ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2021м. ДніпроСправа № 904/2104/19 (904/7303/21)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Владимиренко І.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат, м. Кам`янське, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЩИТ-ІНВЕСТ" (49000, м. Дніпро, вул. Барикадна, 4-В; )

про стягнення попередньої оплати у розмірі 221 814,24 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Дніпровський металургійний комбінат звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЩИТ-ІНВЕСТ" (49000, м. Дніпро, вул. Барикадна, 4-В; ) про стягнення попередньої оплати у розмірі 221 814,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №22-0112-02 від 29.12.2001, в частині повернення відповідачем попередньої оплати.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2021, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними у справі матеріалами. Запропоновано учасникам справи: Відповідачу: - протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відповідно до вимог статей 165, 178 ГПК України відзив на позовну заяву, а його копію з додатками надіслати всім учасникам справи; - у разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати відповідну заяву у строк протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; - у 10-ти денний строк з дня отримання від позивача відповіді на відзив (за наявності) надати суду, а також направити всім учасникам справи заперечення з урахуванням вимог частин третьої шостої статті 165 та статті 167 ГПК України. Позивачу: - у 10-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати суду, а також направити всім учасникам справи відповідь на відзив з урахуванням вимог частин третьої шостої статті 165 та статті 166 ГПК України; Учасникам справи: - при поданні заяв по суті справи надати суду докази на підтвердження дати отримання таких заяв від інших учасників для перевірки судом дотримання строку подачі відповідних заяв, а також докази надсилання на адресу інших учасників справи заяв, що подаються до суду.

03.09.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів наявності у відповідачем заборгованості перед позивачем. Також відповідачем заявлено про пропущення позивачем строку позовної давності до вимог, що є предметом позову. Судом відзив прийнято до відома.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2001 між Публічним акціонерним товариством Дніпровський металургійний комбінат ім.. Ф.Е. Дзержинського (найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство Дніпровський металургійний комбінат) (позивач - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЩИТ-ІНВЕСТ" укладено договір №22-0112-02.

Додатковою угодою від 30.01.2006 року сторонами було викладено умови договору №22-0112-02 від 29.12.2001 в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1. договору, на умовах викладених в розділах цього договору постачальник зобов`язується поставити метали чорні вторинні відповідно ДСТУ 4121-2002 в подальшому іменовані товар, в кількості, за ціною на суму та в строки, зазначені в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Покупець бере на себе зобов`язання прийняти та оплати товар на умовах цього договору (п. 1.2. договору).

Згідно з п. п.2.2, 2.3 договору, товар поставляється залізничним, автомобільним транспортом на умовах СРТ. Датою поставки товару та переходу права власності від постачальника до покупця є дата, виписки приймально-здавального акту ф. № 19, 69.

Згідно з п.2.6 договору постачальник зобов`язується здійснити відвантаження товару протягом 15-ти календарних днів з моменту здійснення покупцем попередньої оплати на суму зарахованої попередньої оплати.

Відповідно до п. 4.1 договору оплата здійснюється у формі попередньої оплати шляхом перерахування грошових коштів в розмірі вартості партії товару на поточний рахунок постачальника. Попередня оплата проводиться після надання рахунку на передоплату.

Згідно з п. 4.3. договору оплата за поставлений металобрухт, що відповідає умовам даного договору, здійснюється за чистою вагою згідно з приймально-здавальним актам (ф. № 19, 69) та по цінам, вказаним в додатках до даного договору.

Кінцевий розрахунок за поставлений металобрухт здійснюється протягом 10 банківських днів з моменту поставки товару на підставі платіжних доручень, оформлених за відомостями приймально-здавальних актів (ф. № 19, 69) (п. 4.4. договору).

Пунктом 4.5. договору встановлено, що сторони в строк до 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки, здійснюють звіряння взаємних розрахунків за минулий період часу. Місячні об`єми поставок фіксуються в щомісячних приймально-здавальних актах, які сторони зобов`язуються підписати. Постачальник надає покупцю податкову накладну, яка оформлюється та передається у відповідності до Закону України №168/97ВР «Про податок на додану вартість» від 03.04.97р.

Додатковою угодою № 112 до договору сторони продовжили строк його дії до 31.12.2011.

Позивач у позовній заяві зазначає, що наданий постачальником рахунок на попередню оплату товару № 18/1 від 18.01.2011 покупець сплатив: платіжним дорученням № 577 від 19.01.2011 на суму 1 000 000,00 грн.; платіжним дорученням № 818 від 25.01.2011 на суму 986 497,14 грн.; платіжним дорученням № 791 від 26.01.2011 на суму 2 000 000,00 грн.; платіжним дорученням №660 від 27.01.2011 на суму 1 000 000,00 грн.; платіжним дорученням № 946 від 02.02.2011 на суму 13 360 000,00 грн.; платіжним дорученням № 947 від 02.02.2011 на суму 12 300 000,00 грн., що в загальній сумі складає 30 622 497,14грн.

Водночас, рахунок на попередню оплату товару № 18/1 від 18.01.2011 в матеріалах справи відсутній, сторонами до суду не подано.

За твердженнями позивача, отримавши попередню оплату, постачальник здійснив поставку товару не в повному обсязі, у зв`язку з чим покупець направив на адресу постачальника претензію від 29.01.2014 № 01ЮК/245 про повернення попередньої оплати в розмірі 331 814,24грн.

Відповідно до довідки від 26.03.2021 № 031-372 за підписом головного бухгалтера позивача в бухгалтерському обліку підприємства обліковується дебіторська заборгованість в розмірі 221 814,24грн, що є залишком попередньої оплати, сплаченої за рахунком 18/1 від 18.01.2011. Так в довідці від 26.03.2021 № 031-372 зазначено, що така заборгованість сформувалась після 08.01.2015, тобто після повернення постачальником попередньої оплати за металобрухт, що підтверджується випискою по особовому рахунку покупця.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором №22-0112-02 від 29.12.2001, в частині неповернення відповідачем попередньої оплати в розмірі 221 814,24грн.

Наведені обставини стали причиною виникнення даного спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У ч. 2 ст. 693 ЦК України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Предметом спору у даній справі є повернення попередньої оплати за непоставлений товар, а відтак кожна сторона повинна довести виконання нею зобов`язань виключно на підставі відповідних доказів, первинних бухгалтерських документів, які складаються при передачі продукції та її оплаті за господарським договором.

На підтвердження заявленої до стягнення з відповідача заборгованості за договором позивачем надано до суду наступні документи:

- копію договору № 22-0112-02 від 29.12.2001р. з додатками;

- Платіжні доручення №577 від 19.01.2011 на суму 1 000 000,00 грн.; № 818 від 25.01.2011 на суму 986 497,14 грн.; № 791 від 26.01.2011 на суму 2 000 000,00 грн.; № 660 від 27.01.2011 на суму 1 000 000,00 грн.; № 946 від 02.02.2011 на суму 13 360 000,00 грн.; № 947 від 02.02.2011 на суму 12 300 000,00 грн.;

- претензію від 29.01.2014 № 01ЮК/245 на суму 331 814,24 грн.;

- виписку по особовому рахунку покупця від 08.01.2015;

- довідку ПАТ ДМК від 26.03.2021 № 031-372 за підписом головного бухгалтера про наявність дебіторської заборгованості.

Відповідно до визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

За змістом п.2.6 договору постачальник зобов`язується здійснити відвантаження товару протягом 15-ти календарних днів з моменту здійснення покупцем попередньої оплати на суму зарахованої попередньої оплати.

Відповідно до п. 4.1 договору оплата здійснюється у формі попередньої оплати шляхом перерахування грошових коштів в розмірі вартості партії товару на поточний рахунок постачальника. Попередня оплата проводиться після надання рахунку на передоплату.

Згідно з п. 4.3. договору оплата за поставлений металобрухт, що відповідає умовам даного договору, здійснюється за чистою вагою згідно з приймально-здавальним актам (ф. № 19, 69) та по цінам, вказаним в додатках до даного договору.

Кінцевий розрахунок за поставлений металобрухт здійснюється протягом 10 банківських днів з моменту поставки товару на підставі платіжних доручень, оформлених за відомостями приймально-здавальних актів (ф. № 19, 69) (п. 4.4. договору).

Пунктом 4.5. договору встановлено, що сторони в строк до 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки, здійснюють звіряння взаємних розрахунків за минулий період часу. Місячні об`єми поставок фіксуються в щомісячних приймально-здавальних актах, які сторони зобов`язуються підписати. Постачальник надає покупцю податкову накладну, яка оформлюється та передається у відповідності до Закону України №168/97ВР «Про податок на додану вартість» від 03.04.97р.

Водночас, в матеріалах справи відсутні: специфікація, передбачена п. 1.1. договору, рахунок на попередню оплату товару № 18/1 від 18.01.2011, докази поставки товару на суму 30 400 682,90 грн. (сума оплаченого позивачем товару 30 622 497,14грн. - 221 814,24грн. сума неповерненої попередньої оплати = 30 400 682,90 грн.); приймально-здавальні акти (ф. № 19, 69); щомісячні приймально-здавальні акти, передбачені п. 4.5. договору.

Із врахуванням викладених вище положень Закону, господарський суд дійшов висновку, що надані позивачем докази на підтвердження наявної у відповідача заборгованості у розмірі 221 814,24грн. за договором № 22-0112-02 від 29.12.2001р., на які посилається позивач, не можуть бути вірогідним доказом виникнення у відповідача заборгованості, оскільки з наданих позивачем доказів неможливо встановити наявність невиконаних відповідачем зобов`язань з поставки товару.

Крім того, судом не приймається до уваги і надана позивачем Довідка ПАТ ДМК від 26.03.2021 р. № 031-372 за підписом головного бухгалтера про наявність дебіторської заборгованості відповідача за Договором № 22-0112-02 від 29.12.2001р., адже вказаний документ лише відображає господарську операцію, яка має встановлюватися на підставі первинної документації, яку позивач до суду не надав.

З огляду на викладені обставини та подані позивачем докази, у суду відсутня можливість надати оцінку факту наявності у відповідача зобов`язання з повернення позивачеві суми попередньої оплати у розмірі 221 814,24грн. за договором № 22-0112-02 від 29.12.2001р.

Інших доказів, в підтвердження позовних вимог, позивачем надано не було.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо заявленого відповідачем у відзиві на позов клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У Цивільному кодексі України встановлено як загальну, тривалістю у три роки, так і спеціальну позовну давність, скорочену або більш тривалу порівняно із загальною.

За правилами частини першої статті 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність.

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, суд не вбачає підстав для застосування позовної давності в даному випадку.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЩИТ-ІНВЕСТ" (49000, м. Дніпро, вул. Барикадна, 4-В; ) про стягнення попередньої оплати у розмірі 221 814,24 грн.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст.241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.10.2021

Суддя І.В. Владимиренко