ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/892/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Головея В.М., Разюк Г.П.

секретар судового засідання: Полінецька В.С.

за участю представників сторін:

від прокуратури - Кірющенко А.В., посвідчення № 057597 , дата видачі : 22.10.20; від позивача (Головного управління Держгеокадастру в Одеській області) - не з`явився;

від відповідача -1 - не з`явився.

від відповідача -2- не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Одеської області від „05 липня 2021р., повний текст якого складено та підписано „15 липня 2021р.

у справі № 916/892/21

за позовом Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області

до відповідачів:

1) Приморської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області;2) Сільськогосподарського виробничого кооперативу "РОСІЯ"

про визнання договору недійсним та зобов`язання повернути земельну ділянку, -

головуючий суддя Літвінов С.В.

місце ухвалення рішення: Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 12.10.2021р. згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021р. Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області звернувся з позовом до Приморської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області та Сільськогосподарського виробничого кооперативу "РОСІЯ", в якому просив визнати недійсним Договір про спільний обробіток земельної ділянки від 08.01.2021, укладеного між Приморською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області та Сільськогосподарського виробничого кооперативу "РОСІЯ" та зобов`язати Сільськогосподарського виробничого кооперативу "РОСІЯ" повернути земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:1304 площею 50,0007 га вартістю 1 821 677 грн., яка розташована на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області (за межами населеного пункту) Приморській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області за актом прийому-передачі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що спірний договір суперечить положенням цивільного законодавства, що в силу положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для задоволення заявлених вимог.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.07.2021 року у справі №916/892/21 (суддя Літвінов С.В.) в задоволені позову Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави в особі, якою є Головне управління Держгеокадастру в Одеській області до відповідачів: 1. Приморська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області; 2. Сільськогосподарський виробничий кооператив "РОСІЯ" про визнання договору недійсним та зобов`язання повернути земельну ділянку відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди, якого вже не існувало на момент звернення Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури з позовом.

Крім того, суд також відмовив прокурору у задоволенні вимоги про зобов`язання повернути земельну ділянку, оскільки предмет спору в цій частині був відсутній до порушення провадження у справі, що підтверджується актом прийому-передачі об`єкта спільного обробітку від 25.01.2021р.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 05.07.2021 року у справі №916/892/21 скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що рішення суду винесено з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, зокрема ч.1,2 та 5 ст. 236 ГПК України, п.п. 1,4 постанови Пленуму Вищого господарсього суду України від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення».

Так, прокурор зазначає, що судом прийнято до уваги докази відповідача СВК «Росія», що 25.01.2021 між відповідачами укладено угоду про дострокове розірвання договору про спільний обробіток земельної ділянки від 08.01.2020 та акт прийому-передачі земльної ділянки від 25.01.2021.

При цьому, судом не надано оцінку доказам, які надано прокуратурою, а саме, що 27.04.2021 прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України, за фактом складення завідомо неправдивих офіційних документів, які на час пред`явлення позову та відкриття провадження у справі, були відсутні, а також за №0000005 про вчинення кримінального порушення за ч.1 ст.197-1 КК України за фактом самовільного використання СВК «Росія» земельної ділянки.

Протоколом огляду місця події від 27.04.2021 земльної ділянки з кадастровим номером :01:001:1304 площею 50,0007 га, проведеного в рамках кримінального провадження №0000005, установлено, що земельна діянка засіяна сільськогосподарськими культурами, тобто її використання продовжується.

Таким чином, з огляду на те, що Приморською загальноосвітньою школою не дотримано спеціальної процедури укладення спірного договору, на думку прокурора, у останнього відсутні правові підстави для передання в користування СВК «Росія» земельної ділянки державної форми власності, договір не відповідає вимогам законодавства, а саме: 31, 92,93, 96 Земельного кодексу України, ст.ст. 1130-1134 Цивільного кодексу України, а також не спрямований на підставі ч.ч.1,2,5 ст.203,215 Цивільного кодексу України та відповідно є всі підстави для повернення земельної ділянки.

Ухвалою Південно-західного апеляційного суду від 09.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від „05 липня 2021р. у справі №916/892/21; призначено розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури до розгляду на 07 жовтня 2021 року о 10:30 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного суду від 07.10.2021 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від „05 липня 2021р. у справі №916/892/21 на термін, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, пов`язаних з належним повідомленням учасників справи про час та місце проведення наступного судового засідання; розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури відкласти на 12.10.2021 о 12:00.

У судовому засіданні 12.10.2021 року представник прокуратури доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

Представники інших сторін участі у судовому засідані не приймали, хоча були належним чином сповіщені про час та місце його проведення.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю вказаних представників.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення присутнього представника прокуратури, обговоривши доводи апеляційноїї скаргиперевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

Як установлено господарськими судом та підтверджено під час апеляційного перегляду, Розпорядженням голови Кілійської районної державної адміністрації Одеської області № 644 від 05.11.2003 Загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів с. Приморське Кілійського району Одеської області (Приморська ЗОШ І-ІІІ ступенів) надано у постійне користування земельну ділянку площею 50,0007 га вартістю 1 821 677 грн., яка розташована на території Приморської сільської ради за межами населеного пункту для дослідних і навчальних цілей.

Право постійного користування вказаною земельною ділянкою посвідчено державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії І- ОД № 000750 від 27.02.2004, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів та право постійного користування землею за № 60.

В подальшому, 08.01.2020 між Приморською ЗОШ І-ІІІ ступенів в особі директора Євтюхової Алли Ярославівни (Сторона - 1) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "РОСІЯ" в особі голови Чеботарьової Устини Пилипівни (Сторона - 2) було укладено договір про спільний обробіток землі, відповідно до умов якого сторони зобов`язались спільно обробляти земельну ділянку площею 50 га для дослідних і навчальних цілей та ведення підсобного сільського господарства, розташовану на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:1304, належну Стороні 1 на праві постійного користування згідно Державного акту на право постійного користування згідно Державного акту на право постійного користування землею І- ОД № 000750, виданого відповідно до рішення Кілійської районної державної адміністрації від 05.03.2003 року №644 і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею під №60 від 27.02.2004 року. За цим Договором Сторона 1 доручає, а Сторона 2 бере на себе зобов`язання надати Стороні 1 весь комплекс агротехнічних робіт при вирощувані сільськогосподарських культур, а саме: підготовку грунту для сівби, його культивацію, сівбу насіння, внесення мінеральних добрив, збирання врожаю та після урожайна доробка. При цьому Сторона 2 використовує власні кошти на придбання насіння, пального, техніки, добрив на земельній ділянці (п.п.1.1., 1.2 Договору від 08.01.2020).

Відповідно до п. 2.2. Договору Сторона - 1 зобов`язується у термін протягом 15 днів із моменту підписання цього Договору забезпечити доступ Стороні - 2 до земельної ділянки, що підлягає обробітку.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що врожай вирощений Сторонами спільно, відповідно до цього Договору, є спільною власністю сторін з якої, в рахунок виконання робіт та понесених витрат Сторона 2 отримує 70% врожаю продукції, вирощеній на спільно оброблюваній земельній ділянці. Сторона - 1 отримує за продукцію рослинництва 30% у натуральному вигляді від загальної кількості зібраного врожаю, яка реалізується Стороною - 2 після закінчення технологічного періоду.

Згідно з п. 3.3. Договору, грошові кошти за продукцію рослинництва по цінам, які склалися на момент реалізації врожаю, у розмірі, еквівалентному 30% врожаю Сторона - 2 перераховує на спец рахунок Стороні 1 після її реалізації, але не пізніше лютого наступного року.

Факт надання послуг фіксується шляхом підписання сторонами Акта приймання-передачі послуг (п.3.4 Договору від 08.01.2020).

Даний договір укладено строком на 7 років, набирає силу з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань (п.п. 7.1, 7.2 Договору від 08.01.2020).

Звертаючись до суду з позовом, прокурор зазначав, що вказаний договір є удаваним, оскільки його вчинено для приховування іншого правочину договору оренди земельної ділянки. При цьому, сам прихований договір оренди укладено з порушенням земельного законодавства, з огляду на що підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка поверненню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, місцевий господарський суд виходив з того, що відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди, якого вже не існувало на момент звернення Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури з позовом. Крім того, суд також відмовив прокурору у задоволенні вимоги про зобов`язання повернути земельну ділянку, оскільки предмет спору в цій частині був відсутній до порушення провадження у справі, що підтверджується актом прийому-передачі об`єкта спільного обробітку від 25.01.2021р.

Колегія суддів частково не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.ст. 626, 627 Цивільного кодексу України).

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарського договору).

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

Як передбачено ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосубєктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій.

Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Оскільки воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які ним передбачені, вирішенню підлягають питання правової природи оспорюваного правочину та характер спірних правовідносин сторін.

Згідно ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Статтею 1131 Цивільного кодексу України передбачено, що умовами договору про спільну діяльність, який укладається у письмовій формі, визначається координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статут виділеного для спільної діяльності майна, їх участь у результатах спільних дій (в тому числі в розподіленні прибутку, отриманого в результаті такої діяльності та інше).

Разом з тим, аналіз ст. 1130 Цивільного кодексу України та положень укладеного відповідачами договору від 08.01.2020 дає суду підстави для висновку, що оспорюваний договір не може вважатись договором про спільну діяльність.

Як вбачається з матеріалів справи, Приморська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області є юридичною особою, що належить до комунальної власності.

Засновником навчального закладу є Кілійська районна рада.

З матеріалів справи вбачається, що Приморській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії I-ОД №000750 від 27.02.2004 року, виданого Кілійською районною державною адміністрацією Радою народних депутатів Кілій ського району Одеської області, надано у постійне користування 50 га землі в межах згідно з планом землекористування для дослідних і навчальних цілей та для ведення підсобного сільського господарства.

Статтею 92 Земельного Кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, а також врегульовано, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набуває вичерпний перелік суб`єктів, серед яких є: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; заклади освіти незалежно від форми власності.

У постійного користувача відсутні повноваження на розпорядження земельною ділянкою, а земельна ділянка, яка надана на праві постійного користування, залишається у державній власності.

Таким чином, наділена правом постійного користування земельною ділянкою Приморська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області фактично передала земельну ділянку відповідачу, не маючи права розпоряджатися нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право:

а) самостійно господарювати на землі;

б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію;

в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі;

г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом;

ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

З тексту оспорюваного договору вбачається, що жодної спільної господарської мети сторони не мали, окрім здійснення відповідачем господарської діяльності з сільськогосподарського товаровиробництва на земельній ділянці, що перебуває в постійному користуванні Приморської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області.

Можливість спільних дій Приморської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області та відповідача з метою, визначеною предметом цього договору, виключається у зв`язку з тим, що школа є неприбутковою установою, що унеможливлює досягнення сторонами договору розвитку їх підприємств та отримання прибутку.

За умовами спірного договору лише відповідач отримує вигоду у вигляді виробленої сільгосппродукції, натомість набуття школою будь-яких прав на вироблену сільгосппродукцію не передбачено, узгоджено лише отримання від відповідача фіксованої грошової суми.

Тож, уклавши спірний договір, Приморська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області надала передбачені ст.92 Земельного кодексу України права володіння та користування земельною ділянкою відповідачу, яким за умовами цього договору має здійснюватись обробіток землі та збір врожаю. А Приморська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області, у свою чергу, отримує від відповідача суму прибутку.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

На підставі аналізу, наведеного у ст. 13 Закону України "Про оренду землі", визначення договору оренди землі та умов спірного договору вбачається, що за змістом договору від 08.01.2020 між сторонами фактично склалися правовідносини з оренди землі, оскільки при оренді землі здійснюється обробіток ґрунту, що становить собою користування земельною ділянкою, внаслідок якого вирощується товарна сільськогосподарська продукція. З огляду на наведене, правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане в користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).

Таким чином, з умов оспорюваного договору вбачається, що Приморська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області фактично передала відповідачу на платній основі земельну ділянку, що перебуває у його постійному користуванні, а тому положення даного договору повинні відповідати законодавству, що регулює правовідносини у сфері оренди землі.

Згідно ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Частиною 2 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Отже, сторонами не був дотриманий встановлений нормами земельного законодавства порядок щодо передачі в оренду спірної земельної ділянки. Укладення спірного договору призводить до порушення майнових інтересів держави щодо володіння, розпорядження та користування земельними ділянками сільськогосподарського призначення, що виявилося у вибутті з користування земельної ділянки без згоди власника та з порушенням встановленої законом процедури.

Окрім того, за змістом приписів ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

З огляду на умови спірного договору, земельна ділянка фактично використовується відповідачем для ведення сільгоспвиробництва з метою отримання прибутку, в той час як ця земельна ділянка надана Приморська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області для ведення дослідних та навчальних цілей.

Таким чином, умовами спірного договору порушено цільове призначення земельної ділянки, що суперечить положенням ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що оспорюваний договір, укладений сторонами, не відповідає приписам ст.ст. 92, 95, 96, 124 Земельного кодексу України та не спрямований на настання обумовлених ним наслідків відповідно до ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, а тому спірний договір підлягає визнанню недійсним.

Щодо вимоги прокурора про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку Приморській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області за актом прийому-передачі, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Правовими наслідками договору оренди землі є: для орендодавця отримання плати за надану у користування земельну ділянку, для орендаря використання земельної ділянки.

З огляду на те, що між сторонами фактично склалися правовідносини з оренди землі, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що Приморська ЗОШ фактично передала відповідачу на платній основі земельну ділянку, що перебуває у її постійному користуванні.

Договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 22.04.2021р. СВК «Росія» надав до суду угоду від 25.01.2021р. про дострокове розірвання договору про спільний обробіток земельної ділянки від 08.01.2020р. та акт прийому-передачі об`єкта спільного обробітку від 25.01.2021р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить до висновку, що спірна земельна ділянка площею 50 га, займана відповідачем на підставі договору від 08.01.2020р. була повернута Пнриморській ЗОШ.

За наведених обставин колегія суддів відмовляє у задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку Приморській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області за актом прийому-передачі, що визнаний судом недійсним, оскільки вказана земельна ділянка була повернута Приморській ЗОШ на підставі акту прийому-передачі об`єкта спільного обробітку від 25.01.2021р.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 05.07.2021 року по справі №916/892/21 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним Договору про спільний обробіток земельної ділянки від 08.01.2021, укладеного між Приморською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області та Сільськогосподарського виробничого кооперативу "РОСІЯ".

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд постановив:

1.Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду Одеської області від 05.07.2021р. у справі №916/892/21 скасувати.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсним Договір про спільний обробіток земельної ділянки від 08.01.2021, укладений між Приморською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області та Сільськогосподарського виробничого кооперативу "РОСІЯ".

В задоволенні вимоги щодо зобов`язання Сільськогосподарського виробничого кооперативу "РОСІЯ" повернути земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:1304 площею 50,0007 га вартістю 1 821 677 грн., яка розташована на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області (за межами населеного пункту) Приморській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області за актом прийому-передачі відмовити.

Стягнути з Приморської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кілійської районної ради Одеської області на користь Одеської обласної прокуратури 2837,5 грн. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги до суду.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу "РОСІЯ" на користь Одеської обласної прокуратури 2837,5 грн. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги до суду.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено „18 жовтня 2021 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя В.М. Головей

Суддя Г.П. Разюк