ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2021м. ДніпроСправа № 904/7487/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стейдж Альянс", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в розмірі 711193,79 грн.

Суддя Крижний О.М.

Секретар судового засідання Колісник О.М.

Представники:

Від позивача: Щеглов М.М., витяг з ЄДР, керівник

Від відповідача: Лозовий О.А., ордер №1061998 від 15.09.2021, адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Надія" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, а якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стейдж Альянс" заборгованість у розмірі 637461,55 грн., пеню у розмірі 39678,46 грн., інфляційні втрати у розмірі 25847,10 грн., 3% річних у розмірі 8206,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №5/2021 від 27.01.2021 в частині повної та своєчасної оплати за виконані роботи.

Відповідач проти позову заперечує, зазначає, що зазначена позивачем вартість виконаних робіт у сумі 637461,55 грн. не підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Відповідно до умов договору розрахунки за виконані роботи проводяться замовником на підставі актів виконаних робіт. Проте, в матеріалах справи міститься акт виконаних робіт на суму 20140,30 грн. Решта перинних документів не має відношення до договору №5/2021 від 27.01.2021 в силу п. 5.2 договору.

У відповіді на відзив позивач не погоджується із запереченнями відповідача, зазначає, що ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконані роботи. Позивач вказує, що належним чином виконав обумовлені договором робити, що включали в себе придбання необхідного устаткування для виконання електромонтажних робіт та безпосереднього їх виконання. Таким чином, позивач вважає доведеними та підтвердженими належними доказами викладені у позові вимоги.

Позивачем подано акт звірки взаємних розрахунків між сторонами, відповідно до якого станом на 22.09.2021 заборгованість відповідача перед позивачем за договором №5/2021 від 27.01.2021 складає 637461,55 грн. Також позивачем подано копії зареєстрованих в єдиному державному реєстрі податкових накладних на поставлене обладнання та виконані електромонтажні роботи по даному договору.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.10.2021 пояснив, що дійсно поставка товару за видатковими накладними №5/2021 від 11.03.2021 та №1-5/2021 від 11.03.2021 на загальну суму 617321,16 грн. відбулася в рамках договору №5/2021 від 27.01.2021 та що заборгованість відповідача перед позивачем за даним договором становить 637461,55 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2021 відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.10.2021.

У судовому засіданні 13.10.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у дані справі є: встановлення обставин укладення сторонами договору від 27.01.2021, строк дії договору, строк та порядок виконання робіт, умови здачі-приймання робіт, порядок та умови оплати виконаних робіт, наявність прострочення оплати виконаних робіт, здійснення поставки товару в рамках договору, чи мали місце окремі правовідносини.

Так, судом встановлено, що 27.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стейдж Альянс" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Надія" (виконавець) укладено договір, відповідно до п. 1.1 якого на протязі дії цього договору виконавець зобов`язується виконати електромонтажні роботи, згідно з договірною ціною та локальним кошторисом, які є додатками до договору.

Згідно з п. 2.1 договору виконані роботи, що визначені у п.1.1 даного договору оплачуються в розмірі 637461,55 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 106234,59 грн.

Вартість робіт визначається згідно кошторисної документації (п.2.2 договору).

Пунктом 4.1 договору визначено, що передбачена договором робота виконується протягом 90 днів з моменту підписання договору. Виконавець має право достроково виконати свої зобов`язання по договору (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору приймання виконаних робіт здійснюється шляхом підписання акту про виконані роботи. Замовник розглядає і підписує акти про виконані роботи протягом 5 робочих днів з моменту отримання.

Розрахунки за виконані виконавцем роботи проводяться замовником на підставі оформлених сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт протягом 3 робочих днів з моменту їх підписання (п. 5.2 договору).

Згідно з п. 7.1 договору даний договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31 грудня 2021 року включно, а в частині виконання своїх зобов`язань та розрахунків до повного їх виконання сторонами.

Сторонами підписано договірну ціну на електромонтажні роботи, яка складає 637461,55 грн.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позивач надав видаткові накладні №5/2021 від 11.03.2021 на суму 602808,00 грн. та №1-5/2021 від 11.03.2021 на суму 14513,16 грн., на підставі яких було поставлено товар відповідачу, а також акт приймання виконаних робіт за березень 2021 на суму 20140,39 грн. Також позивачем надано квитанції про реєстрації податкових накладних.

Позивач звертався до відповідача із листом №137 від 03.06.2021, в якому просив у строк до 10.06.2021 погасити заборгованість у розмірі 637461,55 грн. Відповіді на лист матеріали справи не містять.

Позивач зазначає, що відповідачем свої зобов`язання з оплати виконаних робіт та поставленого товару не виконані, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 637 461,55 грн.

Вказане і стало причиною виникнення спору.

Відносини, що склалися між сторонами є змішаними та за своєю правовою природою регулюються загальними положеннями про договір поставки та договір підряду.

Так, відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на п. 5.2 договору строк оплати виконаних робіт є таким, що настав 18.03.2021.

Доказів оплати заборгованості в розмірі 637461,55 грн. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу не спростував.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням викладеного, надані позивачем докази для наявності підстав для задоволення позову є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем.

За наведеного, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 637461,55 грн. є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідач у відзиві зазначав, що у матеріалах справи міститься акт виконаних робіт на суму 20140,30 грн. Решта перинних документів не має відношення до договору №5/2021 від 27.01.2021 в силу п. 5.2 договору.

У подальшому представник відповідача у судовому засіданні 13.10.2021 пояснив, що дійсно поставка товару за видатковими накладними №5/2021 від 11.03.2021 та №1-5/2021 від 11.03.2021 на загальну суму 617321,16 грн. відбулася в рамках договору №5/2021 від 27.01.2021 та що заборгованість відповідача перед позивачем за даним договором становить 637461,55 грн.

Суд звертає увагу, що сторонами дійсно некоректно складені договір та документи на його виконання, однак вважає поставку товару за видатковими накладними №5/2021 від 11.03.2021 та №1-5/2021 від 11.03.2021 на загальну суму 617321,16 грн. такою, що здійснена саме в рамках договору. Про це зазначено і в загальній сумі договору і в договірній ціні окремо виділено "вартість матеріальних ресурсів".

Крім основного боргу, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 39678,46 грн., 3% річних у розмірі 8206,68 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 25847,10 грн.

Згідно з ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до п. 6.1 договору при порушенні умов, передбачених даним договором з вини однієї із сторін, винна сторона сплачує на користь другої пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період нарахування пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 39678,46 грн. за загальний період з 15.03.2021 по 18.08.2021.

Проте, як вбачається з умов договору (п.5.2) розрахунки проводяться протягом 3 робочих днів з моменту підписання актів здачі-приймання. Акт здачі-приймання підписаний 15.03.2021, отже, строк оплати настав 18.03.2021, відповідно прострочка виконання зобов`язання виникла з 19.03.2021.

З урахуванням викладеного розмір пені за прострочення виконання зобов`язання за період з 19.03.2021 по 18.08.2021 становить 39575,01 грн.

В той же час, суд вбачає підстави для зменшення розміру пені з оглядку на наступне.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зробила наступні висновки.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Суд вважає сукупний розмір нарахувань (пені, 3% річних та інфляції) непропорційним розміру основного боргу, а тому вважає за можливе зменшити розмір пені до 31873,08 грн.

Також суд враховує баланс інтересів сторін, зокрема поведінку відповідача, який спочатку (з урахуванням якості оформлених документів) заперечував поставку товару в рамках даного договору, однак під час розгляду справи підтвердив даний факт та підписав акт звірки взаєморозрахунків, що сприяло виконанню завдань господарського судочинства.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 3% річних у розмірі 8206,68 грн. за загальний період з 15.03.2021 по 18.08.2021. Проте, як встановлено судом вище, прострочка виконання зобов`язання за договором настала 19.03.2021. Таким чином, вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 8016,30 грн. за період з 19.03.2021 по 18.08.2021.

Щодо нарахування інфляційних втрат суд зазначає наступне.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

З огляду на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у пункті 25 мотивувальної частини цієї постанови, про те, що якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова нараховується в залежності від математичного округлення часу прострочення у неповному місяці, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від правових висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18 та від 17.10.2018 у справі №916/1883/16, про те, що якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до боржника (відповідача) відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Оскільки прострочка виконання зобов`язання настала 19.03.2021, відповідно за березень 2021 року інфляція не нараховується. Отже, вимога про стягнення інфляційних нарахувань підлягає частковому задоволенню у розмірі 14759,35 грн. за період з квітня по липень 2021 року.

За викладеного з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 692110,28 грн., з яких 637461,55 грн. основний борг, 31873,08 грн. пеня, 8016,30 грн. 3% річних та 14759,35 грн. - інфляційні нарахування.

При розподілі сум судового збору суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум. Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 10497,18 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стейдж Альянс" про стягнення заборгованості в розмірі 711193,79 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стейдж Альянс" (49087, м. Дніпро, вул. В.Макуха, 1, ідентифікаційний код 43209597) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" (49051, м. Дніпро, пр. П. Калнишевського, буд. 35, к. 2, ідентифікаційний код 13425445) заборгованість у розмірі 637461,55 грн., пеню у розмірі 31873,08 грн., 3% річних у розмірі 8016,30 грн., інфляційні нарахування у розмірі 14759,35 грн. та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 10497,18 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.10.2021

Суддя О.М. Крижний