ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

18.10.2021 Справа № 905/1905/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Фурсової С.М., розглянувши матеріали заяви Маріупольської міської ради Донецької області (87555, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Миру, будинок № 70; )

до фізичної особи-підприємця Стецької Євгенії Сергіївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

про видачу судового наказу,-

В С Т А Н О В И В

Маріупольська міська рада Донецької області звернулась до Господарського суду Донецької області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Стецької Євгенії Сергіївни 19100,31 гривень, з яких: 18 500,00 гривень заборгованість за договором щодо пайової участі, 600,31 гривень пені.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання боржником своїх зобов`язань за договором щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою від 30.12.2020 № 898-001 в частині своєчасної оплати пайової участі (внесків).

Дослідивши вищевказану заяву та додані до неї документи, судом встановлено наступне.

Частиною другою статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з частиною першою статті 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, грошовим зобов`язанням, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною третьою статті 150 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Зі змісту та матеріалів заяви вбачається, що 30.12.2020 між Маріупольською міською радою (уповноважений орган, стягувач) та фізичною особою-підприємцем Стецькою Євгенією Сергіївною (замовник, боржник) підписаний договір № 898-001 щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою (далі - Договір), відповідно до пункту 1.3 якого замовник зобов`язується взяти пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою міста Маріуполя з моменту отримання паспорту прив`язки та перерахувати до загального фонду місцевого бюджету міста Маріуполя кошти на їх утримання, призначення платежу: плата за пайову участь (внесок) в користуванні об`єктом благоустрою міста Маріуполя (інші надходження), вказати номер договору.

Згідно з пунктом 1.4 Договору розмір пайової участі (внеску) в користуванні об`єктами благоустрою міста Маріуполя з розрахунку за період з 19.12.2020 по 14.01.2021 становить 18 500 гривень (згідно протоколу Комісії від 11.12.2020 № 103). Квартальний розмір пайової участі (внеску) в користуванні об`єктами благоустрою міста Маріуполя складає 401,69 гривень за один квадратний метр площі об`єктів благоустрою, які будуть використані (задіяні) для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності.

Плата за пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою міста Маріуполя здійснюється замовником: при розрахунку єдиним платежем - протягом двадцяти календарних днів після підписання Договору, при розрахунках рівномірно протягом року - до 10 числа місяця, наступного за звітним, при розрахунках за розміщення тимчасових споруд для проведення гастрольних, розважальних, рекламних та інших заходів на термін до 10 діб - до початку проведення заходу (пункт 1.5 Договору).

Договір підписаний представниками сторін без зауважень та скріплений печаткою Маріупольської міської ради.

Однак, як зазначає заявник, свої договірні зобов`язання стосовно своєчасної та повної оплати пайової участі (внесок) в користування об`єктами благоустрою міста Маріуполь боржник не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 18 500,00 гривень.

Положеннями статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів. Так, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У пункті 1.4. Договору визначено розмір пайової участі (внеску) в користуванні об`єктами благоустрою міста Маріуполя з розрахунку за період з 19.12.2020 по 14.01.2021 у розмірі 18 500 гривень (згідно протоколу Комісії від 11.12.2020 № 103).

В той же час, у пункті 1.4. Договору вказано, що квартальний розмір пайової участі (внеску) в користуванні об`єктами благоустрою міста Маріуполя складає 401,69 гривень за один квадратний метр площі об`єктів благоустрою, площа якого (об`єкта) згідно пункту 1.2 Договору складає 5 квадратних метрів.

При такому розрахунку, розмір пайової участі (внеску) має становити 2 008,45 гривень за квартал.

Будь-яких пояснень з привод того, яким чином, при таких суперечливих умовах договору, має бути визначений розмір заборгованості заявник у заяві не вказує.

В свою чергу, відповідний протокол Комісії від 11.12.2020 № 103, яким визначено розмір пайової участі (внеску), заявником суду не надано.

Статтею 152 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави для відмови у видачі судового наказу.

Так, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу (пункт 1 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України).

За наведених обставин, заявником не додано до заяви вищевказані докази, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Разом з цим, до стягнення заявлено пеню за несвоєчасну оплати внеску в розмірі 600,31 гривень за період з 11.02.2021 по 31.07.2021.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Виходячи з встановлених пунктом 1.5 Договору строків оплати внеску за договором щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою від 30.12.2020 № 898-001, з урахуванням строку розміщення споруди (з 19.12.2020 по 14.01.2021, тобто менше календарного місяця), боржник зобов`язаний був здійснити оплату єдиним платежем - протягом двадцяти календарних днів після підписання Договору, тобто до 19.01.2021.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Відтак, прострочення платежу настало з 20.01.2021, а не 11.02.2021, як визначено заявником у розрахунку.

За таких обставин поданий до суду розрахунок пені є методологічно невірним.

Суд повторно наголошує, що частиною другою статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Характерними ознаками наказного провадження є зокрема те, що об`єктом судового захисту є безспірне право та інтерес кредитора, відсутність спору про право.

Оскільки наказне провадження є документарним, ця специфічна форма захисту вимагає і особливостей документальних доказів:

- докази мають бути безспірними: вони повинні свідчити про безспірність стягнення і відсутність потреби у їх дослідженні. Тобто ознака документарності наказного провадження підтверджує те, що йдеться про очевидність та переконливість доказів з боку стягувача;

- докази мають бути лише письмовими;

- докази мають підтверджувати не лише факт виникнення права вимоги стягувача, але і розмір обов`язків боржника;

- відсутність публічного дослідження доказів (ця ознака зумовлена відсутністю у наказному провадженні судового засідання як такого);

- особливості моменту початку і закінчення процесу доказування для суб`єктів.

Характер і кількість письмових документів впливають безпосередньо на встановлення судом наявності спору про право, який є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу. Таке питання вирішується суддею у кожному конкретному випадку, враховуючи характер та обґрунтованість заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

Наявність спору, як підставу для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права, або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Отже, заявником не надано суду доказів існування в нього безумовного права на стягнення пені в заявленому розмірі за визначений ним період та доказів на підтвердження цього.

Пунктом 8 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (частина друга статті 152 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень частини першої статті 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись статтями 12, 147, 148, 150, пунктами 1 та 8 частини першої статті 152, статтями 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В

Відмовити Маріупольській міській раді Донецької області у задоволенні заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Стецької Євгенії Сергіївни 19100,31 гривень, з яких: 18 500,00 гривень заборгованість за договором щодо пайової участі, 600,31 гривень пені.

Ухвала набрала чинності з моменту її підписання 18.10.2021.

Порядок набрання ухвалами законної сили та оскарження передбачений статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.М. Фурсова