ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"06" жовтня 2021 р.м. Одеса справа № 916/1014/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.
за участю секретаря судового засідання Потребенко О.М.

розглянувши справу № 916/1014/21 в порядку загального позовного провадження
за позовом: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси /, адреса 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13/

до відповідача: фізичної особи-підприємця Никитенка Володимира Володимировича /адреса АДРЕСА_1 /

про звільнення нежитлового приміщення

за участю представників:

від позивача: Негода Л.П. в порядку самопредстаництва юридичної особи;

від відповідача: не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі.

ВСТАНОВИВ:

15.04.2021 року Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси (КЕВ м. Одеси, позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 1051/21/ до фізичної особи-підприємця Никитенка Володимира Володимировича (ФОП Никитенко В.В., відповідач) про зобов`язання повернути з незаконного користування військового майна, а саме: технічний майданчик загальною площею 700,00 кв.м. військового містечка № 56, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дорога, 8; стягнення судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на вчинення відповідачем перешкод у користуванні належним йому майном через незвільнення переданого в оренду майна після спливу строку дії договору.

Позов пред`явлено на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 386, 387, 391 ЦК України, Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України».

Ухвалою суду від 20.04.2021 залишено без руху позовну заяву Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси вх. № 1051/21 від 15.04.2021 року та зобов`язано надати суду у десятиденний строк з дня її отримання заяву про усунення недоліків, встановлених при поданні позовної заяви.

06.05.2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків /вх. № 12342/21/. Ухвалою суду від 12.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1014/21; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 02.06.2021 р. о 10:00 год.

02.06.2021 року на адресу суду надійшов відзив /вх. № 14860/21/, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує, що після 31.12.2020 року позивач відповідно до умов попереднього договору продовжував виставляти відповідачу рахунки за попереднім договором, а відповідач продовжував їх оплачувати, що на думку відповідача, вказує на те, що попередній договір був продовжений сторонами після 31.12.2020 року та належно ним виконувався.

Відповідач зауважує, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту його прав та інтересів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

02.06.2021 року відповідачем також надано до суду заяву про письмове опитування учасника як свідка /вх. № 14861/21/.

У підготовчому засіданні 02.06.2021 року судом оголошено перерву на 16.06.2021 року на 14:30 год.

У підготовчому засіданні 16.06.2021 року судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 05.07.2021 року на 12:30 год.

У підготовчому засіданні 05.07.2021 року судом оголошено перерву на 14.07.2021 року на 13:45 год.

08.07.2021 року на адресу суду надійшли пояснення позивача /вх. № 18379/21/, в яких позивач надав відповіді на питання, викладені відповідачем у заяві про письмове опитування учасника як свідка.

14.07.2021 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача /вх. № 18899/21/ про застосування до позивача заходів процесуального примусу у вигляді штрафу у зв`язку із ненаданням заяви свідка на заяву відповідача про письмове опитування учасника справи як свідка від 01.06.2021 року у сумі 10 розмірів непрожиткового мінімумів для працездатних осіб.

У підготовчому засіданні 14.07.2021 року судом оголошено перерву на 16.07.2021 року на 14:30 год.

16.07.2021 року на адресу суду надійшли заперечення позивача /вх. № 19177/21/ на клопотання відповідача про застосування до позивача заходів процесуального примусу.

16.07.2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява свідка /вх. № 19178/21/.

У підготовчому засіданні 16.07.2021 року судом оголошено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача про застосування до позивача заходів процесуального примусу /вх. № 18899/21 від 14.07.2021 року/. Також судом оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та перехід до розгляду справи по суті, судове засідання призначено на 09.09.2021 року на 12:30 год.

09.09.2021 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача /вх. № 23796/21/ про долучення до матеріалів справи доказів понесених відповідачем судових витрат.

У судовому засіданні 09.09.2021 року судом оголошено перерву на 06.10.2021 року на 09:30 год.

04.10.2021 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача /вх. № 25948/21/ про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Представник відповідача просив визнати поважними причини неявки у судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити.

Відповідач до судового засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Стосовно клопотання про відкладення судового засідання, господарський суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Господарський суд зазначає, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі Смірнов проти України, відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки господарським судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, приймаючи до уваги строк розгляду справи по суті, господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

При цьому, судом також врахований принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, 09.06.2020 року між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Одеси /сторона-1/ та ФОП Никитенком В.В. /сторона-2/ укладено попередній договір оренди № 11, за умовами якого сторона-1 передає, а сторона-2 приймає у тимчасове строкове платне користування (оренду) нерухоме військове майно (до моменту завершення процедури оформлення укладення основного договору) технічний майданчик загальною площею 700,00 кв.м. військового містечка № 56, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дорога, 8. Вартість майна визначена на 05.06.2019 року і становить 541 400,00 грн. (без ПДВ) /п. 1.1 договору/. Об`єкт договору передано для розміщення автостоянки /п. 1.2 договору/.

Розділом 2 договору визначено, що сторона-2 вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору.

Пунктом 2.3 договору зазначено, що у разі припинення цього договору майно повертається стороною/1 в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу. Сторона-1 повинна скласти акт приймання-передачі та прийняти майно протягом одного місяця.

Оплата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої КМУ і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (червень 2019 року) 5 414,00 грн. Нарахування ПДВ на суму оплати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством /п. 3.1 договору/.

Оплата у розмірі 100 % переховується стороною-2 до державного бюджету щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним на підставі виставлених рахунків та актів виконаних робіт /п. 3.3 договору/.

Оплата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до держбюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати /п. 3.4 договору/.

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України /п. 9.1 договору/.

Цей договір діє з моменту підписання, а саме з 09.06.2020 року до моменту завершення процедури оформлення укладення основного договору оренди, до 31.12.2020 року. В разі якщо жодна із сторін не заявить про свій намір припинити даний договір, а основний договір не буде укладено, даний договір пролонгується, але не більше ніж до 09.06.2021 року /п. 10.1 договору.

У разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається стороною-2 стороні-1. Майно вважається поверненим стороні-1 з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акту про повернення майна покладається на сторону-2. Якщо сторона-2 не виконає обов`язок щодо повернення майна, сторона-1 вимагає від сторони-2 сплату неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення /п. 10.9, п. 10.10, п. 10.11 договору/.

Додатком № 1 до договору оренди є акт інвентаризації нерухомого військового майна від 09.06.2020 року.

Додатком № 2 до договору оренди є акт приймання-передачі нерухомого військового майна від 09.06.2020 року.

11.12.2020 року за вих. № 5266 позивач направив відповідачу письмове попередження з вимогою сплатити заборгованість станом на 10.12.2020 року у розмірі 9 537,24 грн. та протягом 3 робочих днів повернути орендоване майно.

14.01.2021 року за вих. № 127 позивач направив відповідачу лист-повідомлення про припинення договору оренди.

19.01.2021 року відповідач направив позивачу лист, в якому вказав, що з 01.01.2021 року укладений договір є автоматично продовженим до 06.07.2021 року.

17.02.2021 року за вих. № 701 позивач направив відповідачу лист-повідомлення про припинення договору та вимогою протягом 3 робочих днів повернути орендоване майно та підписати акт приймання-передачі, а також здійснити виплати по орендній платі.

04.03.2021 року відповідач направив позивачу заяву, в якій повторно вказує, що з 01.01.2021 року укладений договір є автоматично продовженим до 06.07.2021 року.

Судом досліджено надані відповідачем докази оплати за договором оренди, а саме платіжні доручення № 4 від 18.12.2020 року (компенсація податку на землю за 11.2020 року), платіжне доручення № 5 від 18.12.2020 року (орендна плата за 11.2020 року), платіжне доручення № 11 від 19.01.2021 року (за 12.2020 року), платіжне доручення № 12 від 19.01.2021 року (компенсація податку за землю за 12.2020 року), платіжне доручення № 25 від 19.03.2021 року (компенсація податку за землю за лютий 2021 року), платіжне доручення № 26 від 19.03.2021 року (податок за землю за січень 2021 року), платіжне доручення № 24 від 19.03.2021 року (орендна плата за лютий 2021 року), платіжне доручення № 36 від 16.04.2021 року (орендна плата за 03.2021 року), платіжне доручення № 35 від 16.04.2021 року (компенсація податку на землю за 03.2021 року), платіжне доручення № 36 від 14.05.2021 року (орендна плата за 04.2021 року), платіжне доручення № 35 від 14.05.2021 року (компенсація податку на землю за 04.2021 року).

Судом досліджено надану позивачем заяву свідка /вх. № 19178/21/.

Господарський суд зазначає, що предметом позову у даній справі є зобов`язання повернути з незаконного користування військове майно.

За приписами ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Отже, між сторонами за виникли правовідносини щодо оренди нерухомого військового майна.

З преамбули договору вбачається, що він укладений в порядку, визначеному ст.635 Цивільного кодексу України, відповідно до ч.1 якої попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Таким чином, умови основного договору оренди, що мав бути укладеним між КЕВ м.Одеси як Орендодавцем та ФОП Никитенком В.В. як Орендарем, мали повністю відповідати умовам попереднього договору оренди № 11 від 09.06.2020 року.

Разом із тим, об`єктом оренди є нерухоме військове майно технічний майданчик загальною площею 700,00 кв.м. військового містечка № 56, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дорога, 8.

Згідно ст.1 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до ст.7 Закону України Про господарську діяльність у Збройних Силах України порядок надання дозволу військовим частинам на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду встановлюється Кабінетом Міністрів України. Передача військового майна в оренду юридичним і фізичним особам здійснюється виключно на конкурсній основі з урахуванням необхідності підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності. Умови та порядок проведення конкурсів визначаються Фондом державного майна України за погодженням з Міністерством оборони України. Оцінка вартості майна, що підлягає передачі в оренду, проводиться комісіями, до складу яких входять фахівці (уповноважені особи) Міністерства оборони України або іншого органу військового управління та Фонду державного майна України чи його регіонального відділення (представництва) за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Акт оцінки майна, яке передається в оренду, погоджується з Фондом державного майна України чи його регіональним відділенням (представництвом) і затверджується Міністерством оборони України.

Згідно Порядку надання дозволу військовим частинам Збройних Сил на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2000 р. №778 (із змінами та доповненнями), який визначає процедуру надання дозволу військовим частинам, закладам, установам та організаціям Збройних Сил (далі - військові частини) на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого військового майна в оренду, дозвіл військовим частинам на передачу військового майна в оренду надається: щодо рухомого військового майна - Міноборони або уповноваженими ним органами військового управління; щодо нерухомого військового майна - Міноборони або уповноваженими ним органами військового управління за погодженням відповідно з Фондом державного майна чи його регіональними відділеннями (представництвами) (п.4 Порядку); передача військового майна в оренду здійснюється виключно за результатами конкурсів, які проводяться Міноборони або уповноваженими ним органами військового управління чи безпосередньо військовими частинами. Умови та порядок проведення конкурсів визначаються Фондом державного майна за погодженням з Міноборони (п.5 Порядку); Після проведення конкурсу військова частина у п`ятиденний термін з дати затвердження його результатів подає до Міноборони або до уповноваженого ним органу військового управління: лист-клопотання про надання дозволу на передачу військового майна в оренду; копію свідоцтва про реєстрацію військової частини як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах; проект договору оренди військового майна; акт оцінки вартості військового майна, що передається в оренду; розрахунок орендної плати за перший місяць оренди після укладення договору оренди, здійснений відповідно до вимог законодавства і підписаний командиром (начальником) та головним бухгалтером (начальником фінансової служби) військової частини; копію, свідоцтва про державну реєстрацію орендаря як суб`єкта підприємницької діяльності (п.10 Порядку); У разі оренди нерухомого військового майна подані матеріали розглядаються Міноборони або уповноваженими ним органами військового управління у місячний термін. Під час розгляду зазначених матеріалів Міноборони або уповноважені ним органи військового управління погоджують питання про надання дозволу на оренду майна та проект договору його оренди з Фондом державного майна чи його регіональними відділеннями (представництвами) за місцезнаходженням цього майна (п.11 Порядку); Фонд державного майна чи його регіональні відділення (представництва) розглядають надіслані матеріали та проекти договорів оренди нерухомого військового майна і протягом п`ятнадцяти днів після їх надходження надсилають відповідно Міноборони або уповноваженим ним органам військового управління свої висновки стосовно надання дозволів на передачу військового майна в оренду та укладення договорів (п.12 Порядку); Дозволи на передачу рухомого військового майна в оренду оформлюються відповідними наказами Міноборони або керівників уповноважених ним органів військового управління і надсилаються військовим частинам разом з висновками стосовно укладення договорів оренди, які є обов`язковими для урахування ними під час підписання зазначених договорів (п.14 Порядку).

Виходячи з викладеного попередній договір оренди № 11 від 09.06.2020 року укладений КЕВ м.Одеси з порушенням встановленої процедури, та, як вбачається з матеріалів справи, станом на жовтень 2021р. основний договір оренди так і не було укладено.

Згідно п.10.1 попереднього договору оренди № 11 від 09.06.2020р. цей договір діє з 09.06.2020р. до моменту завершення процедури оформлення укладання основного договору оренди, до 31.12.2020р. В разі якщо жодна із сторін не заявить про свій намір припинити даний договір, а основний договір не буде укладено, даний договір пролонгується, але не більше ніж до 09.06.2021р.

Частиною ч.3 ст.635 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Ані позивачем, ані відповідачем у справі до суду не надано доказів вчинення дій, направлених на укладення основного договору оренди, а також пропозицій щодо укладення основного договору оренди.

Таким чином, попередній договір оренди № 11 від 09.06.2020 року припинився 31.12.2020р.

Посилання відповідача на те, що попередній договір оренди № 11 від 09.06.2020 року є чинним суд оцінює критично, адже, по-перше, як вже зазначалося вище, згідно ч.3 ст.635 Цивільного кодексу України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. По-друге, КЕВ м. Одеси заявило про свій намір припинити договір у попередженні від 11.12.2020р. (вих.№5276), яке було надіслано на адресу ФОП Никитенка В.В., що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення. При цьому, умови попереднього договору не пов`язують момент припинення договору із обов`язковим отриманням ФОП Никитенком В.В. наміру про припинення договору.

Згідно з ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно п.10.9 попереднього договору оренди № 11 від 09.06.2020 року у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається відповідачем позивачу.

Крім того, відповідно до п.5.8 попереднього договору про оренду нерухомого майна №11 від 09.06.2020р. ФОП Никитенко В.В. зобов`язався у разі припинення або розірвання договору повернути КЕВ м.Одеси майно у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі з врахуванням нормального фізичного зносу.

Отже у ФОП Никитенка В.В. виникло зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди КЕВ м.Одеси, яке виконане не було, що призвело до звернення позивача до суду з вимогою про зобов`язання повернути з незаконного користування військове майно, а саме: технічний майданчик загальною площею 700,00 кв.м. військового містечка № 56, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дорога, 8.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

При цьому, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За матеріалами справи, позивач 11.12.2020 р. надіслав на адресу ФОП Никитенку В.В. попередження, у якому, зокрема просив повернути об`єкт оренди, але, доказів повернення об`єкта оренди відповідач до суду не надав.

Згідно зі ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

За правилами 317, 319 та 321 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд, вчиняє щодо свого майна дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 387, 391 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстви заволоділа ним. Власник вправі вимогати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, повернення (віндікації) свого майна з чужого незаконного володіння, а також належного йому майна, придбаного володільцем від особи, яка не малао права його відчужувати. Власник має вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у володінні.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Виходячи з матеріалів справи, суд вважає, що позивачем доведено наявність порушеного права та ним вірно обрано спосіб захисту порушеного права, що є підставою для задоволення позову.

Додатково суд звертає увагу на те, що у статтях 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Аналогічна правова позиція міститься в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, згідно з яким верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Згідно з пунктом 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За приписами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси підлягають задоволенню у повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 2 270,00 грн., що вбачається із платіжного доручення № 166 від 06.04.2021 року (а.с. 20).

Таким чином, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси у повному обсязі, судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України суд
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси задовольнити у повному обсязі.

2. Зобов`язати фізичну особу-підприємця Никитенка Володимира Володимировича /адреса АДРЕСА_1 / повернути на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси /, адреса 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13/ з незаконного користування військове майно, а саме: технічний майданчик загальною площею 700,00 кв.м. військового містечка № 56, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дорога, 8.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Никитенка Володимира Володимировича /адреса АДРЕСА_1 / на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси /, адреса 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13/ судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. /дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст складено 18 жовтня 2021 р.

Суддя Н.Д. Петренко