ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2021 справа № 914/1980/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Андрусика В.Д., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Заступника керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, м. Львів

про стягнення 94 064,04 грн

за участю представників:
прокурор: Бучко Р.В.;

від позивача: Валько В. Р. - представник;

від відповідача: Улинець О. М. - представник

Обставини розгляду справи.

02.07.2021 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява заступника керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, м. Львів про стягнення 94 064,04 грн.

Ухвалою від 06.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 26.08.2021.

13.08.2021 через канцелярію суду від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова надійшов відзив на позовну заяву (вх. №18915/21 від 13.08.2021).

16.08.2021 через канцелярію суду від прокурора надійшла відповідь на відзив (вх. №19017/21 від 16.08.2021).

25.08.2021 через канцелярію суду від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова надійшли клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (вх. №19563/21 від 25.08.2021), клопотання про відкладення (вх. №19564/21 від 25.08.2021), клопотання про поновлення строку на подання відзиву (вх. №19566/21 від 25.08.2021), додаткові пояснення (вх. №19567/21 від 25.08.2021).

25.08.2021 через канцелярію суду від Державної екологічної інспекції у Львівській області надійшли пояснення (вх. №19570/21 від 25.08.2021).

В судовому засіданні 26.08.2021 було оголошено перерву до 06.09.2021.

01.09.2021 через канцелярію суду від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова надійшли додаткові пояснення (вх. №20128/21 від 01.09.2021).

В судовому засіданні 06.09.2021 було оголошено перерву до 20.09.2021.

13.09.2021 через канцелярію суду від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх. №21129/21 від 13.09.2021).

В судовому засіданні 20.09.2021 було оголошено перерву до 30.09.2021.

Ухвалою від 30.09.2021 суд поновив відповідачу строк для подання доказів та прийняв докази, долучені до клопотання №3885 від 09.09.2021 (вх. № 21129/21 від 13.09.2021) про долучення документів до матеріалів справи, відклав судове засідання на 13.10.2021.

Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.
В обґрунтування позовних вимог прокурор та позивач посилалися на те, що 28.01.2020 уповноваженими представниками позивача шляхом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства відповідачем було встановлено, що за період з 01.01.2016 по 28.01.2020 останнім здійснювалось самовільне використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (спеціального дозволу на користування надрами (підземні води). 28.01.2021 про даний факт складено акт №38/60/05/04/47 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства. Виявленими порушеннями природоохоронного законодавства державі завдано збитки. Позивачем, відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства навколишнього природного середовища №389 від 20.07.2009, нараховано відповідачу 94 064,04 грн збитків. У зв`язку з наведеним, прокурор та позивач просили суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 94 064,04 грн.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, відповідач зазначив, що використання води здійснювалося за наявності дозволів на спеціальне водокористування, прокурором пропущено строк позовної давності. Також позивач є землекористувачем земельних ділянок, на яких розташовані свердловини, що підтверджується долученими до матеріалів справи актами на право постійного користування, витягами тощо. Водночас, видобуток води не перевищував 300 куб.м на добу, що у відповідності до ст. 23 Кодексу України про надра не потребує отримання спеціального дозволу на користування надрами.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.
В період з 15.01.2020 по 28.01.2020 Державна екологічна інспекція у Львівській області (позивач) здійснила перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова (відповідачем).

28.01.2020 Державна екологічна інспекція у Львівській області склала акт за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №38/60/05/04/47.

Актом, зокрема, встановлено, що відповідачем здійснювався забір води із свердловин у військових містечках за межами с. Новий Став Кам`янка-Бузького району (свердловина №1, військове містечко № НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_2 ), в с. Зимна Вода Пустомитівського району (свердловина №1 у військовому містечку № НОМЕР_3 , військова частина НОМЕР_4 ) та в с. Батятичі Кам`янка-Бузького району (свердловина №1 у військовому містечку № НОМЕР_5 , військова частина НОМЕР_6 ). Вказаний забір води проводився за відсутності спеціального дозволу на користування надрами (для видобування підземних вод).

Спеціальне водокористування щодо забору води через свердловину в с. Новий Став Кам`янка-Бузького району здійснювалося на підставі дозволу на спеціальне водокористування від 24.07.2015 №Укр-607ДЕП-15/Льв, виданого Департаментом екології та природних ресурсів ЛОДА із строком дії з 27.07.2015 до 24.07.2018. Вказаний дозвіл виданий для забезпечення господарсько-питних потреб військового містечка № НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_2 , водокористувач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, Міністерство оборони України. Надалі дозволом на спеціальне водокористування від 05.04.2019 №565/ЛВ/49д-19, виданим Державним агентством водних ресурсів України, продовжено строк дії дозволу з 05.04.2019 по 05.04.2024.

Спеціальне водокористування щодо забору води через свердловину в с. Зимна Вода Пустомитівського району здійснювалося на підставі дозволу на спеціальне водокористування від 03.10.2014 №Укр-369ДЕП-14/Льв, виданого Департаментом екології та природних ресурсів ЛОДА із строком дії з 03.10.2014 до 03.10.2017. Вказаний дозвіл виданий для забезпечення господарсько-питних потреб військового містечка № НОМЕР_3 , військова частина НОМЕР_4 , водокористувач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, Міністерство оборони України. Надалі дозволом на спеціальне водокористування від 05.04.2019 №565/ЛВ/49д-19, виданим Державним агентством водних ресурсів України, продовжено строк дії дозволу з 05.04.2019 по 05.04.2024.

Спеціальне водокористування щодо забору води через свердловину в с. Батятичі Кам`янка-Бузького району здійснювалося на підставі дозволу на спеціальне водокористування від 03.10.2014 №Укр-370ДЕП-14/Льв, виданого Департаментом екології та природних ресурсів ЛОДА із строком дії з 03.10.2014 до 03.10.2017. Вказаний дозвіл виданий для забезпечення господарсько-питних потреб військового містечка №5, військова частина НОМЕР_2 , водокористувач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, Міністерство оборони України. Надалі дозволом на спеціальне водокористування від 26.01.2017 №Укр-1106ДЕП-17/Льв, виданим Департаментом екології та природних ресурсів ЛОДА, продовжено строк дії дозволу з 26.01.2017 по 26.01.2020.

Відповідно до Довідки за вих. №324 від 28.01.2020, виданої відповідачем, зі свердловини №1, військове містечко №396, с. Зимна Вода, в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 забрано 333 куб.м води, що становило 0,91 куб.м середньодобового споживання у відповідному періоді; в період з 01.01.2017 по 31.12.2017 забрано 6 376 куб.м води, що становило 17,47 куб.м середньодобового споживання у відповідному періоді; в період з 01.01.2018 по 31.12.2018 забрано 2 183 куб.м води, що становило 5,98 куб.м середньодобового споживання у відповідному періоді; в період з 01.01.2019 по 31.12.2019 забрано 7 417 куб.м води, що становило 20,32 куб.м середньодобового споживання у відповідному періоді; в період з 01.01.2020 по 28.01.2020 забрано 584 куб.м води, що становило 20,86 куб.м середньодобового споживання у відповідному періоді.

Зі свердловини №1, військове містечко №14, с. Новий Став, в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 забрано 2 571 куб.м води, що становило 7,04 куб.м середньодобового споживання у відповідному періоді; в період з 01.01.2017 по 31.12.2017 забрано 4 295 куб.м води, що становило 11,77 куб.м середньодобового споживання у відповідному періоді; в період з 01.01.2018 по 31.12.2018 забрано 8 737 куб.м води, що становило 23,94 куб.м середньодобового споживання у відповідному періоді; в період з 01.01.2019 по 31.12.2019 забрано 6 810 куб.м води, що становило 18,67 куб.м середньодобового споживання у відповідному періоді; в період з 01.01.2020 по 28.01.2020 забрано 496 куб.м води, що становило 17,71 куб.м середньодобового споживання у відповідному період.

Зі свердловини №1, військове містечко №5, с. Батятичі, в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 забрано 5 370 куб.м води, що становило 14,71 куб.м середньодобового споживання у відповідному періоді; в період з 01.01.2017 по 31.12.2017 забрано 10 667 куб.м води, що становило 29,22 куб.м середньодобового споживання у відповідному періоді; в період з 01.01.2018 по 31.12.2018 забрано 6 373 куб.м води, що становило 17,46 куб.м середньодобового споживання у відповідному періоді; в період з 01.01.2019 по 31.12.2019 забрано 11 233 куб.м води, що становило 30,77 куб.м середньодобового споживання у відповідному періоді; в період з 01.01.2020 по 28.01.2020 забрано 864 куб.м води, що становило 30,85 куб.м середньодобового споживання у відповідному період.

Судом також встановлено, що свердловина в с. Зимна Вода Пустомитівського району розташована на території військового містечка №396 на земельній ділянці площею 8,6927 га кадастровий номер :01:009:0441, яка віднесена до земель оборони. Належність вказаної ділянки до земель оборони підтверджується відомостями, які розташовані в мережі інтернет (https://map.land.gov.ua).

Свердловина в с. Новий Став Кам`янка-Бузького району розташована на території військового містечка №14 на земельній ділянці площею 120 га, яка віднесена до земель оборони. Належність вказаної ділянки до земель оборони підтверджується відомостями, які розташовані в мережі інтернет (https://map.land.gov.ua).

Свердловина в с. Батятичі Кам`янка-Бузького району розташована на території військового містечка №5 на земельній ділянці площею 20,11 га кадастровий номер :05:000:0295, яка віднесена до земель оборони, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 від 07.05.2020 та відомостями, які розташовані в мережі інтернет (https://map.land.gov.ua).

Державною екологічною інспекцією у Львівській області, з урахуванням норм Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, нанесених державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389, за даними Довідки за вих. №324 від 28.01.2020 здійснено розрахунки збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води) - 94 064,04 грн, які надіслані Квартирно-експлуатаційному відділу м. Львова разом з претензіями №81 від 10.07.2020, №82 від 13.07.2020 і №83 від 13.07.2020. Претензії залишені відповідачем без розгляду та задоволення.

У зв`язку з тим, що відповідачем не була сплачена сума збитків в добровільному порядку, прокурор звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 94 064,04 грн.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Частиною першою статті 149, статтею 151 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до положень статей 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів - загальне або спеціальне. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (пункт 9 частини першої статті 44, стаття 49 Водного кодексу України).

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Отже, чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому, спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Разом із тим, Кодексом України про надра визначено випадки, за яких господарюючі суб`єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу (стаття 21 Кодексу України про надра).

Статтею 23 цього Кодексу передбачено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, мають право суб`єкти господарювання, які є землевласниками або землекористувачами, лише для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №908/999/17.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Згідно ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» органи військового управління - Міністерство оборони України, інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, Генеральний штаб Збройних Сил України, інші штаби, командування, управління, постійні чи тимчасово утворені органи у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, призначені для виконання функцій з управління, в межах їх компетенції, військами (силами), з`єднаннями, військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями, які належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а також територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Статтею 10 Закону України «Про оборону України» однією з основних функцій Міністерства оборони України визначено здійснення управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

03.07.2013 наказом Міністерства оборони України №448 затверджено Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України (надалі - Положення). Це Положення визначає організацію та завдання квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України.

Організація квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗС України (далі - квартирно-експлуатаційне забезпечення) - це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном.

Згідно п. 2.1. Положення, квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗС України, до яких відносяться:

Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України (далі - Головне КЕУ ЗС України);

територіальні квартирно-експлуатаційні управління та Київське квартирно-експлуатаційне управління (далі - КЕУ);

квартирно-експлуатаційні відділи (квартирно-експлуатаційні частини) (далі - КЕВ (КЕЧ));

квартирно-експлуатаційні служби військових частин.

Відповідно до п. 2.2. Положення, Головне КЕУ ЗС України є органом військового управління і призначене для реалізації у ЗС України державної, військово-технічної політики з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗС України, розвитку системи технічної експлуатації фондів військових містечок з метою підтримання військ у стані високої бойової та мобілізаційної готовності.

Головне КЕУ ЗС України організовує роботу, пов`язану з будівництвом військових об`єктів, експлуатацією і ремонтом фондів військових містечок, забезпечує використання земельних ділянок.

Пунктом 2.3. Положення встановлено, що КЕУ є територіальним органом військового управління ЗС України і призначене для реалізації у військах (силах), дислокованих у межах відповідальності територіального квартирно-експлуатаційного управління, державної військово-технічної політики з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення з метою підтримання військ (сил) у стані високої бойової та мобілізаційної готовності.

КЕУ підпорядковується Головному КЕУ ЗС України.

КЕВ (КЕЧ) здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності (п. 2.4. Положення).

КЕВ (КЕЧ) підпорядковується КЕУ за територіальним принципом. З питань використання фондів і територій військових містечок виконує накази (розпорядження) начальника гарнізону.

Відповідно до п. 3.1. Положення на квартирно-експлуатаційну службу військової частини, серед іншого, покладається: утримання, експлуатація і проведення своєчасного поточного ремонту фондів і територій військових містечок, квартирного майна, що передані військовій частині; організація збереження та матеріальний облік фондів і територій військових містечок, квартирного майна та земельних ділянок, переданих військовій частині на утримання та експлуатацію, проведення їх інвентаризації.

Пунктом 8.6. Положення передбачено, що військові частини можуть забезпечуватися водою від власних комунальних установок КЕВ (КЕЧ) і військових частин (водонасосних станцій).

Таким чином, з наведеного вбачається, що квартирно-експлуатаційний відділ є органом військового управління, належить до сфери управління Міністерства оборони України, тобто, є його структурним підрозділом, метою діяльності якого є безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, яке охоплює собою також і забезпечення військових частин безперебійним водопостачанням.

Також у Положенні терміни вживаються в таких значеннях:

військова частина - військові частини, військові навчальні заклади, установи, організації ЗС України;

військове містечко - майновий комплекс будівель, споруд, іншого нерухомого військового майна разом з казарменим фондом, житловим фондом, об`єктами соціально-культурного призначення, комунальними спорудами та інженерними мережами, які використовуються для його обслуговування, розміщений на відокремленій земельній ділянці, яка належить до категорії земель оборони;

експлуатація - використання фондів і території військового містечка згідно з функціональним призначенням та проведення необхідних заходів щодо збереження стану, за якого вони здатні виконувати задані функції;

земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування та визначеними щодо неї правами;

інженерні мережі - внутрішні та зовнішні мережі водопостачання, каналізації, теплопостачання, гарячого водопостачання, газопостачання, електропостачання (повітряні та кабельні) і споруди на цих мережах, що забезпечують казармений і житловий фонд;

комунальні споруди - стаціонарні електростанції та трансформаторні підстанції (крім тих, що розташовані у службово-технічній забудові при аеродромах та технічних позиціях зенітних ракетних та радіотехнічних військ), водоканалізаційні установки (насосні станції, станції перекачки, очисні споруди водопостачання та каналізації, водозабірні споруди, артезіанські свердловини, водонапірні башти, споруди-резервуари для зберігання води під землею), котельні установки, теплові пункти (крім тих, що розташовані у службово-технічній забудові при аеродромах та технічних позиціях зенітних ракетних та радіотехнічних військ);

територія військового містечка - частина земельної ділянки з установленими межами, на якій розміщуються фонди військового містечка, що використовується для розквартирування військових частин та розміщення військовослужбовців і працівників ЗС України.

Частиною 1 ст. 77 Земельного кодексу України передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності (ч. 2 ст. 77 Земельного кодексу України).

Згідно ст. 2 Закону України «Про використання земель оборони» військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Пунктом 4.1. Положення встановлено, що право на квартирно-експлуатаційне забезпечення мають військові частини, які входять до складу ЗС України, утримуються згідно із затвердженими штатами та (або) штатними розписами і фінансуються за рахунок бюджетних асигнувань.

Квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗС України виходячи з відповідних номенклатур та норм (п. 4.2. Положення).

Відповідно до п. 4.4. Положення військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються в постійне користування в порядку, визначеному Земельним кодексом України та Законом України «Про використання земель оборони».

Фонди і територія військового містечка, а також земельні ділянки передаються військовим частинам на утримання і експлуатацію через квартирно-експлуатаційні органи за Актом приймання (передачі) для утримання та експлуатації будівель, споруд і території військового містечка (додаток 2), який затверджується начальником територіального квартирно-експлуатаційного управління.

Пунктом 4.5. Положення встановлено, що командир військової частини зобов`язаний забезпечувати утримання і експлуатацію за призначенням переданих військовій частині фондів і території військового містечка, квартирного майна та земельних ділянок, вживати заходів щодо охорони навколишнього природного середовища і раціонального використання природних ресурсів у районі розташування військової частини, забезпечувати економне використання комунальних послуг та енергоносіїв.

З наведеного випливає, що земельні ділянки для потреб оборони надаються в постійне користування військовим частинам для виконання покладених на них функцій, якими в розумінні Закону України «Про Збройні Сили України» є стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорона повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України, здійснення заходів, спрямованих на боротьбу з тероризмом. Водночас, для належного виконання таких функцій Збройними Силами України у їхньому складі створено спеціальний орган військового управління - Головне квартирно-експлуатаційне управління з територіальними підрозділами, основним завданням якого є організація квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України.

Для виконання покладених на Головне квартирно-експлуатаційне управління та його територіальні підрозділи завдань, чинним законодавством України передбачено для останніх можливість здійснення діяльності з організації квартирно-експлуатаційного забезпечення за рахунок майна та фондів, які виділяються державою для таких потреб, зокрема, і на земельних ділянках, які надані державою у постійне користування військовим частинам. Водночас, чинним законодавством не вимагається надання в орендну земель оборони для виконання покладених на Головне квартирно-експлуатаційне управління та його територіальні підрозділи завдань.

Як встановлено судом, усі свердловини, через які здійснювався забір води, розташовані на території військових містечок військових частин на земельних ділянках, які віднесені до земель оборони. Забір води здійснювався виключно для забезпечення господарсько-питних потреб військових містечок № НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ), №396 (військова частина НОМЕР_4 ), №5 (військова частина НОМЕР_2 ), що підтверджується матеріалами справи, зокрема, дозволами на спеціальне водокористування. Таким чином, сам факт подання відповідачем довідки про обсяги забору води не свідчить, що такий забір здійснювався ним, оскільки забір води здійснювався виключно на території військових містечок (військових частин) на земельних ділянках, які надані у користування таким військовим частинам та виключно для задоволення господарсько-питних потреб військових частин. Судом також встановлено, що водозабір з кожної свердловини не перевищував 300 кубічних метрів на добу.

Суд оцінює критично доводи прокурора та позивача, що для усунення викладених в акті порушень відповідач має оформити спеціальний дозвіл в порядку, передбаченому Кодексом України про надра. В іншому випадку за відсутності спеціального дозволу на використання надр, відповідач зобов`язаний буде відшкодовувати завдані збитки.

Слід також зазначити, що відповідно до ст. 28 Кодексу України про надра користування надрами є платним, крім випадків, передбачених статтею 29 цього Кодексу. Плата справляється за користування надрами в межах території України, її континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони.

Плата за користування надрами справляється у вигляді:

1) рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин;

2) рентної плати за користування надрами в цілях, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин.

За видачу спеціальних дозволів на користування надрами справляється відповідний збір.

Рентна плата за користування надрами для видобування корисних копалин та рентна плата за користування надрами в цілях, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, встановлюються Податковим кодексом України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України» від 02.12.2010 статтю 29 Кодексу України про надра було виключено.

З огляду на наведене, чинним законодавством України (за винятком ст. 23 Кодексу України про надра) не передбачено безоплатного використання надр України. Також нормами Податкового кодексу України (розділ 9, ст.ст. 252, 255) не передбачено підстав звільнення від сплати рентної плати військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України.

Таким чином, оформлення відповідачем спеціального дозволу на використання надр для видобування води, з огляду на відсутність випадків безоплатного використання надр, слугуватиме підставою для сплати останнім рентної плати.

Водночас, статтею 14 Закону України «Про Збройні Сили України» встановлено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
Статтею 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено надання обов`язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, інформування дозвільних органів про надані приписи суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність на підставі дозволів у сфері охорони навколишнього природного середовища, та здійснення контролю за їх виконанням.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази винесення позивачем припису про усунення порушень, які стали підставою для нарахування та заявлення збитків, що вказує про непослідовність вчинення позивачем дій щодо захисту природоохоронного законодавства.

Зважаючи на наведене, а також беручи до уваги те, що водозабір з кожної свердловини не перевищував 300 кубічних метрів на добу, суд дійшов висновку, що видобування води для потреб військових частин на земельних ділянках, які належать до земель оборони та які надані військовим частинам для виконання покладених на них функцій, не потребувало у відповідності до ст. 23 Кодексу України про надра отримання спеціального дозволу на використання надр.

Здійснення такої діяльності відповідачем на земельних ділянках, які віднесені до земель оборони, не доводить того факту, що така діяльність підлягала здійсненню ним після отримання дозвільних документів, оскільки така діяльність здійснювалася територіальним підрозділом органу військового управління Збройних Сил України, основною метою діяльності якого є безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, яке охоплює собою також і забезпечення військових частин безперебійним водопостачанням, видобута вода використовувалася виключно для господарсько-питних потреб військових частин.

Відповідно до ч. 1 п. 8 ст. 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Однак, прокурором та позивачем не представлено доказів, які б доводили факт протиправної поведінки відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні, а тому в позові слід відмовити.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Судові витрати залишити за прокурором.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 13.10.2021 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 18.10.2021.

Суддя А.Б. Мазовіта