом перед АКБ СР «Укрсоцбанк», яка виникла за кредитним договором № 08806 від 26.12.2006, але не більше 990 000 доларів США - на погашення заборгованості Позичальника перед АКБ СР «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 08806 від 26.12.2006; 2-й транш (частина траншу) - в розмірі 3 500 000 грн. - на завершення будівництва і введення в експлуатацію торгового центру по вул. С. Петлюри, буд. 22 в м. Рівне.

Відповідно до підпункту 1.7.1.1 Кредитного договору, за користування кредитними коштами була встановлена процентна ставка в розмірі 14,5 процентів річних в гривнях та 11,5 процентів річних у доларах США; починаючи з 30.07.2008 - в розмірі 15,5 процентів річних у гривні та 11,5 процентів річних у доларах США; з 01.01.2009 - в розмірі 18 процентів річних у гривнях та 11,5 процентів річних у доларах США; з 01.10.2009 - в розмірі 18 процентів річних у гривнях та 10,5 процентів річних у доларах США; з 01.10.2011 - в розмірі 16 процентів річних у гривнях та 10,5 процентів річних у доларах США.

Згідно підпункту 1.4.2 Кредитного договору в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором 17.07.2007 між Банком та Позичальником був укладений договір іпотеки нерухомого майна № 80-001 від 17.07.2007, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І., зареєстрований в реєстрі за № 3238 (далі - Договір іпотеки). Предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: нежитлові приміщення цокольного поверху, 1-го та 2-го поверхів, загальною площею 2 162,7 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Рівне, вул. Княгині Ольги 8.

У зв`язку із невиконанням зобов`язань за Кредитним договором, Банком було прийнято рішення звернутись до господарського суду Рівненської області із зустрічним позовом до ТОВ «Укренергоресурс», враховуючи також те, що Відповідач у грудні 2013 року звернувся до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до АТ «Ощадбанк» про визнання недійсними договору мультивалютної невідновлюваної кредитної лінії та договору іпотеки.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 21.07.2016 по справі №918/1890/13 відмовлено у задоволенні первісного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергоресурс» до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсними договору мультивалютної невідновлюваної кредитної лінії № 80-07 і Договору іпотеки нерухомого майна № 80-001 від 17.07.2007, та частково задоволено зустрічний позов АТ «Ощадбанк» до ТзОВ «Укренергоресурс», а саме: в рахунок погашення заборгованості ТзОВ «Укренергоресурс» перед АТ «Ощадбанк» за Кредитним договором, яка складає 2 907 310,73 грн. та 761 312,75 дол. США, звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, а саме нежитлові приміщення цокольного поверху, 1-го та 2-го поверхів, загальною площею 2 162,7 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Рівне, вул. Княгині Ольги, 8.та належить ТзОВ «Укренергоресурс»; визначено спосіб реалізації Предмета іпотеки: проведення прилюдних торгів з початковою ціною реалізації - 41 149 100 грн., відмовлено у задоволенні решти зустрічних позовних вимог.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.11.2016 по справі № 918/1890/13 апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ТзОВ «Укренергоресурс» задоволено частково: рішення господарського суду Рівненської області від 21.07.2016 по справі № 918/1890/13 скасоване в частині часткового задоволення зустрічного позову АТ «Ощадбанк» та прийняте в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову АТ «Ощадбанк» відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.03.2017 у справі № 918/1890/13 касаційну скаргу АТ «Ощадбанк» задоволено частково, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.11.2016 у справі № 918/1890/13 скасовано в частині скасування рішення господарського суду Рівненської області від 21.07.2016 про часткове задоволення зустрічного позову і прийняття нового рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду. В іншій частині постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.11.2016 залишено без змін.

В ході нового розгляду справи № 918/1890/13, Рівненським апеляційним господарським судом було ухвалено постанову від 11.01.2018 року. Суд даною постановою, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишив без задоволення, апеляційну скаргу ТзОВ Укренергоресурс» задоволено частково: Рішення господарського суду Рівненської області від 21.07.2016 року у справі № 918/1890/13 в частині задоволення зустрічного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки (в частині стягнення неустойки в розмірі 215 000 грн. та судових витрат, які складаються з судового збору та витрат на проведення експертизи) скасовано. Прийнято в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задоволено частково: «В рахунок погашення заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергоресурс» (33014, м. Рівне, вул. Княгині Ольги, 8, ) перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г, ) за Договором мультивалютної невідновлюваної кредитної лінії № 80-07 від 17.07.2007р., яка складає:

- 2 692 310,73 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 2 656 788,89 грн; заборгованість за процентами 32 770,06 грн; втрати від інфляції за несплату процентів 628,28 грн; 3% річних за несплату процентів 266,35 грн; пеня за несплату процентів 1 368,19 грн; 3% річних за непогашення кредиту 91,70 грн; пеня за непогашення кредиту 397,26 грн.,

- 761 312,73 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 755 000,00 дол. США, заборгованість за процентами 6 081,37 дол. США; 3% річних за несплату процентів 14,49 дол. США; пеня за несплату процентів 72,69 дол. США еквівалентно 586,42грн.; 3% річних за непогашення кредиту 27,02 дол. США; пеня за непогашення кредиту 117,18 дол. США еквівалентно 1152,10 грн.;

звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки нерухомого майна № 80-001 від 17.07.2007р., посвідченого Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 3238, а саме: нежитлові приміщення цокольного поверху, 1-го та 2-го поверхів, загальною площею 2 162,7 кв.м, що знаходяться за адресою: місто Рівне, вулиця Княгині Ольги, 8 та належать товариству з обмеженою відповідальністю «Укренергоресурс» (33014, м. Рівне, вул. Княгині Ольги, 8, )». Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки: проведення прилюдних торгів, з початковою ціною реалізації предмета іпотеки - 41 149 100 грн.. В частині стягнення неустойки в розмірі 215 000,00 грн. та передачу предмету іпотеки в управління відмовлено. Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2018 у задоволенні касаційної скарги АТ «Ощадбанк» та ТОВ «Укренергоресурс» відмовлено. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 11.01.2018 року залишено без змін.

Постановою державного виконавця від 02.09.2020 було відкрито виконавче провадження із примусового виконання наказу господарського суду Рівненської області у справі № 918/1890/13 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Призначені державним виконавцем торги із реалізації предмета іпотеки на 17.12.2020, 03.02.2021 та 18.03.2021 не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників.

Разом із тим, станом на день подачі даного позову заборгованість за Кредитним договором мультивалютної невідновлюваної кредитної лінії № 80-07 від 17.07.2007р. Відповідачем перед АТ «Ощадбанк» не погашена.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання- відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього кодексу.

Частиною 1 ст. 229 ГК України вказано, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 552 ЦК України, частини другої статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення Відповідачем грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат Банку від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів та отриманні компенсаційні (плати) від Позичальника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати Позивачу, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати Відповідачем неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Грошовим зобов`язанням слід вважати будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, незалежно від правових підстав його виникнення.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 11 квітня 2018 року в справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), АТ «Ощадбанк» обгрунтовано вимагає стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання і трьох процентів річних, оскільки, це є відшкодуванням матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсація (плата) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто, таке прострочення є триваючим правопорушенням, відповідно, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц.

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу чи звернення стягнення на іпотечне майно зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Таким чином, помилковим є висновок про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості.

Ураховуючи викладене, суд зазначає, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічна правова позиція підтверджується висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18.

Вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

З огляду на те, що станом на момент подачі позову розмір основного зобов`язання відповідачем не був погашений/зменшений, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за вказаний вище період, що передбачено ст. 625 ЦК України.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача 02.08.2021 року, а відтак стягнення 3% річних та інфляційних витрат обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, і, відповідно позивач вправі розпочати таке нарахування з 02.08.2018 року, а не з 15.07.2018 року.

Відтак розрахунок інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми за період з 02.08.2018 року по 14.04.2021 року (по період вказаний позивачем) становить інфляційні втрати на зобов`язання у гривні в сумі - 398 547,56 грн., 3% річних від простроченої суми за зобов`язаннями в гривні - 236776,17 грн., 3% річних за зобов`язаннями у доларах США - 67659,73 долара США.

Вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 15.07.2018р. по 02.08.2018р. задоволенню не підлягають так як нараховані поза межами строку позовної давності.

Заперечення відповідача, наведені у відзиві, спростовуються всім вищенаведеним, а відтак не є підставою для повної відмови у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене, та те, що Позивач довів належними та допустимими доказами невиконання боржником грошового зобов`язання по Договору мультивалютної невідновлюваної кредитної лінії №80-07 від 17.07.2007 року, а відтак наявність права на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних, а Відповідач вказаного не спростував, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергоресурс» (33014, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Княгині Ольги, буд. 8, ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г,) в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" (33028, м. Рівне, вул. С. Петлюри, 16, ) 3% річних за зобов`язаннями в гривні - 236776 грн.17 коп., інфляційні за зобов`язаннями в гривні - 398547 грн.56 коп., 3% річних за зобов`язаннями в доларах США - 67659,73 дол. США та 36817 грн. 06 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити у задоволенні.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21 жовтня 2021 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.