ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2021 року м.Харків Справа № 913/479/18(913/503/21)
Провадження №22/913/479/18(913/503/21)
Господарський суд Луганської області у складі судді Ковалінас М.Ю., секретар судового засідання Ковальова І.І., розглянувши матеріали справи
за позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард Фінанс»
до відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю
Луганської області),
відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю
шосе, буд. 12, кв. 8, м. Київ)
Про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги
У засіданні брали участь (в режимі відеоконференції):
від позивача - адвокат Філик А.І., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №000259 від 17.09.2015, ордер на надання правової допомоги серія АА №1099580 від 20.04.2021;
від відповідачів - не прибули;
розпорядник майна боржника Лобода В.О. - не прибув.
Сторони та учасники провадження своєчасно та належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (ухвала від 21.09.2021, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення від 24.09.2021).
Розглянувши матеріали справи та вислухавши присутніх, суд
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 19.08.2021 у справі №913/479/18(913/502/21) призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 21.09.2021.
Згідно клопотання від 20.09.2021 б/н відповідач 2 ТОВ «Азіяметалконструкція» просить проводити підготовче засідання без його участі, підтримує свої заперечення проти позову, наведені у раніше наданому відзиві від 17.08.2021 б/н на позовну заяву позивача ТОВ «Асгард Фінанс», просить суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «Асгард Фінанс».
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 21.09.2021 у справі №913/479/18(913/502/21) закрито підготовче провадження та призначено її розгляд по суті у засіданні суду на 12.10.2021.
У даному судовому засіданні судом з`ясоване наступне.
А також, цією ухвалою затверджено реєстр вимог кредиторів у справі №913/479/18 про банкрутство боржника Товариства з обмеженою відповідальністю ЛИВАРНИК, у складі вимог зазначених кредиторів:
В цій частині ухвала Господарського суду Луганської області від 11.07.2019 у справі №913/479/18 залишена без змін апеляційною та касаційною інстанціями.
Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) вступив в дію з 21.10.2019.
Згідно ч.2 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, з дня введення в дію цього Кодексу втратили чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (із наступними змінами); Постанова Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство".
Частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 10.11.2020 у справі №913/479/18 задоволено клопотання комітету кредиторів та відсторонено арбітражного керуючого Максимова І.М. (свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого №1855 від 12.02.2018) від виконання повноважень розпорядника майна боржника ТОВ Ливарник у справі №913/479/18, розпорядником майна боржника ТОВ Ливарник у справі №913/479/18 призначено арбітражного керуючого Лободу В.О. (свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого №113 від 12.07.2013), на якого покладено обов`язки та повноваження по здійсненню процедури розпорядження майном боржника, передбачені КУзПБ; розгляд справи у підсумковому засіданні суду призначено на 10.12.2020.
Відповідно до ухвали Господарського суду Луганської області від 10.12.2020 у справі №913/479/18 про банкрутство ТОВ Ливарник продовжено строк процедури розпорядження майном боржника та повноваження розпорядника майна на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19.
Вищезазначена ухвала не оскаржена сторонами та учасниками у справі та є такою, що набрала законної сили.
Відповідно до ч.2 ст. 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Свої позовні вимоги ТОВ «Асгард Фінанс» обґрунтовує наступним.
22 березня 2021 року між кредиторами у справі, а саме ТОВ «Проммаштех» та ТОВ «Азіяметалконструкція» було укладено договір про відступлення права вимоги № 11/1 (далі - Договір).
Відповідно до предмету цього Договору ТОВ «Проммаштех» (Первісний кредитор) передає ТОВ «Азіяметалконструкція» (Новому кредитору), а Новий кредитор приймає право вимоги, що належить Первісному кредиторові, у розмірі 2012425 грн 95 коп на підставі ухвали Господарського суду Луганської області від 11.07.2019 у справі № 913/479/18 про банкрутство ТОВ «Ливарник» (Боржник) і стає у цій частині кредитором у справі №913/479/18 про банкрутство боржника, провадження у якій порушено Господарським судом Луганської області 01.11.2018.
За відступлення права вимоги за вказаним договором ТОВ «Азіяметалконструкція» сплатило ТОВ «Проммаштех» винагороду у розмірі 100621 (сто тисяч шістсот двадцять одну)грн. 00коп (п. 2.1. Договору), що на думку позивача, є фінансуванням ТОВ «Проммаштех» з боку ТОВ «Азіяметалконструкція».
Різниця між розміром права вимоги та розміром відчуження права вимоги становить 1911804 (один мільйон дев`ятьсот одинадцать тисяч вісімсот чотири) грн. 95 коп., що являє собою винагороду ТОВ «Азіяметалконструкція» за надання ТОВ «Проммаштех» відповідної послуги. У оспорюваному зобов`язані фактором є ТОВ «Азіяметалконструкція».
Враховуючи предмет договору про відступлення права вимоги №11/1 від 22.03.2021, його суб`єктний склад, мету його укладення, відступлення права вимоги за таким договором за плату та наявність винагороди ТОВ «Азіяметалконструкція» за надання ТОВ «Проммаштех» відповідної послуги, позивач стверджує, що цей договір є договором факторингу.
ТОВ «Азіяметалконструкція» є юридичною особою приватного права, основним видом діяльності якого є оптова торгівля металами та металевими рудами (КВЕД 46.72), відомості про яку не включені до Державного реєстру фінансових установ, що надає підстави для визнання договору про відступлення права вимоги №11/1 від 22.03.2021 недійсним.
На думку позивача, укладення вказаного договору між ТОВ «Проммаштех» та ТОВ «Азіяметалконструкція» є протиправним, оскільки вказаний правочин не є відступленням права вимоги, містить ознаки факторингу, що в свою чергу дає підстави для оскарження такого правочину в судовому порядку в межах справи про банкрутство.
Як зазначає позивач, спір щодо визнання недійсним договору про відступлення права вимоги підлягає розгляду саме в межах справи №913/479/18 про банкрутство ТОВ «Ливарник», оскільки стосується кредиторських вимог до боржника, які розглянуті та визнані ухвалою Господарського суду Луганської області від 11.07.2019 у справі №913/479/18, як і здійснення правонаступництва кредиторів у справі №913/479/18 за ухвалою Господарського суду Луганської області від 13.07.2021.
Посилаючись на приписи ст.ст. 203, 204, 215, 216, 236, 509, 512, 514, 515, 656, 1077, 1078, 1079, 1084 Цивільного кодексу України, ст. 350 Господарського кодексу України, ст.ст. 5, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 1, 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року N352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року N231», постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.09 2018 у справі № 909/968/1, позивач просить суд визнати недійсним Договір відступлення права вимоги №10/1 від 22.03.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Проммаштех» (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Азіяметалконструкція» (Новий кредитор), судовий збір стягнути солідарно з відповідачів.
Як визначено п. 1.1. оспорюваного Договору, його предметом є саме передача права вимоги, за яку згідно з п. 2.1. передбачено сплату грошової суми, тобто предметом укладеного Договору є платне відступлення права вимоги, а не фінансування особи за відступлення нею права вимоги.
Відповідач 2 зазначає, що сплата ціни за відступлення права вимоги не може вважатись фінансуванням отримувача цих коштів, ТОВ «Азіяметалконструкція» не надавало ТОВ «Проммаштех» фінансових послуг, ТОВ «Азіяметалконструкція» та ТОВ «Проммаштех» мали право на укладання Договору оскільки він є договором купівлі-продажу права вимоги, а не договором факторингу, у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «Асгард Фінанс» є необґрунтованими, внаслідок чого позов не підлягає задоволенню.
Також, на думку відповідача 2 позивачем не наведено яке саме право він вважає порушеним через укладання Договору та у чому полягає таке порушення.
Передусім оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. Тобто стороння особа, якщо вона має заінтересованість та доведе це, вправі пред`являти позов про визнання недійсним правочину, укладеного іншими сторонами.
Під "заінтересованою особою" слід розуміти тих, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі, наприклад, коли: права заінтересованої особи порушені договором, який оспорюється, і можуть бути в такий спосіб відновлені або іншим чином захищені; інтереси такої особи можуть бути реалізовані, внаслідок чого вона здатна буде набути прав.
Відповідач 2 вважає, що укладений Договір жодним чином не порушує права позивача, а отже визнання його недійним не може відновити або захисти його права, а також не вбачається які саме інтереси позивача можуть бути реалізовані внаслідок визнання Договору недійсним.
Судом встановлено, що 22.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Проммаштех» (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Азіяметалконструкція» (Новий кредитор) укладено Договір відступлення права вимоги №11/1 (Договір), відповідно до п.1.1. Договору, Первісний кредитор передає Новому кредиторові, а Новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові в розмірі 2012425грн 95коп на підставі ухвали Господарського суду Луганської області від 11.07.2019 у справі №913/479/18 про банкрутство ТОВ «Ливарник» (Боржник) і стає у цій частині кредитором у справі.
Відповідно до п.1.2. за цим Договором Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника належного виконання зобов`язань у справі №913/479/18 в частині вимог в розмірі 2012425грн 95коп.
В п.2.1. Договору сторони дійшли згоди про те, що Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги за цим Договором винагороду у розмірі 100621грн 00коп, яка підлягає сплаті протягом одного року від дати здійснення господарським судом заміни Первісного кредитора на Нового кредитора у справі №913/479/18, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок або готівкою в касу Первісного кредитора.
Відповідно до п.3.1. на момент підписання Договору Первісний кредитор передав Новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються за цим Договором.
Розділом 5 Договору передбачено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.
22.03.2021 між ТОВ «Проммаштех» та ТОВ «Азіяметалконструкція» складено Акт приймання-передачі документації до Договору про відступлення права вимоги №11/1 від 22.03.2021 (а.с. 109 т.24).
Боржника ТОВ «Ливарник» та розпорядника майна боржника Лободу В.О. повідомлено про здійснене відступлення прав вимоги за Договором від 22.03.2021 №11/1 (а.с. 221-224 т.23).
Відповідно до ч. 1 ст.3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Кодексу України з процедур банкрутства, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.1 ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд вважає необґрунтованими доводи позивача ТОВ «Асгард Фінанс», викладені у позові, з огляду на таке.
Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.
Факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів (ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає (ст. 1077 ЦК України).
Стороною договору відступлення прав вимоги може бути будь-яка фізична або юридична особа (статті 2, 512 - 518 ЦК України).
Суб`єктний склад договору факторингу включає три сторони:
· клієнт фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (ч. 2 ЦК України);
· фактор банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України). Фактором може бути лише банк (ст. 350 ГК України).
Фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. (ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»)
Юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.
У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
· боржник набувач послуг чи товарів за первинним договором.
Предметом договору відступлення прав вимоги є право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги.
Заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (ст. 515 ЦК України).
Предметом договору факторингу виступає лише право грошової вимоги, як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (ст.1078 ЦК України).
Факторинг є фінансовою послугою (ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Метою договору відступлення прав вимоги є безпосередньо передання права вимоги. В той час як укладення договору факторингу спрямовано на отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.
Право вимоги за договором відступлення прав вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно.
За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.
Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.
Договір відступлення прав вимоги вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст. 513 ЦК України).
Договір факторингу укладається виключно в письмовій формі (ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Крім викладених вище критеріїв розмежування, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.09.2018 у справі №909/968/16 зазначила про те, що якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України).
Цивільний кодекс України в статтях 512-514 передбачає заміну кредитора у зобов`язанні, зокрема, в разі передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), який вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Водночас, правочин щодо відступлення прав вимоги, окрім відповідної форми, має відповідати іншим загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України, адже їх недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) є підставою для недійсності правочину відповідно до ст. 215 ЦК України.
Згідно із статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
В частині 2 ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Таким чином, оспорювати правочин може також заінтересована особа, яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.
Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Суд зазначає, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача.
За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним, оскільки згідно вимог чинного законодавства судовому захисту підлягають саме порушені права позивача.
Положеннями Закону №4212 відповідно до якого було порушено провадження у справі про банкрутство боржника, а в подальшому положеннями КУзПБ, який вступив у дію з 21.10.2019, відповідно до норм якого здійснюється провадження у справі про банкрутство, передбачено, що за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється погашення вимог забезпечених кредиторів позачергово.
Відповідно до частини 6 статті 64 Кодексу України з процедур банкрутства погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом, позачергово.
Кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів в порядку їх черговості в порядку визначеному цим Кодексом. При цьому, вимоги кожної наступної черги задовольняються у міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги (частини 1, 2 статті 64 КУзПБ).
В той же час, позивач не є стороною оспорюваного правочину та не наводить у позові й не надає доказів щодо порушення його прав укладенням між відповідачами 1 і 2 - кредиторами ТОВ «Проммаштех» та ТОВ «Азіяметалконструкція» договору №11/1 про відступлення права вимоги від 22.03.2021.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).
Отже, за змістом вищенаведених правових норм визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав та інтересів позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено.
Вимоги ТОВ «Асгард Фінанс» підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленому КУзПБ, відповідно до реєстру вимог кредиторів у справі.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів (постанова Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №910/9828/17).
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.03.2019 у справі №905/635/18, у разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора, що не впливає на права інших кредиторів у справі, зокрема, при голосуванні кредиторів на зборах кредиторів та засіданні комітету кредиторів боржника.
Суд зазначає, що предметом оспорюваного договору є право вимоги до боржника, яке не пов`язано безпосередньо з майном боржника, тобто за результатами вирішення спору щодо оскарження оспорюваного договору майно боржника не зазнає змін, оскільки змінилась лише особа, яка має право вимоги до боржника, тобто кредитор.
Отже, результати укладеного договору про відступлення права вимоги не впливають на зміну активів боржника у справі про банкрутство, у т.ч. й на зміну обсягу ліквідаційної маси, й не впливають на права інших кредиторів у справі, зокрема ТОВ «Асгард Фінанс».
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем ТОВ «Асгард Фінанс» порушення його прав чи інтересів, як кредитора у справі про банкрутство ТОВ «Ливарник», саме внаслідок укладення між відповідачами 1 та 2 оспорюваного договору про відступлення права вимоги, оскільки зміни суб`єктного складу не впливають на зміну активів боржника та, відповідно, його ліквідаційну масу, а відтак і на кредиторські вимоги позивача та інших кредиторів у справі про банкрутство, тому суд відмовляє у задоволенні позову ТОВ «Асгард Фінанс».
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати щодо сплати судового збору покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 7, 44-49, п.п. 1, 2, 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з питань банкрутства, ст.ст. 1-5, 73-80, 86, 123, 129, 194-197, 232-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. У позові відмовити повністю.
2. Витрати щодо сплати судового збору покласти на позивача.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22 жовтня 2021 року.

Суддя Марина КОВАЛІНАС

Надр. 7 прим.

1- до справи

2- позивачу - ТОВ АСГАРД ФІНАНС, (вул. Єжи Гедройця, буд. 6, оф. 510, м. Київ, 03150);

3- боржнику - ТОВ Ливарник ( 93404, вул. Сметаніна, буд. 7а, м.Сєвєродонецьк Луганської області,);

4- розпоряднику майна Лободі В.О. (віл. Пометанчука, буд.15-а, м. Рубіжне Луганської області) ;

5- Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (вул. Ярослава Мудрого, 16, м. Харків).;

6-7 - відповідачам: - ТОВ Азіяметалконструкція, (Харківське шосе, б. 12, кв.8, м. Київ);

- ТОВ ПРОММАШТЕХ, (вул. Партизанська, 20/12, м. Сєвєродонецьк Луганської області);