ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1484/21

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міттел" (04119, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 83Д)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліт-Будсіті" (09714, Київська обл., Богуславський р-н, с. Дибинці, пров. Ватутіна, буд. 17)

та до Фізичної особи-підприємця Коломойця Миколи Івановича ( АДРЕСА_1 )

про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 10.02.2021 р.

секретар судового засідання: Павлюк В.Г.

Представники сторін:

від позивача: Кульшенко Р.А. (ордер АА № 1134395 від 30.08.2021 р., свідоцтво адвоката № 4490 від 26.04.2011 р.);

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: Різник О.О. (ордер АА № 0011166 від 09.07.2021 р.); ФОП Коломоєць М.І. (особисто).

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міттел" (далі - позивач, ТОВ "Міттел") звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліт-Будсіті" (далі - ТОВ "Моноліт-Будсіті", відповідач 1) та до Фізичної особи-підприємця Коломойця Миколи Івановича (далі - ФОП Коломоєць М.І., відповідач 2) про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 10.02.2021 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір відступлення права вимоги від 10.02.2021 р. укладений з порушенням приписів ст.ст. 516, 517 Цивільного кодексу України, оскільки у позивача відсутній борг перед ТОВ "Моноліт-Будсіті" за договором будівельного субпідряду № 19/08 від 18.08.2020 р., як підстава відступлення права вимоги за ним відповідачу 1, у зв`язку з чим, на думку позивача, спірний правочин підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.06.2021 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.07.2021 р.

Підготовче засідання відкладалось.

20.07.2021 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача 2 надійшов відзив б/н, б/д (вх. № 17385/21 від 20.07.2021 р.), за змістом якого відповідач 2 проти позову заперечує та зазначає, що між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір субпідряду, за умовами якого останнім було виконано будівельні роботи, які були прийняті позивачем, проте ТОВ "Міттел" частково виконало свої зобов`язання щодо оплати виконаних робіт. У подальшому, між ТОВ "Моноліт-Будсіті" та ФОП Коломойцем Миколою Івановичем було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого відповідачу 2 перейшло право вимоги за договором субпідряду, укладеним з позивачем. Поряд з цим, відповідач 2 зазначає, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги існував борг позивача за договором субпідряду, який останній частково сплатив згодом.

30.08.2021 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача 2 надійшло клопотання б/н від 30.08.2021 р. (вх. № 20185/21 від 30.08.2021 р.), за змістом якого останній просить витребувати у Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації (, 10014, м. Житомир, майдан С.П. Корольова, 12) документи щодо залучення ТОВ "Моноліт-Будсіті" в якості субпідрядника за договором № 68-20 від 06.08.2020 р. будівельного підряду "Реконструкція приміщень для розміщення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги КП "Лікарня № 1" (ДК 021:2015 (СРV) - 45454000-4 - Реконструкція), а також документи, які підтверджують виконання робіт за вказаним договором. Поряд з цим, відповідач 2 просить залучити до участі у справі Департамент регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації (, 10014, м. Житомир, майдан С.П. Корольова, 12) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, оскільки правовідносини, які розглядаються судом у межах даної справи № 911/1484/21, виникли у процесі виконання договору № 68-20 від 06.08.2020 р. будівельного підряду.

30.08.2021 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 2 б/н від 30.08.2021 р. (вх. № 20191/21 від 30.08.2021 р.), в якій позивач проти аргументів, зазначених у відзиві відповідача 2, заперечує та вважає їх, серед іншого, необґрунтованими, оскільки відповідач 1 на момент відступлення права вимоги за договором відступлення права вимоги від 10.02.2021 р. відступив таке право відповідачу 2 за неіснуючим актом приймання виконаних будівельних робіт.

У судовому засіданні 30.08.2021 р. представники позивача клопотали про надання часу для ознайомлення з клопотанням про витребування доказів та про залучення до участі у даній справі третьої особи; представник відповідача 2 підтримувала клопотання про витребування доказів та просила залучити до участі у справі Департамент регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача.

07.09.2021 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшли заперечення б/н від 07.09.2021 р. (вх. № 20958/21 від 07.09.2021 р.) на клопотання про витребування доказів та залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за змістом яких позивач вважає вказане клопотання відповідача 2 необґрунтованим, оскільки у клопотанні в частині витребування доказів не зазначено, які конкретно документи слід витребувати у Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації. Окрім того, на переконання позивача, твердження відповідача 2 про те, що зміст майбутнього рішення у даній справі може мати безпосередній вплив на Департамент регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації є хибним, оскільки спір про визнання недійсним договору відступлення відповідачем 1 відповідачу 2 права вимоги від 10.02.2021 р. жодним чином не впливає на права та обов`язки Департаменту та не порушує їх, з огляду на що є відсутніми підстави для залучення останнього до участі у даній справі в якості третьої особи на стороні позивача.

08.09.2021 р. до господарського суду Київської області від відповідача 2 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи б/н від 08.09.2021 р. (вх. № 21022/21 від 08.09.2021 р.), за змістом якого заявник просить суд, в обґрунтування необхідності залучення до участі у справі в якості третьої особи Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації, долучити до матеріалів справи паперову копію новини, розміщеної на сайті ЗМІ "Житомир-Інфо", паперову копію інформації з системи «Судова влада» про рух справи № 910/12942/21, паперову копію розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвали від 16.08.2021 р. у справі № 910/12942/21.

У судовому засіданні 09.09.2021 р. представник відповідача 2 підтримувала клопотання про витребування доказів та залучення третьої особи до участі у даній справі, представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечував; представник відповідача 1 до суду не з`явився. Водночас, про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені в порядку, передбаченому ГПК України.

Розглянувши клопотання відповідача 2 б/н від 30.08.2021 р. (вх. № 20185/21 від 30.08.2021 р.) про витребування у Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації документів щодо залучення ТОВ "Моноліт-Будсіті" в якості субпідрядника за договором № 68-20 від 06.08.2020 р. будівельного підряду "Реконструкція приміщень для розміщення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги КП "Лікарня № 1" (ДК 021:2015 (СРV) - 45454000-4 - Реконструкція), а також про залучення до участі у справі Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, заслухавши пояснення присутніх представників учасників процесу, без виходу до нарадчої кімнати суд постановив протокольну ухвалу від 09.09.2021 р. про залишення вказаного клопотання без задоволення.

Поряд з цим, у судовому засіданні 09.09.2021 р. представники позивача та відповідача 2 заявили про надання суду всіх наявних у сторін доказів, що мають значення для вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.09.2021 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.10.2021 р.

У судовому засіданні 11.10.2021 р. представник позивача перед судовими дебатами клопотав про відкладення судових дебатів, у зв`язку з необхідністю надання часу для їх підготовки; відповідач 2 проти вказаного клопотання заперечував та просив суд відмовити у відкладенні судових дебатів у даній справі.

Суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для відкладення розгляду даної справи, про що без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу, з огляду на таке.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Суд відзначає, що представником позивача не доведено наявності передбачених процесуальним законом обставин, які б свідчили про наявність підстав для відкладення розгляду справи по суті у даній справі.

У судовому засіданні 11.10.2021 р. представник позивача позовні вимоги підтримував, представник відповідача 2 та відповідач 2 проти позову заперечували. Представник відповідача 1 у судове засідання не з`явився. Водночас, про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені належно в порядку, передбаченому ГПК України.

У судовому засіданні 11.10.2021 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

18 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Міттел" (генеральним підрядником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Моноліт-Будсіті" (субпідрядником) було укладено договір № 19/08 будівельного субпідряду "Реконструкція приміщень для розміщення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги КП "Лікарня № 1" за адресою: м. Житомир, вул. Бердичівська, 70", предметом якого є роботи з реконструкції приміщень для розміщення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги КП "Лікарня № 1 за адресою: м. Житомир, вул. В.Бердичівська, 70.

Згідно з п. 3.1 договору субпідряду, ціна договору становить 9042251,57 грн.

У відповідності з п.п. 3.2, 3.3 договору ціна є динамічною і уточнюється відповідно до ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013.

Розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати генпідрядником за виконані роботи при надходженні коштів з місцевого та/або державного бюджету та в межах бюджетних асигнувань. Генпідрядник здійснює щомісячні та проміжні платежі за виконані роботи виключно субпідряднику на підставі «Акту приймання виконаних робіт» (примірна форма № КБ-2в), і «Довідки про вартість виконаних робіт та витрати» (примірна форма № КБ-3), складених у відповідності з положеннями чинних ДСТУ та СОУ, підписаних уповноваженими представниками сторін (п. 4.1 договору субпідряду).

Пунктом 4.3 договору субпідряду передбачено, що взаєморозрахунки проводяться на підставі виконаних обсягів робіт.

Отже, підставою для оплати позивачем виконаних відповідачем 1 робіт є акти приймання виконаних робіт (примірна форма № КБ-2в) і довідки про вартість виконаних робіт та витрат (примірна форма № КБ-3), підписані уповноваженими представниками сторін.

Протягом листопада-грудня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Моноліт-Будсіті», на виконання договору субпідряду було виконано будівельні роботи, про що складено акти приймання виконаних будівельних робіт, які підписані сторонами і скріплені печатками: акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020 року на загальну суму 76621,64 грн. від 19.11.2020 р., акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020 року на загальну суму 169176,13 грн. від 19.11.2020 р., акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020 року на загальну суму 3300520,46 грн. від 19.11.2020 р., акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2020 року на загальну суму 432522,62 грн. від 26.12.2020 р., акт № 3 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2020 року на загальну суму 3315987,29 грн. від 26.12.2020 р., акт № 4 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2020 року на загальну суму 251097,92 грн. від 26.12.2020 р., акт № 5 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2020 року на загальну суму 317258,65 грн. від 26.12.2020 р.

Окрім того, на виконання договору субпідряду між субпідрядником та відповідачем було складено наступні довідки про вартість виконання будівельних робіт та витрати: довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати на загальну суму 3646,40718 грн., довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати на загальну суму 4216,77753 тис.грн.

Таким чином, загальна вартість робіт, які були виконані відповідачем 1 за договором субпідряду і прийняті позивачем на підставі зазначених вище актів приймання виконаних будівельних робіт, складених за формою КБ-2в, становить 7863184,71 грн.

ТОВ "Міттел" було частково виконано свої зобов`язання за договором субпідряду і перераховано ТОВ «Моноліт-Будсіті» грошові кошти в сумі 2046280,23 грн. в рахунок оплати за договором субпідряду, що підтверджується платіжними дорученнями № 1032 від 30.11.2020 р. на суму 196280,23 грн., № 1117 від 06.01.2021 р. на суму 300000,00 грн., № 29 від 25.01.2021 р. на суму 1000000,00 грн., № 1153 від 09.02.2021 р. на суму 250000,00 грн., № 1161 від 15.02.2021 р. на суму 300000,00 грн.

10.02.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Моноліт-Будсіті" (первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Коломойцем Миколою Івановичем (новий кредитор) було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до п. 1.1 якого первісний кредитор відступає новому кредитору в повному обсязі право вимоги виконання зобов`язань у грошовій формі до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міттел» (ідентифікаційний код 40216774) (боржник) на загальну суму 6116904,48 грн.

Згідно з п. 1.2 договору на момент відступлення права вимоги за цим договором загальна сума грошових вимог, права на які передаються новому кредитору, складається з 6116904,48 грн. - заборгованість по договору за виконані та не оплачені боржником роботи.

Право вимоги, яке передається новому кредитору, належить первісному кредитору на підставі договору № 19/08 будівельного субпідряду «Реконструкція приміщень для розміщення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги КП «Лікарня № 1» за адресою: м. Житомир, вул. Бердичівська, 70», укладеного між первісним кредитором як субпідрядником і боржником як генеральним підрядником 18.08.2020 р. (з усіма додатками, змінами та доповненнями до нього). У момент укладання цього договору первісний кредитор передає новому кредитору за актом прийому-передачі оригінали документів, що підтверджують зобов`язання боржника перед первісним кредитором цього договору (п. 1.3 договору).

Умовами п. 1.6 договору встановлено, що з моменту підписання цього договору первісний кредитор відступає право вимоги, а новий кредитор приймає право вимоги і до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора за договором № 19/08 будівельного субпідряду "Реконструкція приміщень для розміщення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги КП "Лікарня № 1" за адресою: м. Житомир, вул. Бердичівська, 70", укладеним між первісним кредитором як субпідрядником і боржником як генеральним підрядником 18.08.2020 р.

Підпунктом 2.2.2 п. 2.2 договору передбачено, що після укладення цього договору первісний кредитор зобов`язаний повідомити боржника про відступлення права вимоги, належного первісному кредитору.

Первісний кредитор укладанням цього договору підтверджує про дійсність права грошової вимоги, що передається, та повідомляє про те що боржник не висував проти вимог первісного кредитора заперечень (пп. 2.2.4 п. 2.2 договору).

Також 10.02.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Моноліт-Будсіті" та Фізичною особою-підприємцем Коломойцем Миколою Івановичем було підписано акт передавання-приймання права вимоги за договором відступлення права вимоги від 10.02.2021 р., відповідно до п. 1 якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає як окремий товар (предмет купівлі-продажу, відповідно до 656 ЦК України) право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міттел» (боржник) на загальну суму 5816904,48 грн., що виникло на підставі договору № 19/08 будівельного субпідряду "Реконструкція приміщень для розміщення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги КП "Лікарня № 1" за адресою: м. Житомир, вул. Бердичівська, 70", укладеного між первісним кредитором як субпідрядником і боржником як генеральним підрядником 18.08.2020 р. (з усіма додатками, змінами та доповненнями до нього).

Пунктом 2 акту передбачено, що первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає наступні документи: договір № 19/08 будівельного субпідряду "Реконструкція приміщень для розміщення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги КП "Лікарня № 1" за адресою: м. Житомир, вул. Бердичівська, 70", укладений між первісним кредитором як субпідрядником і боржником як генеральним підрядником 18 серпня 2020 року (з усіма додатками, змінами та доповненнями до нього) на 11 аркушах, а також: акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020 року на загальну суму 76621,64 грн. від 19.11.2020 р.; акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020 року на загальну суму 169176,13 грн. від 19.11.2020 р.; акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020 року на загальну суму 330052,46 грн. від 19.11.2020 р.; акт № 3 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2020 року на загальну суму 3315987,29 грн. від 26.12.2020 р.; акт № 4 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2020 року на загальну суму 251097,92 грн. від 26.12.2020 р.; акт № 5 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2020 року на загальну суму 317258,65 грн. від 26.12.2020 р.; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 19.11.2020 р. на загальну суму 3646,40718 тис. грн.; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 26.12.2020 р. на загальну суму 4216,77753 тис.грн.; підсумкова відомість ресурсів. Підготовчі роботи за листопад 2020 року; розрахунок загальновиробничих витрат до акту КБ-2в №№ 1. Підготовчі роботи за листопад 2020 року; підсумкова відомість ресурсів. Відділення невідкладної медичної допомоги за листопад 2020 року; розрахунок загальновиробничих витрат до Акту КБ-2в №№ 1. Відділення невідкладної медичної допомоги за листопад 2020 року; розрахунок загальновиробничих витрат до Акту КБ-2в №№ 1. Відділення невідкладної медичної допомоги за грудень 2020 року; підсумкова відомість ресурсів. Відділення невідкладної медичної допомоги за грудень 2020 року; розрахунок загальновиробничих витрат до Акту КБ-2в №№ 3. Відділення невідкладної медичної допомоги за грудень 2020 року; розрахунок загальновиробничих витрат до Акту КБ-2в №№ 3. Відділення невідкладної медичної допомоги за грудень 2020 року; підсумкова відомість ресурсів. Зовнішні електричні мережі за грудень 2020 року. Акт вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт (додатково до акту № 1); підсумкова відомість ресурсів. Відділення невідкладної медичної допомоги за грудень 2020 року; акт вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт (додатково до Акту № 3).

Позивач, звертаючись з даним позовом до суду, вважає, що договір відступлення права вимоги від 10.02.2021 р. є фіктивним, укладеним без намірів настання реальних правових наслідків, що полягали б у передачі права вимоги та отриманні коштів за відступлення права вимоги, а також що внаслідок укладання даного договору створюються штучні умови, які мають на меті позбавлення позивача можливості виконувати свої зобов`язання, обґрунтовуючи це наступним.

Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу них прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. У разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. При ньому такий спеціальний інструмент для заміни сторони у зобов`язанні, як відступлення права вимоги, може бути застосований лише відносно дійсного зобов`язання, тобто такого зобов`язання, яке існувало на момент переходу відповідного права від первісного кредитора.

За твердженням позивача, за договором № 19/08 від 18.08.2020 р., який був укладений між позивачем та відповідачем 1, жодних заборгованостей не існувало, як і жодних вимог. Більше того, 30.12.2020 р. була підписана додаткова угода № 1 до договору № 19/08 від 18.08.2020 р., у якій вказано, що у зв`язку із неповним виконанням сторонами взятих на себе зобов`язань, сторони дійшли згоди продовжити виконання робіт до 15.03.2021 р. та термін дії договору до 31.12.2021 р.

Тобто фактично сторони уклали додаткову угоду, в якій добровільно продовжили строк дії договору до 31.12.2021 р., а тому, враховуючи даний пункт додаткової угоди, можливо зробити висновок, що у даному випадку відсутнє будь-яке підтвердження того, що між позивачем та відповідачем 1 існувало ухилення від існуючих зобов`язань, заборгованості та/або вимоги один до одного.

Крім того, з акту звірки за період з 01 січня 2020 року по 26 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міттел» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Моноліт-Будсіті» за договором «Реконструкція приміщень для розміщення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги КП «Лікарня №1» за адресою: м. Житомир, вул. Бердичівська, 70» вбачається, що ТОВ «Міттел», починаючи з 28.08.2020 р., здійснювалися виплати на рахунок ТОВ «Моноліт-Будсіті», що, у свою чергу, підтверджує факт відсутності будь-якої заборгованості у позивача перед відповідачем 1.

Водночас, позивач звертав увагу на те, що ані первісним кредитором, ані новим кредитором позивача не було повідомлено про укладений договір цесії, що суперечить положенням розділу II зазначеного договору.

З урахуванням зазначеного, позивач вважає, що договір відступлення права вимоги від 10.02.2021 р. підлягає визнанню недійсним, з огляду на що і звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

У відповідності зі ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 202 Цивільного кодексу України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Правочин - це основна підстава виникнення цивільних прав і обов`язків.

Згідно із частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Як зазначалось вище, в якості підстави для визнання недійсним договору позивач вказує на те, що в оспорюваному договорі були відступлені права на недійсні вимоги. Також позивач вказує, що відповідачем 1 не було направлено на адресу боржника повідомлення про здійснене відступлення.

Щодо твердження позивача про недійсність вимоги, переданої новому кредитору за договором, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 513, 514, 516 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 16.10.2018 р. у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 р. у справі № 31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Суд відзначає, що у разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. При цьому такий спеціальний інструмент для заміни сторони у зобов`язанні, як відступлення права вимоги, може бути застосований лише відносно дійсного зобов`язання, тобто такого зобов`язання, яке існувало на момент переходу відповідного права від первісного кредитора.

Водночас, не слід ототожнювати дійсність вимоги лише з розміром боргу по договору, відносно якого така вимога відступається.

Насамперед, при визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 р. у справі № 916/1171/18, від 04.03.2019 р. у справі № 5015/6070/11, від 10.09.2019 р. у справі № 9017/317/19, від 09.07.2019 р. у справі № 903/849/17.

Обов`язковим аспектом щодо дійсності вимоги є підставність виникнення вимоги (ст. 11 ЦК), як елементу зобов`язального правовідношення (ст. 502 Цивільного кодексу України), на момент відступлення та підтвердження вимоги відповідними доказами. Дійсною для передачі також є вимога, яка виникла, але строк виконання цієї вимоги ще не настав.

При укладенні договору будівельного субпідряду № 19/08 від 18.08.2020 р. сторони погодили всі його істотні умови, такий договір недійсним не визнавався, а його зміст не містить умов щодо заборони відступати право вимоги за ним без згоди будь-якої зі сторін цього договору.

Укладаючи оспорюваний позивачем договір, за яким було відступлено право вимоги стягнення грошових коштів за договором будівельного субпідряду № 19/08 від 18.08.2020 р., сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов; визначили межі, обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора; первісний кредитор надав новому кредитору документи на підтвердження існування вимоги, що передається.

Суд відзначає, що позивачем до матеріалів справи на спростування тієї обставини, що станом на 10.02.2021 р. заборгованість ТОВ «Міттел» перед ТОВ «Моноліт-Будсіті» становила 6116904,48 грн., не надано жодних доказів, які б підтверджували здійснення оплат на вказану суму.

Поряд з цим, посилання позивача на акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2020 р. - 26.02.2021 р. між ТОВ «Міттел» та ТОВ «Моноліт-Будсіті» за договором «Реконструкція приміщень для розміщення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги КП «Лікарня № 1» за адресою: м. Житомир, вул. В. Бердичівська, 70», в якому було відображено кінцеве сальдо в сумі 1850000,00 грн., а також оплати, здійснені позивачем на користь відповідача 1, то даний акт в якості доказу відхиляється судом, оскільки його було підписано в односторонньому порядку лише зі сторони ТОВ «Міттел».

Окрім того, судом відхиляються посилання позивача на продовження строку дії договору будівельного субпідряду та строку виконання робіт, позаяк вказане продовження строків жодним чином не впливає на наявність та обсяг заборгованості позивача перед відповідачем 1 за виконані останнім роботи станом на 10.02.2021 р.

Наведене у сукупності надає підстави для висновку про необгрунтованість доводів позивача щодо недійсності переданої за договором вимоги.

В той же час необхідно зазначити, що заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на його зміст зобов`язального правовідношення, а відтак права боржника щодо нового кредитора залишаються такими, як і його права щодо первісного кредитора. У разі заміни кредитора законодавчо передбачено способи захисту інтересів як боржника (стаття 518 Цивільного кодексу України), якому надається право висувати проти вимоги нового кредитора ті ж саме заперечення, які він мав проти первісного кредитора (наприклад зустрічні вимоги до первісного кредитора, заперечення, пов`язанні із простроченням первісного кредитора, наявністю обставин непереборної сили тощо), так і нового кредитора (стаття 519 Цивільного кодексу України), перед яким старий кредитор буде відповідати у зобов`язанні за недійсність переданої йому вимоги.

Тобто відповідальність первісного кредитора може настати, якщо передана вимога є недійсною внаслідок припинення первісного зобов`язання (виконанням, неможливістю виконання тощо) або в разі визнання недійсним правочину, який був підставою виникнення первісного зобов`язання.

Сам по собі факт укладення договору не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який вказано у спірному договорі у ході його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів по основному зобов`язанню.

Що ж до обставин, пов`язаних з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором, то вони не визначаються жодною нормою матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами. У зв`язку з презюмованою правомірністю згаданого договору будівельного субпідряду у суду відсутні підстави для висновку про недійсність оспорюваного договору відступлення.

Слід зазначити також, що статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Так, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено ст. 215 Цивільного кодексу України.

У розумінні наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, у чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Суд відзначає, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів.

Зміна особи кредитора не тягне за собою збільшення обсягу кредиторських вимог кредиторів до боржника у зв`язку зі зміною особи кредитора, не зменшує обсягу прав позивача у зобов`язанні та не ставить позивача після заміни особи кредитора у становище гірше, ніж те, у якому він знаходився до заміни.

Поряд з цим слід зазначити, що позивачем у даній справі не доведено, яким чином оскаржуваний у даній справі договір порушив його права та законні інтереси, на захист яких був поданий даний позов.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи викладене, суд відзначає, що позивачем не доведено належними, допустимими і достовірними доказами ані порушення його суб`єктивних прав та законних інтересів внаслідок укладення відповідачами оспорюваного договору та, відповідно, наявності у нього правових підстав для звернення до суду із вимогою про визнання недійсним такого договору, ані наявності передбачених законодавством підстав для визнання недійсним укладеного відповідачами договору відступлення права вимоги.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Міттел» не підлягають задоволенню.

Щодо решти пояснень та доводів учасників судового процесу суд зауважує наступне.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Крім того, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи документів та доводів учасників процесу була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову у даній справі не спростовує.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Міттел" (04119, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 83Д) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліт-Будсіті" (09714, Київська обл., Богуславський р-н, с. Дибинці, пров. Ватутіна, буд. 17) та до Фізичної особи-підприємця Коломойця Миколи Івановича ( АДРЕСА_1 ) про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 10.02.2021 р. відмовити повністю.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 21.10.2021 р.

Суддя В.М. Бабкіна