ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" жовтня 2021 р. Справа № 924/340/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Грамчука І.В., при секретарі судового засідання І.А. Мазій, розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ, від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" м.Нетішин

до Публічного акціонерного товариства "Хмельницьке виробниче сільськогосподарське - рибоводне підприємство смт. Меджибіж Летичівський район Хмельницька область

про розірвання договору оренди нерухомого майна від 01.09.2011 № 7094/3013-811-20297 та зобов`язання відповідача звільнити територію земельної ділянки шляхом демонтування будівель і вивезення будівельних конструкцій та матеріалів

за участю представників:

від позивача: Шадрін І.О. за довіреністю

від відповідача: Намистюк О.В. згідно ордеру

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ, від імені і від якого діє Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" звернулось до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Хмельницьке виробниче сільськогосподарське - рибоводне підприємство смт. Меджибіж Летичівський район Хмельницька область про розірвання договору оренди нерухомого майна від 01.09.2011 № 7094/3013-811-20297 та зобов`язання відповідача звільнити територію земельної ділянки шляхом демонтування будівель і вивезення будівельних конструкцій та матеріалів.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 31.03.2021 вказану позовну заяву передано для розгляду судді Грамчуку І.В.

Ухвалою суду від 02.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 924/340/21 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09:30 год. 26 квітня 2021 року.

Відповідач 16.04.2021 подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає. Зазначає, що у позовній заяві Позивач зазначає, що ним було направлено до Відповідача лист про розірвання договору оренди нерухомого майна від 30.04.2020р. № 67-09/194- 4871, разом з проектом додаткової угоди про розірвання договору, який нібито залишено без відповіді. Крім того, до позовної заяви Позивач додає копію квитанції про відправлення рекомендованого листа (без опису вмісту такого листа) від Позивача до Відповідача № 733 та повідомлення про вручення цього листа.

Звертає увагу на те, що рекомендованим листом від №733 та з повідомленням про його вручення позивачем було направлено до відповідача інвентаризаційний опис основних засобів, які обліковують на позабалансовому рахунку 011 ВП «Хмельницька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» станом на 31.10.2020 р. (в якому було вказано перелік майна яке орендує Позивач у Відповідача). Дану інвентаризацію

було проведено на підставі наказу ВП «ХАЕС» від 20.10.2020 р №1572 «Про проведення повної річної інвентаризації та включення майна до складу цілісного майнового комплексу ДП «НАЕК «Енергоатом».

Вважає, що позивач не повідомляв відповідача про необхідність розірвання договору оренди нерухомого майна.

Позивач посилається на ст. 89 Водного кодексу України, ст. 18 ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» та вважає, що відсутність у Відповідача правовстановлюючих документів на право користування землею свідчить про винесення з прибережної захисної смуги шляхом їх демонтажу.

Відповідач стверджує, що дійсно є власником правомірно набутого нерухомого майна, а саме: - Нежитлової будівлі рибалки, загальною площею 101,7 кв.м., яка розташована у с. Білотин, Ізяславського району Хмельницької області по вул. Миру, 42, рік побудови 1988. Право власності на дане нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САЕ №003247 від 27.07.2010 р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.07.2010 р. витяг № 26844872, що видані ВАТ «Хмельницьке виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство» (правонаступником якого, на сьогодні, є ПрАТ «Хмельницьке виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство»).

- Нежитлової будівлі, складу комбікормів загальною площею 692,8 кв.м., яка розташована у с. Білотин, Ізяславського району Хмельницької області по вул. Миру, 41, рік побудови 1988. Право власності на дане нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 003248 від 27.07.2010 р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.07.2010 р. витяг № 26845048, що видані ВАТ «Хмельницьке виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство» (правонаступником якого, на сьогодні, є ПрАТ «Хмельницьке виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство»).

Посилається на ч.3 ст. 41, ч. 4 ст. 41, ст.58 Конституції України, ч.2 ст. 328 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ухвалою від 02.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено на 09:30 год. 26.04.2021.

Позивач 26.04.2021 подала відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказує, що до суду разом з позовною заявою було додано квитанцію та копію листа про намір розірвання вищезазначеного договору оренди та надсилання проекту додаткової угоди про розірвання догвоору цим листом.

Звертає увагу на те, що у відзиві на позов відповідач не висловив свою позицію щодо розірвання договору.

Відповідач 11.05.2021 подав заперечення, у яких просить суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 25.05.2021 відкладено підготовче засідання на 09:30 год. 26.04.2021.

У підготовчому засіданні 26.04.2021 відкладено засідання на 09:30 год. 25.05.2021.

Ухвалою суду від 25.05.2021 відкладено на 09:30 год. 30.06.2021.

В засіданні 30.06.2021 оголошено перерву до 02.07.2021 на 11:30 год.

Ухвалою суду від 02.07.2021 закрито підготовче провадження у справі №924/340/21. Призначено справу №924/340/21 до судового розгляду по суті у загальному позовному провадженні на 11:00 год. "22" липня 2021 р.

Ухвалою суду від 22.07.2021 судове засідання по справі №924/340/21 відкладено на 09:30 год. "04" серпня 2021 р.

Ухвалою суду від 04.08.2021 судове засідання по справі №924/340/21 відкладено на 09:30 год. "01" жовтня 2021 р.

01.10.2021 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Грамчука І.В.

Ухвалою суду від 04.10.2021 заяву (вх.№05-08/2194/21 від 30.09.2021) про залишення п. 3 позовної заяви, а саме зобов`язання відповідача звільнити територію земельної ділянки шляхом демонтування будівель і вивезення будівельних конструкцій та матеріалів без розгляду, заяву (вх.№05-08/2223/21 від 01.10.2021) про затвердження мирової угоди та судове засідання по справі №924/340/21 призначено на 10:30 год. "11" жовтня 2021 р.

11.10.2021 оголошено перерву до 11:30 год. 18.10.2021.

Відповідачем подано пояснення (вх.№05-22/8109/21 від 06.10.2021 та вх.№05-22/8317/21 від 13.10.2021) у яких проти позовних вимог просить суд відмовити повністю у відповідності до викладених в поясненнях аргументах.

29.09.2021 року від позивача надійшла заява про залишення позову в ч.3 позовної заяви, а саме зобов`язання відповідача звільнити територію земельної ділянки шляхом демонтування будівель і вивезення будівельних конструкцій та матеріалів без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

У даній заяві необхідно відмовити у зв`язку з розглядом справи по суті.

01.10.2021 до суду надійшла спільна заява сторін про затвердження мирової угоди, в якій вказано, що сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов та вирішили спір шляхом укладення мирової угоди, оригінал якої додано до заяви та яку сторони просять затвердити.

У даній заяві необхідно відмовити, оскільки сторони не дійшли згоди щодо усіх істотних умов.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник проти позову заперечували та просили у його задоволенні відмовити.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

Рішенням Виконавчого комітету Хмельницької обласної ради народних депутатів від 20.01.1998 №17 «Про надання наливного водосховища у відособлене користування Хмельницькій АЕС», Хмельницькій АЕС було передано у відособлене користування наливне водосховище площею 20,95 кв. км. Крім того, дирекції ХАЕС було доручено вирішити питання про відведення Хмельницькому обласному виробничому рибкомбінату частини ділянки водойми для вирощування товарної риби в садках на правах вторинного користувача.

Між Хмельницькою АЕС та Хмельницьким Облрибкомбінатом було укладено договір про взаємовідносини при експлуатації технологічного водосховища ХАЕС по вирощування риби терміном дії з 18.06.1992 по 18.06.1995, а після закінчення терміну дії договору при виконанні сторонами умов договору, він вважався продовженим на невизначений термін.

У зв`язку із виробничою необхідністю у 1993 році Облрибкомбінатом були збудовані у прибережній захисній смузі водосховища будівлі: «Будинок рибальський площею 101 кв. м та «склад комбікормів» площею 692,8 кв. м, що на сьогодні є власністю ПАТ «Хмельницькрибгосп» як правонаступника після реоганізації Хмельницького Облрибкомбінату.

31.01.1996 року між ВП ХАЕС та Хмельницьким Облрибкомбінатом було укладено договір про сумісну експлуатацію водосховища Хмельницької АЕС з вирощування риби з терміном дії до 31.12.1996, а при виконанні його умов сторонами, договір вважався продовженим на такий самий термін.

З 2000 року Хмельницький Облрибкомбінат припинив свою діяльність на виділеній йому ділянці водосховища.

У 2007 році ВП ХАЕС було отримано державний акт на право постійного користування земельними ділянками під водойму-охолоджувач за ДП «НАЕК «Енергоатом». Водосховище охолоджувач зареєстровано у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності (реєстровий №24584661.400.АААЖАЖ665) за кодом класифікатора 2152.4 «Водозахисні споруди атомних електростанцій» та є технологічним об`єктом цілісного майнового комплексу ВП ХАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом», який згідно з чинним законодавством не підлягає приватизації та є стратегічно важливим для економіки та безпеки держави.

Нерухоме майно, а саме, склад комбікормів та будинок рибалок, які знаходяться у власності ПАТ «Хмельницькрибгосп» знаходяться на земельній ділянці, право користування якою надано для ВП ХАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом».

01.09.2011 між ДП НАЕК «Енергоатом» ВП «Хмельницька АЕС» (орендар) та ВАТ «Хмельницьке сільськогосподарсько-рибоводне підприємство» (орендодавець) укладено договір оренди нерухомого майна №7094/30-13-8-11-20297, у відповідності до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування наступне майно: - склад комбікормів (Літер А-1 Будівля складу комбікормів, 1988р. Побудови, загальною площею 692,8 кв.м, с.Білотин, вул..Миру №41), - недобудовану будівлю будинку рибалок (Літер А-1 Будинок рибалки,1988 р. Побудови, загальною площею 101,7 кв.м, с.Білотин, вул..Миру №42), -бетонні доріжки та під`їзди до будівель, вагончик 2 шт., човен металевий 4 шт, належать ВАТ „Хмельницькрибгосп.

01.09.2011 між орендарем та орендодавцем складено акт приймання-передачі майна, що є додатком до вищевказаного договору оренди:

- склад комбікормів (Літер А-1 Будівля складу комбікормів, 1988 р. побудови, загальною площею 692,8 кв. с. Білотин, вул. Миру № 41);

- недобудовану будівлю будинку рибалок (Літер А-1 Будинок рибалки, 1988 р. побудови, загальною площею 101,7 кв. м. с. Білотин, вуд. Миру №42);

- територію з бетонними доріжками та під`їздами до будівель;

- вагончик-2 шт.;

- човен металевий 4шт.

ВП ХАЕС вчасно та у повному обсязі виконував свої зобов`язання за договором оренди нерухомого майна від 01.09.2011 №7094/3013-8-11-20297, про що свідчать вчасні сплати за рахунками, які виставляв відповідач.

У зв`язку із втратою необхідності орендувати майно, ВП ХАЕС повідомив орендаря про готовність повернення орендованого майна та в подальшому неодноразово звертався до відповідача з проханням розірвати договір від 01.09.2011 №7094/3013-8-11-20297 та надсилав проекти додаткових угод про розірвання договору, але відповідей на листи ВП ХАЕС не отримував.

Пунктом 7.1. договору від 01.09.2011 №7094/3013-8-11-20297 встановлено, що в разі, якщо жодна сторона не повідомить до закінчення дії договору та не повідомить іншу сторону про бажання розірвати договір, він вважається продовженим на наступний рік.

У відповідності до п. 7.5 договору якщо інше прямо не передбачено цим договором або законодавством України, цей договір може бути розірваний тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору.

Договір оренди нерухомого майна підписаний сторонами, що додатково було підтверджено ними в засіданнях суду.

Також матеріали справи містять лист ВП ХАЕС від 30.04.2020 №67-09/194-4871 про розірвання договору разом з проектом додаткової угоди №1 про розірвання договору, проектом акту приймання-передачі майна, маршрутним листом до проекту додаткової угоди, яке відправлено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 30.04.2021 та залишений без відповіді та задоволення.

Згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (Серія ЯЯ №331281 за кадастровим №682218100:05:20:001) земельна діялянка, на якій розташовані об`єкти ПАТ «Хмельницькрибгосп» перебуває у постійному користуванні ВП ХАЕС і є складовою частиною цілісного майнового комплексу та знаходяться в прибережній смузі водосховища-охолоджувача ХАЕС.

Аналізуючи надані докази та пояснення представників сторін, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Суд встановив, 01.09.2011 між ДП НАЕК «Енергоатом» ВП «Хмельницька АЕС» (орендар) та ВАТ «Хмельницьке сшьськогосподарсько-рибоводне підприємство» (орендодавець) укладено договір оренди нерухомого майна №7094/30-13-8-11-20297, у відповідності до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування наступне майно: - склад комбікормів (Літер А-1 Будівля складу комбікормів, 1988р. Побудови, загальною площею 692,8 кв.м, с.Білотин, вул..Миру №41), - недобудовану будівлю будинку рибалок (Літер А-1 Будинок рибалки,1988 р. Побудови, загальною площею 101,7 кв.м, с.Білотин, вул..Миру №42), -бетонні доріжки та під`їзди до будівель, вагончик 2 шт., човен металевий 4 шт, належать ВАТ „Хмельницькрибгосп.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 зазначеного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "BruallaGomezdeLaTorre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив із того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд встановив, що між сторонами існують договірні відносини з приводу оренди нерухомого майна договору №7094/30-13-8-11-20297 від 01.09.2011, у відповідності до якого в порядку та на умовах, визначених цим оговором орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування наступне майно: - склад комбікормів (Літер А-1 Будівля складу комбікормів, 1988р. Побудови, загальною площею 692,8 кв.м, с.Білотин, вул. Миру №41), - недобудовану будівлю будинку рибалок (Літер А-1 Будинок рибалки,1988 р. Побудови, загальною площею 101,7 кв.м, с.Білотин, вул..Миру №42), - бетонні доріжки та під`їзди до будівель, вагончик 2 шт., човен металевий 4 шт, належать ВАТ „Хмельницькрибгосп.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Виконавчого комітету Хмельницької обласної ради народних депутатів від 20.01.1998 №17 «Про надання наливного водосховища у відособлене користування Хмельницькій АЕС», Хмельницькій АЕС було передано у відособлене користування наливне водосховище площею 20,95 кв. км. Крім того, дирекції ХАЕС було доручено вирішити питання про відведення Хмельницькому обласному виробничому рибкомбінату частини ділянки водойми для вирощування товарної риби в садках на правах вторинного користувача.

01 вересня 2011 р. між сторонами укладено Акт приймання-передачі відповідно до умов якого Орендодавець (Відповідач) передав Орендарю (Позивачу), а останній прийняв в оренду нерухоме майно згідно переліку.

Відповідно до п. 2.1 договору орендна плата встановлюється орендодавцем за домовленістю сторін і складає 60,00 грн. в місяць.

Так, Відповідачем виставлено Позивачу, в тому числі, наступні рахунки за користування нерухомим майном Відповідача (Орендодавця): рахунок на оплату №42 від 30 квітня 2021 р. на суму 60,00 грн., рахунок на оплату №43 від 31 травня 2021 р. на суму 60,00 грн., рахунок на оплату №44 від 30 червня 2021 р. на суму 60,00 грн., рахунок на оплату №68 від 31 липня 2021 р. на суму 60,00 грн., рахунок на оплату №73 від 31 серпня 2021 р. на суму 60,00 грн.

Вказані рахунки разом із актами надання послуг від відповідних дат були надіслані позивачу, що підтверджується копіями опису від 15.09.2021 р.; фіскального чеку від 15.09.2021 р., опису від 16.08.2021 р., накладної від 16.08.2021 р.; опису від 02.06.2021 р.; накладної від 02.06.2021 р.; експрес накладна від 27.07.2021 р.

Приписами ч.1.ст. 763 ЦК України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з п. 7.1 договору оренди нерухомого майна від 01.09.2011, договір вважається укладеним і набирає чинності з дня підписання прийому-передачі майна та діє протягом року. В разі, якщо жодна зі сторін до закінчення дії договору не повідомить іншу про бажання розірвати договір, договір вважається продовженим на наступний рік.

Відповідно до п. 7.5. Договору якщо інше прямо не передбачено цим договором чи законодавством України цей договір може бути розірваний тільки за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до цього договору.

В матеріалах справи знаходиться лист №67-09/194-4871 від 30.04.2020 про розірвання договору.

За змістом статті 13 Закону України від 04.10.2001 №2759-111 «Про поштовий зв`язок» оператори надають користувачам послуги поштового зв`язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку. Послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості.

Правила надання послуг поштового зв`язку (далі - Правила; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, передбачають в тому числі, порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.

У пункті 99 Правил зазначено, що рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого

поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Оформлення цих поштових операцій визначено в пункті 105 Правил. Так, для одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом одержувач повинен заповнити бланк повідомлення із зазначенням даних пред`явленого документа, що посвідчує особу (назва, серія, номер, дата видачі, найменування органу, який видав), дати одержання поштового відправлення, поштового переказу та розписатись. У разі одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, адресованих до запитання, на абонементну скриньку або за місцем роботи, а також коли адреса, зазначена на поштовому відправленні, поштовому переказі, не відповідає адресі місця реєстрації одержувача, крім даних про документ, що посвідчує особу, зазначається також адреса, за якою фактично проживає одержувач.

У пункті 106 Правил передбачено, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто», внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» одержувач розписується та зазначає прізвище. Відповідні дані на бланку повідомлення про вручення також зазначаються про особу, уповноважену на одержання внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», адресованого юридичній особі або фізичній особі за місцем роботи. Бланк повідомлення про вручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» повертається за зворотною адресою в першочерговому порядку.

Загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища. Цей запис здійснює працівник поштового зв`язку.

До такого правового висновку дійшла колегія суддів Касаційного адміністративного суду Верховного суду у справі № 580/6090/20. постанова від 23 вересня 2021 року та у справі №222/1402/16-а (К/9901/3223/19. постанова від 20.03.2019 р., п. 52 цієї постанови).

Як убачається із наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за номером 733, на останньому відсутнє прізвище особи, якій вручено рекомендований лист адресований відповідачу.

Якщо на бланку такого рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відсутні дані про особу, яка його отримала, таке повідомлення разом із фіскальним чеком не може бути достатнім доказом того, що саме лист про намір розірвати договір, проект додаткової угоди про розірвання договору були надіслані позивачем відповідачу даним рекомендованим листом за номером № 733.

Інших належних, достатніх і допустимих доказів, (опис вкладення у цінний лист, на підтвердження надіслання відповідачу листа про намір розірвати договір, проект додаткової угоди про розірвання договору), позивач не надав.

Доказів на спростування вказаного матеріали справи не містять.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано главою 53 ЦК України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено також главою 20 ГК України.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

У відповідності зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Так, відповідно до ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Згідно статті 188 Господарського кодексу України розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторона договору, яка вважає за необхідне розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо розірвання договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлене договором або законом.

Так, частиною другою ст. 651 ЦК України передбачено, що при відсутності згоди (домовленості) сторін про зміну або розірвання договору він може бути змінений чи розірваний на вимогу однієї із сторін лише за рішенням суду за наявності певних підстав, передбачених договором або законом. Однією із таких підстав є істотне порушення договору другою стороною. Істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. При цьому сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, діленням другою стороною. Така шкода може бути виражена як у вигляді та (або) упущеної вигоди, так і моральної (немайнової) шкоди.

При цьому вищенаведені приписи частини другої статті 651 ЦК України є загальними для розірвання договору та передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною, а також в інших випадках, установлених договором або законом.

Разом з тим, факт припинення договору найму може бути підтверджений, зокрема, актом про повернення предмета договору найму в порядку, встановленому ч.2 ст. 795 ЦК України.

Даного акту матеріали справи не містять.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача, в зв`язку із відмовою у позові.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 20, 24, 73-75, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ, від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" м.Нетішин до Публічного акціонерного товариства "Хмельницьке виробниче сільськогосподарське - рибоводне підприємство" смт. Меджибіж Летичівського району Хмельницької області про розірвання договору оренди нерухомого майна від 01.09.2011 № 7094/3013-811-20297 та зобов`язання відповідача звільнити територію земельної ділянки шляхом демонтування будівель і вивезення будівельних конструкцій та матеріалів відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК, з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 20.10.2021 р.

Суддя І.В. Грамчук

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи

2- 3 позивачу (е; ),

4 - відповідачу: вул.Чкалова,58, смт. Меджибіж, Летичівський район, Хмельницька область, 31530

рекомендованим листом з повідомленням про вручення