РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.09.2021Справа № 910/6104/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз"

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна"

про стягнення 702 994,98 грн,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 02.09.2021,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2021 року Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (далі - позивач, Оператор) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" (далі - відповідач, Компанія) про стягнення 702 994,98 грн, з яких три проценти річних у розмірі 223 368,95 грн та 479 626,03 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/11396/18 від 25.03.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6104/21, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), визначено сторонам строки на вчинення процесуальних дій.

Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена на адреси сторін відповідно до приписів чинного законодавства та була отримана уповноваженими представниками позивача та відповідача 30.04.2021 та 28.04.2021 відповідно, що підтверджено наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень 011 та 010.

17.05.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

28.05.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи суд 22.07.2021 без виклику представників сторін ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, починаючи зі стадії відкриття провадження, підготовче засідання призначити на 19.08.2021 та запропонувати сторонам подати до суду додаткові докази.

06.08.2021 від позивача до суду надійшли клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з іншим судом, а також письмові пояснення на виконання ухвали суду від 22.07.2021.

16.08.2021 після виходу судді відпустки за наслідками розгляду клопотання позивача від 16.08.2021 було відмовлено у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції з іншим судом з огляду на відсутність технічної можливості.

У судовому засіданні 19.08.2021 судом встановлено, що відповідачем не виконано ухвалу суду від 22.07.2021 в частині подання додаткових доказів.

Зважаючи на першу неявку представника позивача та необхідність надання часу відповідачу для подання додаткових доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатні підстав для відкладення підготовчого засідання у справі в порядку статті 202 ГПК України.

За наслідками судового засідання 22.07.2021 була постановлена ухвала про відкладення розгляду справи на 02.09.2021.

Під час судового засідання 02.09.2021 представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві.

У свою чергу представник Компанії проти позову заперечував, а також надав пояснення щодо не подання доказів отримання вимоги від 01.08.2018.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2013 між ПАТ "Львівгаз" - покупцем і ПАТ "НАК "Нафтогаз України" - продавцем укладено договір купівлі-продажу природного газу №13-260-Н.

У грудні 2013 року ПАТ "Львівгаз" вчинило ряд односторонніх правочинів щодо зарахування зустрічних однорідних вимог із ПАТ "НАК "Нафтогаз України", оформлених як заяви на загальну суму 5 296 631,00 грн, а саме: № 1 на суму 460 591,49 грн, № 2 на суму 555 198,45 грн, № 4 на суму 1 435 257,44 грн, № 5 на суму 2 406 174, 27 грн, № 6 на суму 439 409, 35 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2017 у справі № 914/3703/15, було визнано заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 32 998 615,11 грн.

При цьому, як вбачається з вказаної постанови, при ухвалені рішення суд виходив з презумпції правомірності односторонніх правочинів №№1, 2, 4, 5, 6, тому загальна сума заборгованості, яка підлягала стягненню за цим рішенням, була зменшена до 27 701 984,11 грн.

Вже після набрання законної сили рішення Вищого господарського суду України від 09.11.2017 у справі № 914/3703/15, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернувся до суду з вимогою про визнання недійними односторонніх правочинів №№1, 2, 4, 5, 6.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.02.2014 у справі № 914/166/14, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.09.2014 і постановою Вищого господарського суду України від 06.11.2014, відмовлено у задоволенні позову ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "Львівгаз" про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви № 1 від 13.12.2013 щодо припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 460 591,49 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.03.2014 у справі № 914/165/14, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2014 і постановою Вищого господарського суду України від 02.07.2014, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відмовлено у задоволенні позову до ПАТ "Львівгаз" про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви № 2 від 17.12.2013 щодо припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 555 198,45 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.03.2014 у справі № 914/514/14, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.07.2016 і постановою Вищого господарського суду України від 18.09.2014, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відмовлено у задоволенні позову до ПАТ "Львівгаз" про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви № 6 від 30.12.2013 щодо припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 439 409,35 грн.

Водночас, постановами господарського суду Львівської області від 18.07.2018 у справах № 914/162/14 та № 914/163/14, були скасовані судові рішення Господарського суду Львівської області від 25.02.2014 з прийняттям нових рішень про задоволення позовних вимог ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання недійсними односторонніх правочинів - заяви від 20.12.2013 №4 та №5 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суми 1 435 257,44 грн та 2 406 174,27 грн відповідно.

Постановою Верховного Суду від 13.11.2018 залишено без змін постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 у справі № 914/163/14.

Постановою Верховного Суду від 27.11.2018 змінено постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 у справі № 914/162/14 шляхом виключення із її мотивувальної частини висновків про спірність вимог ПАТ "Львівгаз" під час розгляду справи судом і про обов`язок повторного доведення безспірності вимог у суді. В іншій частині постанову апеляційного суду залишено без змін.

01.08.2018 позивач звернувся до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" із письмовою вимогою, у якій, на підставі статей 530, 693 Цивільного кодексу України, просив повернути ПАТ "Львівгаз" попередню оплату за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 в сумі 3 841 431,71 грн. Однак, відповіді на претензію чи грошових коштів від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" позивач не отримав, що стало підставою звернення до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд наголосив на відсутності доказів наявності у ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зобов`язання з повернення позивачу суми попередньої оплати в розмірі 3 841 431,71 грн, натомість ці кошти є частиною суми штрафних санкцій і процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 32 998 615,11 грн, нарахованих ПАТ "Львівгаз" за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безспірність грошової вимоги ПАТ "Львівгаз" у сумі 32 998 615,11 грн і про встановлення судами у справі № 914/3703/15 правової природи грошових коштів у розмірі 3 841 431,71 грн, які є попередньою оплатою за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013.

Постановою Верховного Суду від 04.07.2019 постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 у справі № 910/11396/18 залишена без змін

11.04.2019 на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 у справі № 910/11396/18, що набрала законної сили 25.03.2019, Господарським судом міста Києва було видано накази.

Позивач стверджує, що Компанія вищевказане судове рішення в справі № 910/11396/18 виконала 17.07.2020, на підтвердження чого надала до суду довідку банку Кліринговий дім № 02-01/01445 від 09.02.2021.

Оператор зазначає, що оскільки договором купівлі-продажу природного газу №13-260-Н від 04.01.2013 строк повернення попередньо оплати після закінчення строку дії договору в частині поставок газу не було визначено, позивач на підставі приписів статті 530 Цивільного кодексу України, 01.08.018 направив вимогу про повернення суми попередньої оплати в розмірі 3 841 431,44 грн.

Оскільки Компанія не виконала вимогу до 08.08.2018 позивач розрахував три проценти річних та інфляційні втрати за період з 09.08.2018 по 16.07.2020 та заявив їх до стягнення з відповідача в межах даного позову.

Відповідач проти позову заперечував, з огляду на те позивачем не надано доказів отримання Компанією вимоги від 01.08.2018. На вимогу суду відповідач не надав докази отримання спірної вимоги.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

За приписами статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція міститься в пункті 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

Отже чинне законодавство не пов`язує наявність судових рішень про стягнення заборгованості з припиненням грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України в справі №6-1206цс15 та постанові Верховного Суду від 18.01.2018 в справі №309/4208/13-ц.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.08.2018 позивачем на адресу Компанії була скерована вимога про повернення суми попередньої оплати, розмір та обов`язок повернення якої було встановлено судовими рішеннями в справі № 910/11396/18.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, суд погоджується із доводами відповідача щодо відсутності доказів отримання вказаної вимоги, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про те, що періодом розрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат слід здійснювати за період 01.09.2018-16.07.2020. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що судове рішення є обов`язковим до виконання, при цьому ухилення відповідача від надання доказів отримання вимоги із посиланням на те, що саме на позивача покладений обов`язок документарного доведення своїх вимог, жодним чином не нівелює наявність обов`язку Компанії сплатити позивачу компенсаційні втрати - три проценти річних та інфляційних втрат.

Судом встановлено, що заявлені позивачем до стягнення суми трьох процентів річних та інфляційних підлягають перерахунку з урахуванням вказаного вище періоду прострочення. Так, здійснивши арифметичний перерахунок, суд вважає за можливе покласти на відповідача обов`язок сплати на користь Оператора 451 790,36 грн інфляційних втрат та 223 368,95 грн трьох процентів річних.

Приписами статей 76-77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" про стягнення 702 994,98 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" (01601, місто Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (79039, Львівська обл., місто Львів, ВУЛ.ЗОЛОТА, будинок 42; ідентифікаційний код 03349039) 451 790,36 грн (чотириста п`ятдесят одну тисячу сімсот дев`яносто гривень 36 копійок) інфляційних втрат, 223 368,95 грн (двісті двадцять три тисячі триста шістдесят вісім гривень 95 копійок) три проценти річних та 10 127,39 грн (десять тисяч сто двадцять сім гривень 39 копійок) судового збору.

3. У іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 07.10.2021.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ