Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/894/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Гравел",

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Панбетон",

про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 128 849 грн 19 к., з них: 118 755 грн 50 к. - основна заборгованість, 8427 грн 63 к.. - пеня, 1666 грн 06 грн. - 3 % річних

за участю:

від позивача: представники не з`явились

від відповідача: Савчук Мирослава Ігорівна - адвокат, (ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АТ № 1014629 від 21.03.2021; посвідчення адвоката № 712 від 07.12.2017)

установив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кондор Гравел" (далі позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Панбетон" (далі відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 128 849 грн 19 к., з них: 118 755 грн 50 к. - основна заборгованість, 8427 грн 63 к.. - пеня, 1666 грн 06 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №28 від 11.03.2019 в частині сплати коштів за поставлений товар згідно договору та видаткових накладних.

Відповідно до ухвали від 13.09.2021 Господарський суд Івано-Франківської області вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

29 вересня 2021 року на адресу Господарського суду Івано-Франківської області надійшов від відповідача по справі відзив на позовну заяву (вх.№15178/21 від 29.09.2021). Відповідач позовні вимоги по справі визнав частково на загальну суму 21 425 грн 00к., зокрема поставлений товар згідно видаткової накладної №312 від 08.04.2021, видаткової накладної на суму 11 375 грн 00к. , видаткової накладної 308 від 08.04.2021 на суму 10 050 грн 00к. В решті позову просить суд відмовити. Разом з цим відповідач по справі долучив платіжне доручення №1944 від 23.09.2021 року про сплату частини заявленої у справі заборгованості, зокрема в розмірі 11 375 грн 00к. (по видатковій накладній №312 від 08.04.2021). В обгрунтування відмови в частині позовних вимого, відповідач стверджує, що видаткові накладні не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема вказує ,що деякі видаткові накладні та товарно-транспортні накладніне містять посади та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції з прийняття спірного товару, дату та номер довіреності , на підставі якої особі надано повноваження отримувати поставлений товар, зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Панбетон".

29 вересня 2021 року до Господарського суду Івано-Франківської області від відповідача по справі надійшло також клопотання (вх. №15182/21 від 29.09.2021) про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 29.09.2021 року суд відхилив вказане вище клопотання відповідача, однак призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 12.10.2021 о 12:00 год.

Позивач повноваженого представника в судове засідання не направив, хоча про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка на зворотньому боці ухвали суду від 29.09.2021.

Відповідач в судовому засіданні подав клопотання (вх.№16254/21 від 12.10.2021) про долучення до матеріалів справи копії платіжних доручень про сплату заборгованості: платіжне доручення №1994 від 06.10.2021 на суму 9 587 грн 50к., платіжне доручення №1957 від 29.09.2021 на суму 11 050 грн 00к., платіжне доручення №.2050 від 12.10.2021 на суму 11 440 грн 00к. В решті позову в судовому засіданні просив відмовити.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчинення нею процесуальних дій.

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представника відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд виходить з наступного.

11 березня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю " Кондор Гравел" (по справі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Панбетон" (по справі - відповідач) укладено договір поставки №28 від 11.03.2018 (далі - Договір ).

Відповідно до п.1.1 Договору сторони погодили, що протягом терміну дії даного Договору, постачальник передає, а покупець приймає та оплачує нерудні будівельні матеріали (надалі Товар), зазначений у видаткових накладних . Найменування товару, його види та ціна одиниці товару визначається у видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п.2.1 сторонами погоджено, що покупець формує та направляє постачальнику замовлення: в письмовій формі електронною поштою або факсом. Факсові екземпляри мають силу оригіналу документу.

Датою постачання вважається дата вказана у видатковій накладній підписаній покупцем або його уповноваженою особою. При щоденній поставці товару видаткові накладні оформляються подекадно на підставі товарно-транспортних накладних (ТТН) за вказаний період (п.2.7 Договору).

Відповідно до п. 2.8 Договору поставки право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами оформленої належним чином видаткової накладної на складі постачальника.

Ціна та порядок розрахунків за отриманий товар сторонами узгоджено в Розділі №3 Договору. Так, згідно п. 3.2 Договору сторонами зазначено, що остаточна ціна товару визначається у видатковій накладній, яка є невід`ємною частиною даного Договору. Пунктом 3.3. Договору вказано, що покупець оплачує ціну товару, зазначену у видатковій накладні й на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури, факсова копія якого має силу оригіналу. Відповідно до п.3.4 Договору покупець повинен сплатити поставлений товар шляхом 100% передоплати або не пізніше 3 (трьох) календарних днів з дати поставки товару постачальником.

У разі прострочення оплати покупцем умовами договору (п.3.7 та п.5.2) передбачено відповідальність у вигляді сплати процентів в розмірі 3% річних та пені.

На виконання умов договору позивач по справі передав відповідачу по справі у власність нерудні будівельні матеріали (товар) на загальну суму 128 849 грн 19к., за видатковими накладними, копії яких долучені до матеріалів справи: №24 від 26.01.2021 на суму 11 180 грн 00к., №27 від 26.01.2021 на суму 11 115 грн 00к., №69 від 23.03.2021 на суму 11 765 грн 00к., №94 від 10.03.2021 на суму 11 375 грн 00к., №97 від 10.03.2021 на суму 11 787 грн 00к., №99 від 10.03.2021 на суму 11 830 грн 00к., №299 від 05.04.2021 на суму 11 700 грн 00к., №303 від 06.04.2021 на суму 11 440 грн 00к., №304 від 06.04.2021 на суму 9 587 грн 00к., №308 від 08.04.2021 на суму 11 050 грн 00к., №312 від 08.04.2021 на суму 11 375 грн 00к.

Однак, відповідач в порушення договірних зобов`язань оплату у передбачені договором строки не провів, внаслідок чого у останнього виникла перед позивачем по справі заборгованість на суму 128 849 грн 00к.

З урахуванням наведеного, позивач по справі звернувся до відповідача із Претензійним листом №29-05/21 від 24.05.2021 щодо сплати зазначеної заборгованості та штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору.

Однак, вказана Претензія залишена відповідачем поза увагою, що зумовило позивача звернутись з даним позовом до суду.

В ході розгляду справи , відповідачем надано суду платіжні доручення про часткове погашення заборгованості після звернення позивача з позовом до суду.

За наведеного, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. п. 1, 2, 7 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

На виконання умов Договору поставки №28 від 11.03.2019 ,укладеного сторонами, та на підставі видаткових накладних позивачем здійснено поставку товару на загальну суму 128 849 грн 19к., за який у відповідності до умов договору відповідач зобов`язався розрахуватись у встановлені договором строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Наведена правова норма кореспондується з і ст.712 Цивільного кодексу України, згідно якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач умови договору щодо повної оплати за отриманий від позивача товар не виконав в обумовлені строки, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 128 849 грн 19к.

В ході розгляду справи, судом встановлено часткову сплату відповідачем , після звернення з позовом до суду , суми заборгованості, зокрема в сумі 43 452 грн 50к. Про вказаний факт свідчать долучені до матеріалів справи належним чином завірені копії платіжних доручень, №1944 від 23.09.2021 на суму 9 587 грн 50к. (оплату здійснено по видатковій накладній №312 від 08.04.2021), №1994 від 06.10.2021 на суму 9 587 грн 50к. (оплату здійснено по видатковій накладній №304 від 06.04.2021), №1957 від 29.09.2021 на суму 11 050 грн 00к. (оплату здійснено по видатковій накладній №308 від 08.04.2021), №2050 від 12.10.2021 на суму 11 440 грн 00к. (оплату здійснено по видатковій накладній №303 від 06.04.2021).

Таким чином, щодо заборгованості в сумі 43 452 грн 50к., яка сплачена відповідачем після звернення з позовом до суду, відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За наведеного, в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 43 452 грн 50к., суд закриває провадження у справі.

При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до ч.3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Щодо решти заборгованості, яку відповідач заперечів у відзиві на позов так і в судовому засіданні з підстав невідповідністі вимогам закону деяких видаткових накладних та товарно-транспортних накладних, то суд зазначає наступне.

Пунктом 201.10 Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операції з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установленні терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як встановлено судом, при дослідженні матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №28 від 11.03.2019 позивачем складено та зареєстровано у Єдиному реєстрі всі податкові накладні на підставі яких відбулось постачання позивачем відповідачу товару на загальну суму 128 849 грн 19к., постачальником, зазначено ТОВ "Кондор Гравел", а одержувачем ТОВ "Панбетон", номенклатура товару - щебінь 5*20. Копії вказаних податкових накладних містяться в матеріалах справи, зокрема №10 від 26.01.2021, №19 від 03.02.2021, №17 від 10.03.2021, №9 від 05.04.2021, №12 від 06.04.2021, №15 від 08.04.2021.

Реєстрація податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних підтверджується роздрукованою з автоматизованої системи "Єдине вікно подання електронних документів" з відміткою про реєстрацію в ЄДР.

Таким чином, господарська операція із спірної поставки товару за договором поставки №28 від 11.03.2019 року відображена в податковому та бухгалтерському обліку як позивача так і відповідача.

В спірному випадку при отриманні податкової накладної відповідачем не заявлено жодних претензій щодо якості та кількості поставленого товару і щодо оформлення видаткових накладних, також не було подано уточнюючої декларації щодо безпідставного нарахування податкового кредиту за даною господарською операцією згідно договору поставки до органу фіскальної служби.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбуватися реальний рух активів, отже у розгляді справ, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати , крім обставин оформлення первинних документів , наявність або відсутність реального руху такого товару.

Єдиним юридичним документом, який свідчить про реальний рух товару у відповідності до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 №363 є Товарно-транспортна накладна (ТТН).

В спірному випадку, як доказ поставки відповідачу товару на заявлену у позові суму, позивач надав суду копії наступних товарно-транспортних накладних.: №2 від 26.01.2021, №3 від 26.01.2021, №1 від 23.02.2021, №1 від 10.03.2021, №2 від 10.03.2021, №3 від 10.03.2021, №1 від 05.04.2021, №2 від 06.04.2021, №3 від 06.04.2021, №3 від 08.04.2021, №4 від 08.04.2021.

Разом з цим, у відзиві на позов відповідач зазначає, що підписи відповідальних осіб , котрі отримали товар з боку покупця у видаткових накладних та відповідних ТТН не схожі між собою.

При цьому, суд звертає увагу, що спірні ТТН щодо якості та кількості поставленого товару і щодо їх оформлення відповідачем у справі не оскаржувались, разом з тим і не оскаржувалось щодо проставлення невідповідного підпису на них з боку відповідача по справі.

Окрім того, в матеріалах справи також відсутні належні та допустимі докази в розумінні ст.ст.76,77 ГПК України щодо притягнення відповідачем до відповідальності осіб за неправомірні дії щодо відображення в податковому та бухгалтерському обліку відповідача спірної поставки товару за договором поставки №28 від 11.03.2019.

Отже, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі суд враховує положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний суд України у своїй постанові від 01.06.2020 року у справі №906/355/19.

Отже, сукупність в спірному випадку таких належних документів у справі як видаткові накладні, податкові накладні та товарно-транспортні накладні свідчать про належне поставлення та отримання товару.

Таким чином, наведене вище свідчить у спірному випадку про поставку позивачем та отримання відповідачем спірного товару, який відображений у видаткових накладних та ТТН, копії яких знаходяться в матеріалах справи на загальну суму 128 849 грн.19 к.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідач при частковому погашенні заборгованості після звернення з позовом до суду здійснив оплату по видаткових накладних, які в свою чергу у відзиві на позов визнавав як неналежно оформлену з боку відповідача та в заборгованості яких просив суд відмовити.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Станом на день винесення судом рішення, відповідач доказів погашення заборгованості на суму 75 303 грн 00 к. не надав, доводи позивача не спростував.

З аналізу наведеного вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість щодо решти заявленої основної заборгованості , зокрема в сумі 75 3030 грн 00к. Отже позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо решти позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо повної оплати за отриманий товар по Договору поставки № 09-10-2020 від 09.10.2020, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості на суму 504 120 грн 00 к. на користь позивача по справі обґрунтована та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пункт 6 ст. 231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В силу ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою з огляду на положення ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які, боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати реалізованого товару покупець на вимогу постачальника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалась пеня від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

На підставі вказаних правових норм та договору позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 28 427 грн 63 к.

Суд, здійснивши перевірку нарахування пені прийшов до висновку про обгрунтованість її нарахування та такої, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Договором поставки №28 від 11.03.2019 (його п.3.7) сторонами також погоджено про нарахування 3% річних у разі прострочення покупцем оплати товару постачальник має право вимагати, а покупець зобов`язаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 3% річних, які нараховуються на суму заборгованості покупця за весь період користування ним грошовими коштами, які належать до сплати постачальнику.

На підставі вказаної норми закону та умови договору, враховуючи порушення строків виконання грошового зобов`язання, позивачем на суму заборгованості нараховані відповідачу 3% річних в розмірі 1 666 грн 06к.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем 3% річних і встановлено правомірність їх нарахування та таких, що підлягають задоволенню.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов`язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов`язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що cуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення 85 396 грн 69 к. з них: 75 303 грн 00 к. - основна заборгованість, 8 427 грн 63 к. - пеня, 1 666 грн 06 к. - 3 % річних. В частині основної заборгованості в сумі 43 452 грн 50 к. - провадження у справі належить закрити.

Щодо судових витрат по справі, то позивач заявив про відшкодування йому лише судового збору.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В спірному випадку, суд частково задовольняє позов, а частково закриває провадження у справі (на суму 43 452 грн 50к.), у зв`язку із сплатою відповідачем зазначеною суми заборгованості після звернення з позовом до суду. Однак, зважаючи, що спір виник внаслідок неправельних дій відповідача, а частина заборгованості, в якій закрито провадження у справі, погашена останнім після звернення з позовом до суду, то суд з урахуванням ч.9 ст. 128 ГПК вважає за доцільне відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судовий збір в повному обсязі.

Керуючись статтями 73, 74, 86, 123, 129, 178, 231, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Гравел" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Панбетон" про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 128 849 грн 19 к., з них: 118 755 грн 50 к. - основна заборгованість, 8427 грн 63 к. - пеня, 1666 грн 06 к. - 3 % річних задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Панбетон" ( вул. Левинського, 2-А, м. Івано-Франківськ, 76014, код 42079434) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Гравел" (вул. А. Сірка, буд. 21, кв. 15, м. Львів, 79052, код 40850418) - 85 396 грн 69 к. ( вісімдесят п`ять тисяч триста дев`яносто шість гривень шістдесят дев`ять копійки) - заборгованості, з них: 75 303 грн 00 к. (сімдесят п`ять тисяч триста три гривні ) - основна заборгованість, 8 427 грн 63 к. (вісім тисяч чотириста двадцять сім гривень шістдесят три копійки) - пеня, 1 666 грн 06 к. (одна тисяча шістсот шістдесят шість гривень шість копійки) - 3 % річних та 2 270 грн 00к. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) судовий збір.

В частині стягнення основної заборгованості в сумі 43 452 грн 50 к. - провадження у справі закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного Господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.10.2021

Суддя О. М. Фанда