РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.10.2021Справа № 910/5716/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., за участю секретаря судового засідання Голуб О.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Спеціального авіаційного загону Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії і авіації»

про стягнення 875 918, 03 грн.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання від 18.10.2021.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із вказаною позовною заявою до відповідача про стягнення 875 918, 03 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, одночасно встановивши відповідачу строк, який становить п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання до суду відзиву на позов та доказів направлення відзиву позивачу; встановивши позивачу строк, який становить п`ять днів з дня отримання відзиву на позов, для подання до суду відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу.

21.05.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії і авіації» надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження разом з клопотанням на поновлення строку подання такого клопотання.

24.05.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії і авіації» надійшло клопотання про виклик та допит свідків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 було здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.07.2021.

15.06.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії і авіації» надішли письмові пояснення по справі.

05.07.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії і авіації» надійшло клопотання про долучення доказів.

05.07.2021 від Спеціального авіаційного загону Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 05.07.2021 під розписку, підписану учасниками справи, було відкладено розгляд справи на 26.07.2021.

21.07.2021 від Спеціального авіаційного загону Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій надійшли пояснення по справі.

У судовому засіданні 26.07.2021 представники сторін надали усні пояснення по справі та на рахунок заявлених клопотань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 було продовжено строк підготовчого провадження та відкладено розгляд справи на 13.09.2021.

03.08.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії і авіації» надійшло клопотання про зменшення розміру неустойки.

У судовому засіданні 13.09.2021 представник відповідача надав усні клопотання по справі, представник позивача у судове засідання не з`явився.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.09.2021. було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 04.10.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2021 було оголошено перерву у судовому засіданні до 18.10.2021.

У судовому засіданні 18.10.2021 представником відповідача було заявлено клопотання про залишення позову без розгляду, за результатом розгляду якого Господарським судом було відмовлено у його задоволенні.

Крім того, відповідачем було заявлено клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник позивача у судове засідання 18.10.2021 не з`явився, представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, та просив у випадку задоволення позовних вимог зменшити розмір штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2020 року між Спеціальним авіаційним загоном Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - Покупець/Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії і авіації» (далі - Постачальник/Відповідач), було укладений Договір поставки товарів за державні кошти № 227 (далі - Договір).

У відповідності до п.1.1. Договору, Постачальник зобов`язується поставити Покупцю, комплект лопатей несучого гвинта вертольоту Ми-8МТ загальною вартістю 8 980 000, 00 грн. з ПДВ (далі - Товар).

Пунктом 5.7 Договору встановлено строк поставки товару, а саме до 01.10.2020.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідачем було порушено умови договору в частині поставки товару, а саме товар не було поставлено до 01.10.2020.

Позивачем 16.12.2020 у відповідності до п. 6.2.1 Договору було направлено повідомлення про розірвання договору у зв`язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов`язань за Договором, факт направлення підтверджується фіскальним чеком «Укрпошти» від 16.12.2020 (копія якого наявна в матеріалах справи). Таким чином, Договір вважається розірваним з 24.12.2020.

Згідно пункту 7.2. Договору визначено, що за порушення строків передачі Товару Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який обраховується пеня, від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від ціни Договору.

Як зазначає позивач, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором у позивача виникла вимога про стягнення з відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору у розмірі 247 318, 03 грн. - пені та 628 600, 00 грн. - штрафу.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

17.05.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії і авіації» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову з огляду на те, що починаючи з 12.03.2020 на території України встановлено карантин - комплекс тимчасових заходів та обмежень, які запроваджені урядом України з метою ліквідації епідемій (ст. ст. 1, 29 Закону «Про захист населення від інфекційних хвороб»), Постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID- 19» № 211 від 11.03.2020 та № 215 від 16.03.2020 (про внесення змін до Постанови № 211).

Відповідач не є виробником лопатей несучого гвинта гвинтокрила Ми-8МТ, а є лише дистриб`ютором Компанії Advanced Aviation Technology FZE (OAE) в Україні, в зв`язку з цим, з метою виконання Договору Відповідачем було укладено контракт № АЕ 25-07/20 від 06.07.2020 із Компанією ААТ (ОАЕ).

Єдиним у світі ліцензованим та атестованим виробником лопатей несучого гвинта вертольоту Ми-8МТ є підприємства, які входять до концерну «Ростех» (Росія), а саме: AT «Улан-Уденський авіаційний завод» та філіал «Казанський авіаційний завод імені П.С. Горбунова» ПАТ «Туполев». Отже, лопаті несучого гвинта вертольоту Ми-8МТ повинні були бути вироблені та придбані у підприємств, які входять до концерну «Ростех» (Росія).

На момент укладення Договору ні Позивач, ні Відповідач, ні Компанія ААТ (ОАЕ) не могли передбачити, що обмежувальні заходи, які запроваджені майже у всіх країнах світу, та які направлені на подолання пандемії коронавірусної хвороби (COVID-19), призведуть до розірвання логістичних ланцюгів взаємовідносин між країнами, компаніями, сповільнення виробничої діяльності останніх у зв`язку з вимушеним розірванням виробничих ланцюгів, однак саме після укладення Договору, у ході безпосереднього виконання зобов`язання за Договором, економічна ситуація значно ускладнилася, більшість країн світу закрили свої кордони, ввели додаткові правила та обмеження, які стосуються здійснення зовнішньої торгівлі.

З огляду на вказані обставини, Компанія ААТ (ОАЕ) звернулася до Відповідача з листом № ААТ/2020-049 від 16.09.2020, у якому повідомила Відповідачу про неможливість своєчасної поставки продукції у визначений контрактом строк через карантинні обмеження, які не дозволяють вчасно відвантажити продукцію, зокрема у зв`язку з дією на території Російської Федерації вищевказаного закону.

Згідно п. 9.1. Договору, у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій.

В подальшому на виконання умов п. 9.1. Договору Відповідач звернувся до Торгово-промислової палати України з метою отримання висновку щодо встановлення факту істотної зміни обставин (обставин непереборної сили) та наявності підстав для продовження строку дії Договору. Торгово-промислова палата України за результатом проведення дослідження у висновку №3325/1.2 від 27.11.2020 (засвідчена копія міститься в матеріалах справи) зазначила, що настання істотної зміни обставин, пов`язаної із запровадженням урядом України, та урядами інших країн, у тому числі ОАЕ та Російською Федерацією, карантину і обмежувальних заходів, направлених на подолання пандемії, які є вимушеними, необхідними, об`єктивними. Дані дії спричинені обставинами, які є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними, тобто форс-мажорними, за які Відповідач не може бути відповідальний, бо вони не залежать від його волі, бажань, та дій, і уникнути їх не є можливим при всій його турботливості і обачливості, що призвело до неможливості своєчасного виконання Відповідач зобов`язання за Договором.

Після отримання цього висновку Відповідачем було направлено Позивачу лист № 899/12/20 від 08.12.2020 щодо зміни умов Договору та продовження строку поставки товарів, або розірвання дії Договору у зв`язку із об`єктивними обставинами, які унеможливлюють його виконання у передбачений термін.

Однак, Позивач своїм листом № 8101-3897 від 15.12.2020 повідомив Відповідача, що не вбачає можливості змінити умови Договору, посилаючись на те, що Закон України «Про публічні закупівлі» не передбачає внесення змін до Договору у зв`язку із істотною зміною обставин.

Господарський суд міста Києва, дослідивши доводи відповідача наведені у відзиві вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 14 прим. 1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» - Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Враховуючи норми зазначеної статті, основним та єдиним документом який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Таким чином, наявний у матеріалах справи Висновок Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 27.11.2020 № 3325/1,2 не може бути належним доказом засвідчення форс-мажорних обставини (обставин непереборної сили).

Так, у зв`язку з викладеним суд дійшов висновку про правомірність стягнення заявлених позивачем штрафних санкцій з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст. 601 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Разом з тим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши математичний розрахунок пені, наведений позивачем в позовній заяві, суд встановив, що він здійсненний з розрахунку 0,1 % від простроченої суми грошового зобов`язання за кожен день прострочення, що є більшим від подвійної облікової ставки НБУ та є порушенням наведеного вище Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 247 318, 03 грн. - пені.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно пункту 7.2. Договору визначено, що за порушення строків передачі Товару Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який обраховується пеня, від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від ціни Договору.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, при цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. (п. п. 2.5, 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 628 600, 00 грн. - штрафу.

Господарський суд міста Києва зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, постанові Верховного Суду від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17.

Згідно пункту 7.2. Договору визначено, що за порушення строків передачі Товару Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який обраховується пеня, від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від ціни Договору.

Суд дослідивши заявлену до стягнення суму штрафу та пені, суд дійшов висновку про те, що розміри штрафних санкцій є обґрунтованими та арифметично вірними.

03.08.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії і авіації» надійшло клопотання про зменшення розміру неустойки.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач у своїй заяві зазначає, що він належним чином не виконав своє зобов`язання за Договором виключно у зв`язку з наявністю обставин непереборної сили, що полягають у поширенні коронавірусної хвороби, яка має надзвичайний характер та жодним чином не могла бути завчасно попереджена, та впровадженням урядами більшості країн карантинних заходів - комплексів тимчасових заходів та обмежень, які запроваджені з метою ліквідації епідемій, з посиланням на висновок Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин №3325/1.2 від 27.11.2020 та, що саме такі обставини, унеможливили виконання Відповідачем зобов`язання за Договором.

Крім того, відповідач наголошує, що в матеріалах справи відсутні належні докази понесення позивачем збитків внаслідок несвоєчасної поставки відповідачем товару.

Господарський суд міста Києва зазначає, що неустойка має подвійну правову природу. Вона є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості. При цьому законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і дане питання вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 підтверджується, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Вказана правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 № 913/89/18.

З огляду на вказане вище, суд враховує обставини, якими відповідач мотивує підставу для зменшення розміру пені та штрафу, з урахуванням інтересів обох сторін, причин невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, наслідків порушення зобов`язання. Господарський суд міста Києва вважає, що в даному конкретному випадку є можливим зменшення розміру нарахованої позивачем пені та штрафу на 50 %, а саме стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 123 659, 02 грн. та штрафу в розмірі 314 300, 00 грн.

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОМПАНІЯ ІНЖЕНЕРНОЇ ВЗАЄМОДІЇ В АВІАЦІЇ» (Україна, 04116, місто Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ГАВРИЛИШИНА, будинок 11, квартира 39; ідентифікаційний код: 34484981) на користь СПЕЦІАЛЬНИОГО АВІАЦІЙНОГО ЗАГОНУ ОПЕРАТИВНО-РЯТУВАЛЬНОЇ СЛУЖБИ ЦИВІЛЬНОГО ЗАХИСТУ ДЕРЖАВНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ З НАДЗВИЧАЙНИХ СИТУАЦІЙ (Україна, 16603, Чернігівська обл., місто Ніжин, ВУЛИЦЯ КОСМОНАВТІВ, будинок 90; ідентифікаційний код: 33965532) штрафні санкції у вигляді 123 659 (сто двадцять три тисячі шістсот п`ятдесят дев`ять) грн. 02 коп. - пені, 314 300 (триста чотирнадцять тисяч триста) грн. 00 коп. - штрафу та судовий збір у розмірі 6 569 (шість тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 39 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.10.2021.

Суддя І.В. Алєєва