Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Господарський суд Харківської області 20 жовтня 2021 року м. Харків
справа № 922/2564/21
склад суду:суддя Прохоров С.А.
секретар судового засідання:Яковенко Ю.В.
позивач:Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією "Сантрейд"
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Югран"
вимоги позивача:стягнення 6 281 156,71 грн
представник позивача:Фелді О.В. (довіреність №05-2021/Legal від 19.03.2021)
представник відповідача:Черненко О.А. (ордер АХ №1053903 від 16.08.2021)

ОПИСОВА ЧАСТИНА

29.06.2021 до господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" про стягнення з ТОВ "ЮГРАН" суми збитків у розмірі 5 071 826,57 грн., у зв`язку з невиконанням договору поставки №60426143 від 14.08.2020, 913 600,86 грн штрафу та 295 729,28 грн пені.

Також, позивач просить вирішити питання про розподіл судових витрат та встановити органу, що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати пеню за такою формулою:

Сума пені = (Б*В/100)/Г*А, де:

А - к-сть днів прострочки, починаючи з 01.12.2020;

Б - вартість Товару, поставку якого прострочено, а саме 4 568 004,32 грн. (без ПДВ),

В - облікова ставка НБУ (%)*2,

Г - кількість днів у році

за період: з 01.12.2020 року і до моменту виконання цього рішення, але не більше ніж за три роки (починаючи з 01.12.2020).

Позивач стверджує, що між ним та відповідачем був укладений договір поставки згідно з яким відповідач зобов`язався поставити позивачеві товар (соняшник урожаю 2020 року). Внаслідок непоставки товару у визначений договором строк позивач закупив аналогічний товар у інших постачальників за цінами, які склалися на ринку. Суму коштів, сплачених цим постачальникам понад вартість товару, яка була встановлена в договорі з відповідачем, позивач вважає своїми збитками, котрі просить стягнути з відповідача. Крім збитків, позивач просить стягнути з відповідача пеню та штраф, нараховані за порушення строків поставки товару.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2021, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою суду від 05.07.2021 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

02.08.2021 до суду надійшло клопотання відповідача (вх. №17879) в якому він просив суд продовжити йому строк на подання відзиву на позовну заяву, яке було задоволено ухвалою суду від 02.08.2021.

13.08.2021 відповідачем надано відзив на позовну заяву вх. 319017. Відповідач вважає, що підстав для стягнення збитків, пені та штрафу немає. Стверджує, що в його діях відсутній склад господарського правопорушення, а нездійснення відповідачем поставки соняшнику врожаю 2020 року відповідно до умов договору з позивачем сталося внаслідок обставин, що знаходилися поза розумним контролем відповідача, та були викликані несприятливими погодними умовами. Заміщення непоставленого відповідачем товару здійснено позивачем значно пізніше кінцевого строку виконання відповідачем свого обов`язку, що свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв`язку та збільшення розміру завданих (допущених) збитків. Крім того, відповідач стверджує, що наразі відсутні також і інші елементи господарського правопорушення (збитки, причинний зв`язок, вина) та недоведеність позивачем самого розміру заявлених збитків.

Також, у своєму відзиві, відповідач, на виконання вимог ч. 4 ст. 80 ГПК України відповідач повідомляє суду, що на підтвердження наявності Форс-мажорних обставин відповідач має намір додатково надати суду висновок Торгово-промислової палати України. Відповідач звернувся до ТПП України щодо отримання висновку, але станом на момент подання даного відзиву він не надійшов, у зв`язку з чим відповідач не може надати вказаний доказ разом з відзивом з об`єктивних причин.

01.09.2021 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву вх. №20268. ДП «Сантрейд» наведені вище заперечення ТОВ «Югран» вважає надуманими, безпідставними та такими, що не відповідають як фактичним обставинам справи, так і дійсним правовідносинам сторін. Вказує, що позивач довів належними і допустимими доказами факт завдання йому майнової шкоди (збитків), спричиненої неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань. Долучені відповідачем до відзиву докази (висновок Харківського регіонального центру з гідрометеорології та довідка Інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва) не можуть вважатися належними доказами підтвердження форс-мажорних обставин.

10.09.2021 відповідачем надані заперечення на відповідь позивача на відзив на позовну заяву вх. №21177 в яких він просить відмовити в позові та до яких відповідачем додано, крім іншого, експертний висновок Харківської торгово-промислової палати №114-ИМ/21 від 01.09.2021.

Ухвалою суду від 16.08.2021 було продовжено строки проведення підготовчого провадження у справі на 30 днів.

Ухвалою суду від 20.09.2021 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 11.10.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, судом встановлено наступне.

14.08.2020 між Дочірнім підприємством з іноземною інвестицією САНТРЕЙД (надалі Позивач та/або Покупець та/або ДП САНТРЕЙД) та товариством з обмеженою відповідальністю Югран (надалі Відповідач та/або Продавець та/або ТОВ Югран) укладено Договір поставки № 60426143 (надалі - Договір).

За умовами Договору Продавець зобов`язався продати та поставити Покупцю Товар - соняшник урожаю 2020 року в кількості 500 (п`ятсот) метричних тон з опціоном +10,0/-10,0 % (п. 1.1. та п. 3.1. Договору).

Весь об`єм Товару Продавець зобов`язався поставити у строк з 20.08.2020 до 30.11.2020 включно (п. 5.2 Договору).

Як стверджує позивач, відповідач, ні у строк передбачений Договором (до 30.11.2020 включно), ні станом на дату подання Позову, Продавець не поставив Покупцю погоджений об`єм Товару, чим порушив свої зобов`язання за Договором. Об`єм недопоставленого Товару становить 500 (п`ятсот) метричних тон.

01.02.2021 Покупець (позивач) повідомив Продавця (відповідача) про право застосування передбачених Договором заходів відповідальності (пені та штрафу) у разі невиконання зобов`язань за Договором.

Крім того, як вказує позивач, останній повідомив Продавця (відповідача) було попереджено про вимушене укладення Покупцем договорів поставки із іншими продавцями на заміщення недопоставленого Товару та понесення у зв`язку із цим збитків (за рахунок різниці у ціні), які також будуть пред`явлені Продавцю.

Лист Покупця від 01.02.2021 за вих. №10-477 було отримано Продавцем 18.02.2021 .

Однак, як посилається позивач, жодних дій для виконання своїх зобов`язань або уникнення/зменшення збитків з боку Покупця, Продавець не вчинив.

Протягом лютого-березня 2021 року, Покупець (позивач) уклав ряд договорів поставки на заміщення недопоставленого за Договором Товару.

Як стверджує позивач, внаслідок того, що ціна на соняшник урожаю 2020 року зросла у порівнянні з ціною, яка передбачена у Договорі, Покупець (позивач) зазнав збитків, докуповуючи об`єм Товару за Договором, який не поставив Продавець(відповідач), що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Разом з цим, як стверджує відповідач, 10.09.2020, завчасно до спливу обумовленого у договорі строку поставки (30. 11.2020) ТОВ «Югран» звернулося до ДП Сантрейд у зв`язку з істотною зміною обставин, з пропозицією внесення змін до договору поставки.

21.09.2020 ДП Сантрейд, посилаючись на власні комерційні ризики чальника, відхилило оферту ТОВ Юран щодо внесення змін до договору поставки.

У вересні 2020 засновник ТОВ Югран повторно звернувся до ДП Сантрейд з прозицією внесення змін до договору поставки та повідомив про існування мажорних обставин у постачальника ТОВ Югран, що унеможливлюють виконання ним договору поставки на існуючих умовах без внесення змін.

Відповідач зазначає, що падіння врожаю соняшнику у 2020 року та пов`язане з цим зростання цін на нього вплинуло на ціну продукції виробників олії, які є одними з основних закупівельників насіння соняшнику. Подорожчання олії взимку 2020-2021 років відмічали як рекордне.

Так, відповідно до офіційних даних Держстату Україну ціна на олію наприкінці 2020 року - початку 2021 року зрослі майже вдвічі - з 20 555,47 грн у серпні 2020 році до 37876,34 грн у березні 2021 року на олію соняшникову нерафіновану, та з 26 752,55 грн у серпні 2020 році до 42437,65 грн у березні 2021 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Предметом даного позову є нарахована позивачем грошова сума збитків та штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки.

Так, відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та стягнення штрафних санкцій.

Частиною 2 статті 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків та штрафних санкцій, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності.

При цьому, у випадку невиконання договору чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента, який повинен доказати, що збитки заподіяні не з його вини.

Так, пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В силу положень частини другої названої статті збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, наявність порушення з боку цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує її інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення - причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Як встановлено судом, відповідач не в повному обсязі виконав умови договору поставки та не здійснив поставку товару в обумовленому сторонами обсязі. Відповідач зазначив, що невиконання ним умов договору відбулося через настання обставин надзвичайного характеру, які він не міг передбачити на час укладення договору, на підтвердження чого надав наступні документи :

- копію висновку Харківського регіонального центру з гідрометеорології від 19.07.2021 №9920-04.3/559;

- звіт Укрдержстату Середні ціни виробників промислової продукції у 2020 році;

- звіт Укрдержстату Середні ціни виробників промислової продукції у 2021 році;

- акт за результатами обстеження посівів соняшника під урожай 2020 року;

- звіт про посівні площі сільськогосподарських культур у 2020 році №4-сг (річна) та квитанція №2.

- експертний висновок №114-ИМ /21 від 01.09.2021 року (Харківська торгово - промислова палата).

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин : Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань за:

- умовами зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України;

- умовами зовнішньоекономічних договорів, контрактів, типових договорів, угод, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України;

- умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

У випадку настання тимчасової неможливості виконання регіональною ТПП своєї функції із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, через відсутність уповноваженої особи, окупацію території, настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) тощо дану функцію виконує ТПП України або інша регіональна торгово-промислова палата, найближча за розташуванням, якщо це не суперечить умовам договору, контракту, угоди тощо між сторонами, або за письмовою угодою сторін.

Як свідчать встановлені судом обставини справи, у розділі 10 договору поставки від 14.08.2020 р. ( п.10.5.) сторони погодили, що достатнім доказом існування і тривалості події форс-мажору є надання свідоцтва , виданого Торговою палатою відповідної країни або офіційних текстів законодавчих актів, що набрали чинності.

Одночасно, в абз. 4 п.7.7.2. цього договору вказано, що у випадку неприбуття представника постачальника у пункт поставки у вищевказаний час, акт про неоднорідність товару складається покупцем самостійно із залученням, на розсуд покупця, водія відповідного автотранспортного засобу та /або представника вантажоотримувача та/або регіональної Торгово-промислової палати (ТПП) та /або незалежного сюрвеєра.

Отже, в одному випадку у договорі чітко та однозначно вказано, що акт складається за участю представника регіональної Торгово-промислової палати ( п.7.7.2.); а в іншому випадку наведено неоднозначне формулювання органу, який є повноважним для видачі свідоцтва про форс-мажорні обставини: Торгова палата відповідної країни ( п.10.5.).

У даному випадку для прийняття обґрунтованого та законного рішення у справі суду слід розтлумачити спірну умову договору поставки щодо органу , повноважного видати свідоцтво про настання форс-мажорних обставин . Позивач вважає , що таким органом є Торгово-промислова палата України , а відповідач що таким органом є Харківська торгово-промислова палата.

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

Аналіз змісту пункту 10.5. договору поставки від 17.08.20р. №60426502 свідчить, що правила встановленні статтею 213 ЦК України не дозволяють однозначно визначити зміст відповідної умови договору щодо органу, повноважного засвідчити настання форс-мажорних обставин .

Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору поставки щодо органу, повноважного засвідчити настання форс-мажорних обставин , тому потрібно застосовувати тлумачення contra proferentem.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які не були індивідуально узгоджені (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір під переважним впливом однієї зі сторін (under the diminant sinfluence of the party).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення Воловік проти України від 06.12.2007).

У даному випадку сторонами не заперечується, що спірний пункт 10.5. був включений у договір поставки саме в редакції позивача , який, з огляду на принцип contra proferentem, і повинен нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови ( вищенаведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.05.18р.у справі № 910/16011/17) .

Водночас, як зазначалося вище, частиною першою статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

З огляду на викладене, виходячи з наведених норм законодавства та умов договору поставки, належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний експертний висновок №114-ИМ/21 від 01.09.2021 Харківської Торгово-промислової палати, тому господарський суд дійшов висновку про те, що надані відповідачем докази є належним свідченням існування обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору поставки, а саме стягнення неустойки , штрафу та відшкодування збитків.

За наведених мотивів господарський суд відхиляє доводи позивача про недоведення відповідачем належними та допустимими доказами настання форс-мажорних обставин, які не надали відповідачу змоги своєчасно та в повному обсязі виконати свої зобов`язання за вищенаведеним договором поставки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За змістом ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Статтею 79 ГПК України унормовано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування вірогідності доказів", на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає Позивач та Відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Вищевикладені обставини у своїй сукупності суд оцінює як такі, що підтверджують умислу та протиправності поведінки відповідача в порушенні господарського зобов`язання щодо поставки соняшнику врожаю 2020 року за договором поставки № 60426143 від 14.08.2020 року, укладеного з ДП Сантрейд.

Окремо, щодо твердження позивача про існування причинного зв`язку між здійсненням ним витрат на закупівлю товару у інших постачальників та непоставкою товару відповідачем слід зазначити наступне.

Суд не погоджується з даним твердженням позивача. Навіть якщо припустити, що Договір був укладений і у відповідача виникло зобов`язання з поставки товару за ним, то все одно витрати позивача за договорами заміщення не знаходяться в причинному зв`язку з невиконанням цього зобов`язання. Підставами для такого висновку є наступне.

Згідно з частиною першою статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З наведених норм вбачається, що між порушенням зобов`язання у вигляді прострочення поставки товару та шкодою кредитора має існувати прямий і безпосередній причинний зв`язок. Постачальник товару відповідає не за будь-які додаткові витрати покупця, а лише за ті, котрі прямо викликані його, постачальника, бездіяльністю в частині передачі товару. Тобто, витрати, вчинені кредитором за власним бажанням або під впливом інших сторонніх обставин, не знаходяться в причинному зв`язку з порушенням боржника.

З урахуванням викладеного та у відповідності до приписів статей 13, 74 ГПК України (кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень) позивач повинен надати докази того, що:

по-перше, укладення ним договорів заміщення об`єктивно є прямим та невідворотнім наслідком непоставки товару за Договором;

по-друге, що цей наслідок суб`єктивно не залежить від волі та бажання самого позивача та/або не залежить від сторонніх обставин.

Проте зазначені факти позивачем не доведені. Навпаки, з матеріалів справи та з пояснень представників сторін вбачається, що укладення договорів поставки з СФГ «ЖУК», СФГ Ярослава, ТОВ Гарант Агро та необхідність їх виконання позивачем не є обставиною, котра автоматично та невідворотно виникає в результаті невиконання Договору відповідачем. Укладення цих договорів позивачем та визначення їх істотних умов повністю залежало від його, позивача, волі. При цьому укладені ці договори були позивачем на його, позивача, вільний розсуд, в його, позивача, інтересах.

Так, закупівля соняшника з метою його подальшої переробки та перепродажу входить до звичайного комплексу господарських операцій позивача, здійснюється ним у різних постачальників, а обсяг соняшника, який закуплено в тричі перевищує обсяг, який мав поставити відповідач за договором від 14.08.2020.

Сама по собі хронологічна послідовність подій щодо укладення цих договорів та щодо спливу строку поставки товару за Договором не може братися до уваги. Така послідовність не означає, що договори з цими підприємствами не були б укладені позивачем і за звичайних обставин (безвідносно до стану виконання Договору відповідачем).

Позивачем не надано доказів існування у нього критично необхідної виробничої потреби в обсягах товару, передбачених Договором (договорів поставки в порядку подальшого перепродажу, переробки тощо), як і доказів того, що незадоволення відповідної виробничої потреби (у разі її існування) могло б потягнути за собою які-небудь негативні наслідки (зупинку ліній виробництва, їх неефективну внаслідок недозавантаженості роботу, простій передзамовлених складських потужностей, простій транспорту, застосування штрафних санкцій з боку контрагентів тощо).

Позивачем не надано доказів того, що закупівля товару за договорами заміщення за завищеними (як стверджує сам позивач) цінами, має наслідком меншу шкоду, ніж та, що могла б виникнути у нього в результаті незадоволення відповідної виробничої потреби у відповідному товарі.

Наведені обставини приводять суд до висновку про те, що укладення позивачем договорів поставки з іншими підприємствами стало результатом дій самого позивача. Ці договори були укладені позивачем добровільно на свій розсуд, за своєю волею і в своїх комерційних інтересах.

Ризик економічної неефективності чи збитковості цих договорів згідно статті 42 ГК України лежить на самому позивачеві. Правових підстав для перекладення його на відповідача немає.

Суд критично оцінює посилання позивача на додаткові угоди, якими договори заміщення були доповнені застереженнями про існування причинного зв`язку між цими договорами та Договором, укладеним з відповідачем. Так, з текстів цих угоди виплаває, що відповідні договори укладені лише тому, що ТОВ «Югран» не виконало зобов`язання за договором поставки №60426143 від 14.08.2020р. недопоставлено Товар Соняшник урожаю 2020 року (надалі Товар) у кількості 500,000 метричних тон та, з огляду на необхідність здійснення поставки на заміщення недопоставленого Товару….

Суд зауважує, основні договори та додаткові угоди, які вносять зміни до них, були підписані в одні й ті самі дати тими ж самими представниками. В чому полягає сенс створення зайвої правової конструкції у вигляді додаткової угоди, що ускладнює договірні відносини сторін, позивачем не вказано. Доказів існування об`єктивних причин, котрі робили б неможливим включення відповідних застережень до текстів основних договорів, позивачем не надано.

Позивачем взагалі не вказано, в чому полягає господарський сенс укладення цих додаткових угод. Не зазначено, на виникнення, зміну чи припинення яких саме прав та обов`язків сторін цих договорів відповідні додаткові домовленості спрямовані.

Зазначені обставини разом з іншими обставинами справи вказують на штучний характер цих додаткових угод. Вбачається, що вони були підписані не для того, щоб врегулювати реальні права та обов`язки сторін, а з метою формування доказової бази у справі про стягнення збитків з відповідача. Між тим у відповідності до положень частин третьої, четвертої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (шикана). При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Викладене вище, вказує на відсутність причинного зв`язку між такою, що мала місце, на думку позивача, неправомірною поведінкою відповідача та витратами позивача. Відповідно, це свідчить відсутність ще однієї з необхідних умов для стягнення збитків.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на позивача.

Інших судових витрат заявлено не було.

Керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 130, ст. ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

УЧАСНИКИ СПРАВИ

Позивач - Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією "Сантрейд" (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 19-21А, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Югран" (64331, Харківська область, Ізюмський район, с. Федорівка, вул. Ізюмська, 4-А, ).

Повне рішення складено 20.10.2021.

Суддя Прохоров С.А.