РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.10.2021Справа № 910/13051/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ МЕТАЛ ГРУП"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД МЕТАЛОВИРОБІВ"

про стягнення 412 107 ,24 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВ МЕТАЛ ГРУП" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД МЕТАЛОВИРОБІВ" про стягнення 412 107,24 грн., з яких 349 239,22 грн. основний борг, 37 880,16 грн. інфляційні, 15 503,80 грн. 3% річних, 9 484,06 грн. пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про переведення боргу №310719-1 від 31.07.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/13051/21, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

25.08.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

02.09.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому частково визнав позовні вимоги та зазначив, що неповернення коштів позивачу пов`язане з падінням попиту на продукцію, що призвело до низької активності ринку реалізації відповідачем металопродукції. Крім того, відповідач зазначив, що перебуває у скрутному фінансовому становищу у зв`язку з карантинним заходами введеними Урядом зв`язаними з COVID-19. Таким чином, відповідач визнає лише основний борг у сумі 349 239,22 грн. Відповідач заперечив щодо нарахування пені та просить застосувати строки позовної давності в частині позовних вимог про стягнення пені.

07.09.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що зменшення замовлення, просідання ринку, відсутність коштів не може бути підставою порушення умов договору. Щодо заяви про застосування строків позовної давності, позивач стверджує, що відповідач частково сплачував заборгованість і такими своїми діями перервав перебіг позовної давності по пені.

13.09.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач стверджує, що позивач пропустив строк позовної давності по пені та просить стягнути з відповідача 50% від суми судового збору у зв`язку з частковим визнанням позову відповідачем.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВ МЕТАЛ ГРУП", як кредитором (позивач), Товариством з обмеженою відповідальністю "КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД МЕТАЛОВИРОБІВ", як новим боржником (відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "А.Стен", як первісним боржником, було укладено договір про переведення боргу № 310719-1 (далі договір), яким врегульовано відносини, пов`язані із заміною зобов`язаної сторони (первісного боржника) у зобов`язанні, що виникає за договором № 316/Z від 18.01.2019, укладеним між первісним боржником та кредитором.

За умовами пункту 1.1. договору первісний боржник переводить свій борг станом на 31.07.2019 у розмірі 539 039,22 грн. на нового боржника, а новий боржник замінює первісного боржника у зобов`язанні, що виникає з основного договору, в частині грошових зобов`язань у вищезазначеному розмірі.

Новий боржник зобов`язується за цим договором погасити основний борг у строк до 31.05.2020 року включно, перерахувавши грошові кошти у сумі вказаній в п. 1.1. договору, на поточний рахунок кредитора, згідно графіка погашення заборгованості, при цьому ризики зміни курсу іноземної валюти (курсова різниця) покладено на нового боржника (п. 3.1. договору).

У випадку повного, або часткового невиконання новим боржником обов`язку щодо оплати основного боргу, згідно з умовами даного договору, новий боржник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме в період прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення (п. 4.2. договору).

Даний договір набирає чинності з дати підписання сторонами та діє до 31.05.2020 включно, але в будь-якому випадку до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором у повному обсязі (п. 5.1. договору).

На виконання умов договору про переведення боргу відповідач платіжними дорученнями № 526 від 04.11.2019, № 705 від 05.12.2019, № 689 від 17.06.2020, № 715 від 18.06.2020, № 782 від 02.07.2020, № 804 від 08.07.2020, № 833 від 10.07.2020, № 1114 від 25.08.2020, № 1215 від 16.09.2020 сплатив на користь позивача грошові кошти в розмірі 189 800,00 грн., у зв`язку з чим заборгованість відповідача, як нового боржника за договором становить 349 239,22 грн.

У зв`язку з наявною заборгованістю відповідача за договором, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Предметом спору у даній справі є правовідносини сторін, що виникли за договором переведення боргу.

Відповідно до статті 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 521 Цивільного кодексу України встановлено, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу, тобто правочин щодо заміни боржника у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, борг за яким переводиться на нового боржника.

Згідно зі статтею 522 Цивільного кодексу України новий боржник у зобов`язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником.

Виходячи зі змісту умов договору, строк виконання покупцем зобов`язання по оплаті боргу є таким, що настав.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі статтею 599 Цивільного України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.

Враховуючи вищенаведене, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором у сумі 349 239,22 грн., доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 349 239,22 грн.

У зв`язку із простроченням оплати вартості поставленого товару позивачем заявлено до стягнення з відповідача 9 484,06 грн. пені.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 4.2 договору, у випадку повного, або часткового невиконання новим боржником обов`язку щодо оплати основного боргу, згідно з умовами даного договору, новий боржник сплачує кредиторові пеню в розмірі повідної облікової ставки НБУ, що діятиме в період прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 9 484,06 грн. є обґрунтованими.

Суд відхиляє доводи відповідача про застосування строків позовної давності щодо нарахованої пені, з огляду на наступне.

Статтями 256-258 ЦК України передбачено строки, у межах яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність).

Згідно з приписами ст.257, ч. 2 ст. ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч.1 ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК).

Приписами ч.ч. 1, 5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України), незалежно від того, чи має місце порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема: визнання пред`явленої претензії; письмове прохання відстрочити борг; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом внаслідок здійснення часткової оплати відбувається переривання строку позовної давності. Таке переривання перебігу позовної давності може мати місце в межах строку давності.

Враховуючи, що часткові оплати заборгованості відповідачем відбувалися в межах строку позовної давності для нарахування пені, то суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності щодо нарахування пені та приймає оплати заборгованості, як доказ переривання строку позовної давності.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що фінансовий стан підприємства не може бути підставою для ухилення відповідача від сплати заборгованості, оскільки може завдати істотної шкоди позивачу, в тому числі матеріальної.

Суд також зазначає, що посилання заявника на введення на території України карантинних заходів, є загальновідомою обставиною, проте всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому боргу.

У зв`язку із простроченням оплати вартості поставленого товару позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 15 503,80 грн. та інфляційних втрат в сумі 37 880,16 грн.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Розрахунок 3% річних у сумі 15 503,80 грн. та інфляційних втрат в сумі 37 880,16 грн. є арифметично правильним, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

У позовній заяві позивач також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Ухвалою 12.08.2021 суд прийняв позовну заяву позивача до розгляду, відкрив провадження у справі №910/13051/21, вирішив розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін і встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

02.09.2021 до суду надійшов відзив на позов, яким відповідач визнав позов в частині основного боргу і у зв`язку з цим просив суд стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 50% від сплаченого позивачем судового збору при поданні позову.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, у даному випадку у зв`язку із визнанням відповідачем позову в частині основного боргу до початку розгляду справи по суті, із сплаченої позивачем при поданні позову суми судового збору в розмірі 2 619,29 грн. (50% від суми судового збору сплачений за основний борг) підлягає поверненню із Державного бюджету України, а решта в сумі 3 562,32 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД МЕТАЛОВИРОБІВ" (02099, місто Київ, вулиця БОРИСПІЛЬСЬКА, будинок 7, ідентифікаційний код 40474834) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ МЕТАЛ ГРУП" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ШОЛОМ-АЛЕЙХЕМА, будинок 5; ідентифікаційний код 36441934) 349 239,22 грн. основного боргу, 37 880,16 грн. інфляційних втрат, 15 503,80 грн. 3% річних, 9 484,06 грн. пені та 3 562,32 грн. судового збору.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "АВ МЕТАЛ ГРУП" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця ШОЛОМ-АЛЕЙХЕМА, будинок 5; ідентифікаційний код 36441934) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 2 619,29 грн., який сплачено платіжним дорученням № від 06.08.2021 (оригінал платіжного доручення № від 06.08.2021 знаходиться в матеріалах справи № 910/13051/21).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 19.10.2021.

Суддя О.В. Гулевець