ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" жовтня 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/841/21

Суддя господарського суду Закарпатської області Ушак І.Г.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Ужгородської районної ради, м. Ужгород

до товариства з обмеженою відповідальністю «Доміон», м. Ужгород

про:

- стягнення заборгованості на суму 766648,81 грн., в т.ч. 697541, 46 грн. заборгованість по орендній платі, 7703,31 грн. пеня, 61404,04 грн. заборгованість по земельному податку;

- розірвання договору від 01.07.2015 № б/н оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об`єктів, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Ужгородського району (вбудовані приміщення площею 30,0 кв. м, що знаходиться по вул. Минайська, 40 у м. Ужгород);

- розірвання договору від 10.10.2016 № б/н оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об`єктів, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Ужгородського району (вбудовані приміщення площею 195,0 кв. м, що знаходиться по вул. Минайська, 40 у м. Ужгород);

- розірвання договору від 01.07.2015 № б/н оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об`єктів, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Ужгородського району (індивідуально визначене майно частину приміщення першого поверху площею 32,9 кв. та підвальне приміщення площею 360,9 кв. м основної будівлі районної ради, що знаходяться по вул. Минайська, 40 у м. Ужгород);

- розірвання договору від 06.08.2003 № б/н оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об`єктів, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Ужгородського району (вбудовані приміщення площею 1814,55 кв. м, що знаходиться по вул. Минайська, 40 у м. Ужгород),

ВСТАНОВИВ:

Позовна заява підлягає залишенню без руху відповідно до приписів ч.1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України), оскільки така подана без додержання вимог, викладених у ст. 164 ГПК України.

Приписами ст.164 ГПК України визначено, зокрема, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (Закон), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для позову немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на 01.01.2021 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2270,00 грн.

Виходячи зі змісту прохальної частини позову вбачається, що позивачем заявлено одну майнову вимогу про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі на суму 766648,81 грн. та чотири немайнові вимоги про розірвання договорів оренди укладених сторонами.

Позивачем не додано до позовної заяви документів, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, однак долучено клопотання про відстрочення сплати судового збору, з посиланням на ст. 8 Закону та обгрунтовуючи неможливість сплати судового збору відсутністю у позивача відповідних кошторисних призначень.

Вирішуючи подане клопотання, суд зазначає наступне.

Статтею 8 Закону (ч. 1) передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, положеннями ст. 8 Закону, на які покликається позивач у клопотанні про відстрочення сплати судового збору, передбачено право суду щодо відстрочки сплати судового збору. При цьому таке право надається суду лише за наявності виключних обставин.

Так, у законі прямо визначений вичерпний перелік осіб, яким може бути надано відстрочення та розстрочення сплати судового збору на певний строк, та підстави вчинення таких дій. Однак, заявник не є таким суб`єктом, тому дія частини 1 ст. 8 цього Закону на нього не поширюється.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про відстрочку сплати судового збору за подання позову у даній справі.

При цьому необхідно зазначити, що відмова у клопотанні про відстрочення сплати судового збору у цій справі не може вважатися обмеженням доступу до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Тому, з урахуванням вказаних вище положень законодавства, позивачу за подання даного позову належить сплатити до державного бюджету України судовий збір у сумі 11499,72 грн. за розгляд майнових позовних вимог та у сумі 9080,00 грн. за розгляд немайнових позовних вимог вимог.

За таких обставин, не можуть вважатися виконаними позивачем приписи вищенаведеної норми ч. 1 ст. 164 ГПК України щодо долучення до позовної заяви документів, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

За приписами ч. 1 ст. 174 ГПКУ суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених, зокрема, у ст. 164 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 164, 174 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити позивачу строк для усунення зазначених недоліків позовної заяви, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення даної ухвали.

3. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду (ст.ст. 235, 255 ГПКУ).

Суддя Ушак І.Г.