ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

24 вересня 2021 року м.Тернопіль Справа №921/112/21
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , с.Сидорів Гусятинського району Тернопільської області

до відповідача: Микулинецької селищної ради, смт.Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області

про визнання протиправними та скасування рішень

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Фермерського господарства МИКУЛИН, смт.Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області

до відповідача: Микулинецької селищної ради, смт.Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області

про визнання протиправними та скасування рішень

за участю представників:

позивача: Будз Т.В., адвокат, ордер №084386 серії ТР від 29.03.2021;

третьої особи: Будз Т.В., адвокат, ордер серії ТР №084389 від 19.05.2021;

відповідача: Ярмусь В.Д., адвокат, ордер серії АА №033498 від 12.07.21.

В порядку ст.ст.8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування підготовчого засідання за допомогою технічних засобів.

Зміст позовних вимог.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , с.Сидорів Гусятинського району Тернопільської області звернувся 26.02.2021 (згідно відтиску штампу вхідної кореспонденції суду за вх.№124) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Микулинецької селищної ради, смт.Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області, про визнання протиправними та скасування рішень селищної ради №252 від 29.01.2021 Про проведення земельних торгів (аукціону) та №255 від 29.01.2021 Про розгляд звернення ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано з посиланням на порушення Відповідачем процедури реалізації переважного права на поновлення договорів оренди землі відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Зазначено, що оскаржуваним рішенням №255 від 29.01.2021 Позивачу відмовлено у поновленні договорів оренди земельних ділянок від 24.02.2014 (три договори). Дане рішення позивач вважає прийнятим формально, адже попереднім рішенням №252 від 29.01.2021 селищною радою право оренди спірних земельних ділянок виставлено на земельні торги (аукціон), відповідно Позивача заздалегідь позбавлено прав на землекористування. Дії органу місцевого самоврядування в частині визначення рейтингу найбільш вигідних цінових пропозицій без будь якого повідомлення ОСОБА_1 як діючого орендаря та відмова у продовженні договорів оренди з формальних підстав, на думку Позивача свідчить про корупційний, непрозорий підхід до процедури передачі в оренду земель та є додатковою підставою для скасування рішення №255 від 29.01.2021.

Також вказує, що договори оренди землі та подальші зміни до них укладалися до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» №340-ІХ від 05.12.2019, тому на розгляд Микулинецькій селищній раді були надані проекти додаткових угод про поновлення терміну дії договорів оренди землі, а не проекти договорів оренди.

Посилання Відповідача в оскаржуваному рішенні № 255 на неподання Орендарем саме проектів договорів оренди землі, котрі не передбачені чинним законодавством як на підставу для відмови у поновленні договорів оренди землі, вважає протиправною дією органу місцевого самоврядування.

Щодо правових понять «переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк» та «поновлення договору оренди землі» позивач просить врахувати, що у законодавстві, чинному на момент укладення договорів оренди землі, аналогічно як і в змісті договорів оренди землі від 24 лютого 2014 року існувало поняття переважного права на поновлення договору оренди землі, яке за своєю суттю відрізнялось від переважного права на укладення договору на новий строк необхідністю дотримання ряду умов, передбачених різними частинами статті 33 Закону України «Про оренду землі». Лише з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» розмежовано вищевказані правові інститути; використання ОСОБА_1 формулювання «переважного права на поновлення договору оренди землі» не свідчить про бажання скористатись одночасно обома інститутами прав чи підмінити ці поняття, а є лише використанням назви правової норми законодавства, діючої на той час та чинного договору оренди землі.

Позовні вимоги третьої особи.

19.05.2021 Фермерським господарством МИКУЛИН в межах підготовчого провадження подано позовну заяву без номеру від 11.05.2021 (вх.№352) до селищної ради про визнання протиправними та скасування рішень Микулинецької селищної ради від 29 січня 2021 року №252 Про проведення земельних торгів (аукціону) та від 29 січня 2021 року №255 Про розгляд звернення ОСОБА_1 та заяву про залучення фермерського господарства до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, вказуючи, що після створення юридичної особи до останнього перейшли всі права та обов`язки за укладеними договорами оренди землі, а саме на земельну ділянку, площею 17,7528га за кадастровим номером :01:001:0555, на земельну ділянку, площею 12,5500га за кадастровим номером :01:001.0564 та ділянку, площею 3,9801га за кадастровим номером :01:001.0553, котрі були надані ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, тобто з 19.07.2017 (з моменту державної реєстрації фермерського господарства як юридичної особи). Вважає, що Відповідачем внаслідок прийняття оскаржуваних рішень було порушено право фермерського господарства МИКУЛИН як фактичного орендаря спірних земельних ділянок на землекористування.

В обґрунтування позову Господарство вказує, що ОСОБА_1 як керівник ФГ звертався до селищної ради двічі: у липні 2020 року та повторно у січні 2021 року з листами-повідомленнями про поновлення договорів оренди земель, втім рішенням п`ятої сесії восьмого скликання Микулинецької селищної ради від 29 січня 2021 року №252 «Про проведення земельних торгів (аукціону)» було вирішено «після закінчення договору оренди земельних ділянок, виставити на земельні торги (аукціон) право оренди на земельні ділянки, згідно Переліку, наведеного в додатку № 1 до рішення; затверджено порядок проведення вказаних земельних торгів (аукціону); визначено умови продажу лотів, обов`язки переможця торгів, тощо.

Згідно Переліку земельних ділянок комунальної власності Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, для продажу окремими лотами на земельних торгах у формі аукціону на продаж виставлено право оренди щодо земельних ділянок, площею 17,7528 га, 12,5500 га та 3,9801 га, які спершу ОСОБА_1 , а згодом ФГ «МИКУЛИН» використовували на підставі Договорів оренди землі від 24.02.2014 року. Умовами продажу лотів визначено дві обставини, а саме: строк оренди кожної земельної ділянки становить 7 років та стартовий розмір річної орендної плати (стартова ціна лота) по обох лотах в розмірі 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Рішенням Микулинецької селищної ради від 29 січня 2021 року №255 «Про розгляд звернення ОСОБА_1 », після ухвалення селищною радою рішення №252, було розглянуто лист-повідомлення про поновлення договорів оренди землі та вирішено відмовити ОСОБА_1 у поновленні договорів оренди землі від 24.02.2014 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0555, площею 17,7528га, земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0564, площею 12,5500 га та земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0553, площею 3,9801 га, через підписання додаткових угод до договорів оренди землі від 24.02.2014 року з додатковими угодами від 07.07.2020 року.

Відповідні рішення ради Господарство вважає незаконними, такими, що підлягають до скасування, виходячи з послідовності їх прийняття, адже на засіданні сесії радою спершу розглядалось питання щодо проведення земельних торгів (аукціону) спірних земельних ділянок, а згодом цього ж дня прийнято рішення про фактичне позбавлення Орендаря права на подальше продовження договорів оренди. Тобто шляхом прийняття рішення №255 селищна рада лише підтвердила висновки свого попереднього рішення та з формальних причин відмовила орендареві у поновленні договорів оренди землі. Така послідовність дій щодо ухвалення рішень, на думку Господарства, свідчить про той факт, що питання про поновлення ОСОБА_1 , як діючому керівнику ФГ «МИКУЛИН» договорів оренди землі від 24.02.2014 року розглядалось радою формально, оскільки на час його розгляду вже заздалегідь було прийнято рішення про позбавлення останнього прав на подальше використання орендованих земельних ділянок.

Щодо посилань відповідача на невигідні для Микулинецької громади умови діючих договорів оренди землі від 24.02.2014 в частині розміру орендної плати, то ФГ МИКУЛИН звертає увагу на лист-повідомлення від 22 січня 2021 року, у якому запропоновано орендну плату в розмірі, що складає 12% від нормативної грошової оцінки земель, що є значно вищою від розміру орендної плати, визначеного в умовах продажу прав оренди на зазначені земельні ділянки згідно рішення №252 від 29.01.2021.

Заперечення відповідача щодо позову.

Відповідач позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 та ФГ «Микулин» не визнає. Вважає прийняті селищною радою рішення законними, такими, що прийняті у відповідності до чинного земельного законодавства та в межах повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

З приводу звернення позивача від 10 липня 2020 року про поновлення договорів оренди землі, відповідачем зазначено, що таке було подано органу місцевого самоврядування лише 20.07.2020, та без долучення відповідних проектів додаткових угод, тому у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття рішення про продовження орендних правовідносин.

Відповідач вважає, що у позові ФОП ОСОБА_1 стверджуючи про наявність у нього переважного права на укладення договорів оренди на новий строк (частини перша - п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі») одночасно просив раду про поновлення договорів оренди (частина шоста статті 33 вказаного Закону) на інших умовах, що вказує на реалізацію одночасно двох різних правових інститутів продовження орендних земельних правовідносин (використання переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк та поновлення договору оренди землі). Однак, внаслідок внесення 05.12.2019 змін до нормативно-правових актів, які регулюють поновлення договорів оренди землі, відбулося розмежування понять «переважне право на укладення договору оренди землі» та «поновлення договору оренди землі» на законодавчому рівні, що свідчить про відмінність як зазначених понять так і закріплених за ними правових механізмів реалізації таких. Про розмежування зазначених понять додатково свідчать зміни, які були внесені 05.12.2019 до ст.134 ЗК України. Так, вказана стаття в редакції, що була чинною до 16.01.2020, в абзаці 22 частини другої передбачала, що у разі поновлення договорів оренди землі земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах). У той же час, зазначена норма в редакції, яка діє з 16.01.2020 встановлює, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі поновлення договорів оренди землі, укладення договорів оренди землі на новий строк з використанням переважного права орендаря.

Водночас, внесеними 05.12.2019 змінами до законодавства, що регулює правовідносини, пов`язані з поновленням договорів оренди землі, Закон України «Про оренду землі» було доповнено статтею 32-2, а частину шосту статті 33 було виключено у зв`язку із додаванням до Глави 19 Земельного кодексу України статті 126-1. У ст.32-2 Закону України «Про оренду землі» було передбачено, що поновлення договорів оренди землі здійснюється в порядку, передбаченому статтею 126-1 ЗК України. Отже, починаючи з 15.07.2020 року (дати набрання чинності змін, внесених 05.12.2019 згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству») правовідносини щодо поновлення договорів оренди, які були врегульовані ч. 6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», стали предметом регулювання у ст. 126-1 ЗК України, про що прямо зазначає ст. 32-2 Закону України «Про оренду землі». При цьому, з 15.07.2020 року відносин щодо реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк є виключно предметом регулювання ст.33 Закону України «Про оренду землі» в редакції Закону №340-ІХ від 05.12.2019. Відтак, відповідач вважає, що оскільки позивач ставить питання про реалізацію саме свого переважного права на укладення договорів оренди землі на новий строк, яке є відмінним від поновлення договорів оренди (яке до 15.07.2020 було предметом регулювання ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а після 15.07.2020 стало предметом регулювання ст. 126-1 ЗК України), то посилання на абц. 4 розділу ІХ Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» (доповненого згідно із Законом № 340-ІХ від 05.12.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству»), є помилковим.

З приводу правомірності прийняття рішення від 29 січня 2021 року №252 «Про проведення земельних торгів (аукціону)» відповідач вказує, що нормами ст.33 Закону України «Про оренду землі» передбачено порядок реалізації переважного права на укладення договорів оренди землі на новий строк, а саме: орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. Водночас, ч.3 ст.33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що до листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору. Натомість, Позивач звернувся до Відповідача із листом-повідомленням про поновлення договорів оренди землі від 22.01.2021 без долучення проектів договорів оренди. Відповідно рада, отримавши лист-повідомлення позивача від 22.01.2021, під час прийняття рішення №252 від 29 січня 2021 року «Про проведення земельних торгів аукціону)» вважала, що позивач не має наміру реалізовувати своє переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк через не дотримання порядку реалізації такого права, передбаченого ч.1-5 ст.33 Закону України «Про оренду землі».

Заперечення відповідача щодо позову третьої особи.

Позов третьої особи відповідач також не визнає.

Серед іншого зазначає, що законодавством, чинним на час створення ФГ «Микулин» було передбачено отримання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності фермерським господарством як юридичною особою. Одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення фермерського господарства, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для проведення державної реєстрації фермерського господарства. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення фермерського господарства без створення фермерського господарства. Після отримання земельної ділянки фермерське господарство мало бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набувало статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Однак, ОСОБА_1 не передавав спірні земельні ділянки в користування ФГ «МИКУЛИН», про що свідчить Статут фермерського господарства, а також факт відсутності у господарства зареєстрованого речового права оренди даних земельних ділянок.

Зазначає, що з метою створення фермерського господарства громадянином ОСОБА_1 було отримано у користування 9 земельних ділянок, що розташовані на території Підгаєцького району Тернопільської області, а саме за кадастровими номерами :01:001:1120, площею 9,3159га; :01:001:1121, площею 7,1317га; :01:001:1393, площею 57,9318га; :01:001:1377, площею 10,5960га; :01:001:1547, площею 40,6884га; :01:001:1546, площею 18,1486га; :01:001:1545, площею 12,1261га; :01:001:0460, площею 26,2565га, :01:001:1123, площею 10,6643га, на підставі укладених 14.02.2014 з Головним управлінням Держземагенства у Тернопільській області договорів оренди землі.

Оскільки на момент прийняття оскаржуваних рішень, ФГ «Микулин» вже набуло статусу юридичної особи, то отримання у подальшому земельних ділянок в оренду без проведення земельних торгів, суперечило б вимогам статті 124, 134 Земельного кодексу України.

Вказує, що ФГ «Микулин» не зверталося до Головного управління Держземагенства у Тернопільській області чи до Микулинецької селищної ради про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок з метою визначення Господарства Орендарем земельних ділянок за укладеними договорами від 24.02.2014. Також ФГ «Микулин» не зверталося до відповідача з клопотанням про продовження терміну дії договорів на новий строк. В той же час, звернення ОСОБА_1 про поновлення договорів оренди, відповідач вважає намаганням третьої особи обійти процедуру земельних торгів.

Крім того, відповідач просив суд звернути увагу на те, що Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області листом від 25.05.2021 №18-19-0.186-370/90-21 повідомляло відповідача про неналежне виконання умов договорів оренди, оскільки спірні земельні ділянки обробляються не ОСОБА_1 чи ФГ «МИКУЛИН», а громадянином ОСОБА_2 , про що складено акт перевірки з надісланням останньому припису про усунення порушень земельного законодавства.

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою суду від 03.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого провадження на 30.03.2021; встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті спору; учасників справи викликано у підготовче засідання.

Підготовче засідання, призначене на 30.03.2021 відкладалося на 20.04.2021, в якому оголошувалася перерва до 20.05.2021.

Ухвалою суду від 20.05.2021 залучено до участі у справі Фермерське господарство МИКУЛИН в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору; прийнято до розгляду позовну заяву Фермерського господарства МИКУЛИН про визнання протиправними та скасування рішення Микулинецької селищної ради №252 від 29 січня 2021 року Про проведення земельних торгів (аукціону) та рішення №255 від 29 січня 2021 року Про розгляд звернення ОСОБА_1 ; позовні вимоги Господарства об`єднано одне провадження для спільного розгляду з первісним позовом у даній справі.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи розпочато спочатку з призначенням підготовчого засідання на 13.07.2021, в якому оголошувалися перерви, востаннє до 17.08.2021.

Ухвалою суду від 05.08.2021 відмовлено у задоволенні клопотання без номеру від 29.07.2021 (вх.№6375 від 04.08.2021) Микулинецькій селищній раді про закриття провадження у справі щодо поданого Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 позову з мотивів, наведених в ухвалі.

Згідно ухвали суду від 13.07.2021 строк підготовчого провадження у справі продовжено на 30 днів, - до 20.08.2021.

Ухвалою суду від 17.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 31.08.2021, в якому оголошувалася перерва до 07.09.2021, а згодом до 24.09.2021.

В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи та заперечення, наведені у підготовчому провадженні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 ГПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Рішення приймаються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Після виходу з нарадчої кімнати відповідно до ст.240 ГПК України у судовому засіданні 24.09.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в частині заявленого позову Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 як Орендарем та Головним управлінням Держземагенства у Тернопільській області як Орендодавцем було укладено три договори оренди землі, відповідно до яких орендар отримав в строкове платне користування терміном на 7 років земельні ділянки для ведення фермерського господарства, а саме: ділянку, площею 17,7528га за кадастровим номером :01:001:0555; ділянку, площею 12,5500га за кадастровим номером :01:001:0564 та земельну ділянку, площею 3,9801га за кадастровим номером :01:001:0553, які знаходяться на території Микулинецької селищної ради.

Відповідно до даних Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №26531080 від 18.02.2021 вбачається, що ОСОБА_1 з 03.03.2011 зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що в Реєстрі вчинено запис за №0002691, з такими видами економічної діяльності: змішане сільське господарство, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Тобто, на момент укладення договорів оренди, і на момент вирішення спору ОСОБА_1 перебуває в статусі фізичної особи-підприємця.

У липні 2017 року Відділом державної реєстрації Теребовлянської районної державної адміністрації було проведено державну реєстрацію створення юридичної особи Фермерського господарства «МИКУЛИН», про що в Реєстрі міститься запис №0001227. Засновником та керівником Господарства є ОСОБА_1 , що також вбачається із Статуту ФГ «МИКУЛИН», затвердженого установчими зборами від 23 травня 2018 року та наказу «Про виконання повноважень голови ФГ «МИКУЛИН» від 27 липня 2017 року №1. Таким чином, з 27.07.2017 ОСОБА_1 є також головою фермерського господарства.

У додаткових поясненнях (вх.№2315 від 18.03.2021) Позивач стверджує, що після створення ФГ «МИКУЛИН» земельні ділянки площею 17,7528га за кадастровим номером :01:001:0555;площею 12,5500га за кадастровим номером :01:001:0564; площею 3,9801га за кадастровим номером :01:001:0553 фактично були передані в користування фермерському господарству, згідно цільового призначення, визначеного у договорах оренди землі від 24.02.2014, а саме для ведення фермерського господарства. Земельні ділянки використовуються ФГ «Микулин» та з 2018 року останнім сплачується орендна плата.

Оскільки Микулинецькою селищною радою 29.01.2021 прийнято орскаржувані рішення, якими право оренди спірних земельних ділянок виставлено на земельні торги (аукціон) та відмовлено ОСОБА_1 у поновленні договорів оренди земельних ділянок від 24.02.2014, позов про скасування вказаних рішень Микулинецької селищної ради заявлено ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем, адже на момент виникнення спірних правовідносин позивач здійснював підприємницьку діяльність, хоча у договорах оренди земельних ділянок від 24 лютого 2014 року про це прямо не зазначено.

Фактичні обставини справи в частині позову Фермерського господарства «МИКУЛИН». Судом встановлено таке.

24.02.2014 між Головним управлінням Держземагенства у Тернопільській області як Орендодавцем та громадянином ОСОБА_1 як Орендарем укладено три договори оренди земельних ділянок (далі - договори), на підставі яких Орендодавець передав для ведення фермерського господарства у строкове платне користування Орендарю три земельні ділянки сільськогосподарського призначення, котрі надані із земель резервного фонду/угіддя рілля/, та знаходяться на території Микулинецької селищної ради, а саме:

- площею 17,7528га за кадастровим номером :01:001:0555;

- площею 12,5500га за кадастровим номером :01:001:0564;

- площею 3,9801га за кадастровим номером :01:001:0553 (п.п.1, 15-17, 20, 29, 30, 31 договорів).

Згідно пункту 8 договорів такі укладено терміном на 7 років; після закінчення строку договору Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк; у цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Розмір та порядок внесення орендної плати сторони узгоджено у п.п.9-11 договорів, відповідно до яких орендна плата вноситься Орендарем щомісячно не пізніше 10 числа наступного за звітним місяцем у грошовій формі в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 14232,64грн в рік за земельну ділянку, площею 17,7528га, 10061,49грн в рік за земельну ділянку, площею 12,55га та 3190,90грн в рік за земельну ділянку, площею 3,9801га. Розмір орендної плати переглядається сторонами щорічно (п.11 договорів) , а обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.10).

Відповідно до п.36 договорів зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Дія договору припиняється, зокрема у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність (п.37 договорів).

Договори оренди земельних ділянок набули чинності після їх підписання сторонами та їх державної реєстрації (п.43 договорів).

Факт передачі Орендарю земельних ділянок у користування підтверджується Актами приймання-передачі від 26.02.2014; право оренди земельних ділянок за ОСОБА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого права №18311880 від 26.02.2014, №18317448 від 26.02.2014, №18315033 від 26.02.2014, №216918587 від 20.07.2020, №216916004 від 20.07.2020, №216909460 від 20.07.2020, а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №266722263 від 20.07.2021; строк оренди визначено до 24.02.2021.

В подальшому, громадянином ОСОБА_1 створено Фермерське господарство Микулин, державну реєстрацію якого здійснено 19.07.2017, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за №0001227. Даний факт підтверджується інформацією з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №26472735 від 10.02.2021, наказом ФГ «МИКУЛИН» «Про виконання повноважень голови ФГ «МИКУЛИН» від 27 липня 2017 року №1, Статуту Фермерського господарства «МИКУЛИН», затвердженого установчими зборами від 23 травня 2018 року (далі - Статут).

Відповідно до п.1.1 Статуту, фермерське господарство «Микулин» створено у відповідності до Земельного кодексу України, Закону України «Про фермерське господарство», інших нормативних актів. Фермерське господарство є комерційною організацією, створеною родичами та членами сім`ї, які внесли майновий та грошовий внесок, для здійснення підприємницької діяльності з виробництва сільськогосподарської продукції, а також її переробки, зберігання, транспортування та реалізації, заснованої на їх особистій трудовій участі і використанні земельної ділянки, наданої для цих цілей відповідно до чинного законодавства України.

Засновником та головою Фермерського господарства є ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , виданий 18.02.2009 Гусятинським РВ УМВС України в Тернопільській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) (п.п.1.2, 1.2 Статуту).

Згідно п.4.1 Статуту членами ФГ «МИКУЛИН» є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

У пункті 6.1 Статуту передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство (п.6.2 Статуту).

Позивач вказує, що після створення фермерського господарства спірні земельні ділянки використовувалися за цільовим призначенням Фермерським господарством Микулин, а з 2018 року Господарством сплачувалися орендні платежі, про що свідчать долучені до справи платіжні документи (а.с.128-162).

У 2020 році на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №60-р від 31.01.2018 Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад та наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №19-4388/14-18-СГ від 22.12.2018 Про передачу земельних ділянок у комунальну власність спірні земельні ділянки були передані до комунальної власності Микулинецької селищної ради. У зв`язку з цим до договорів оренди були укладені 07.07.2020 додаткові угоди, якими внесено зміни щодо особи орендодавця, а саме: замінено Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області на Микулинецьку селищну раду.

За інформацією Головного управління ДПС у Тернопільській області №2138/6/19-00-24-06 від 16.02.2021 у ОСОБА_1 станом на 16.02.2021 відсутня заборгованість по орендних платежах за землю (платіж 18010900)

20 липня 2020 року ОСОБА_1 надано селищній раді заяву-звернення від 10.07.2020 з урахуванням п.8 договорів оренди землі та ст.33 Закону України «Про оренду землі», в якій висловлено намір скористатися переважним правом на поновлення договорів та прохання поновити договори оренди землі від 24 лютого 2014 року на той самий строк та на тих самих умовах. У відповідь листом №762 від 02.11.2020 радою повідомлено про розгляд такого звернення 15.10.2020, однак рішення з даного питання депутатами не було прийнято.

У зв`язку із закінченням терміну дії договорів, 22 січня 2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Микулинецької селищної ради з листом-повідомленням, в якому зазначив про свій намір поновити на той самий термін -7 років договори оренди землі від 24 лютого 2014 року, при цьому запропонувавши орендну плату в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. До листа-повідомлення було долучено три проекти додаткових угод до договорів оренди землі від 24.02.2014 з урахуванням додаткових угод від 07.07.2020 року.

З приводу вказаних земельних ділянок Микулинецькою селищною радою 29.01.2021 прийнято оскаржувані рішення:

- №252 «Про проведення земельних торгів (аукціону)», згідно якого вирішено після закінчення договорів оренди земельних ділянок, виставити на земельні торги (аукціон) право оренди на земельні ділянки за кадастровими номерами :01:001.0555; №:01:001:0564; №:01:001:0553, перелік яких наведено у Додатку 1 до рішення (п.1 рішення); постановлено Микулинецькій селищній раді виготовити технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для передачі в оренду; затвердити стартову ціну лотів, крок торгів, розмір гарантійного внеску та інші умови продажу лотів,; визначено обов`язки переможця земельних торгів; вирішено провести земельні торги з продажу земельних лотів, зазначених в додатку до цього рішення, відповідно до Земельного кодексу України на право оренди на земельну ділянку. За результатами торгів передати переможцю аукціону земельну ділянку на умовах, визначених в договорі оренди землі (п.5рішення); згідно п.6 цього рішення доручено селищному голові укласти з виконавцем торгів договір про проведення земельних торгів, підписати протокол торгів та укласти з переможцем аукціону договір оренди землі; виконавчому комітету селищної ради доручено забезпечити передачу виконавцю торгів документації по лотах, які виставляються на земельні торги (п.7 рішення). Згідно Переліку земельних ділянок комунальної власності Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області для продажу окремими лотами на земельних торгах у формі аукціону (аукціон), визначеному в Додатку 1 до рішення №252 від 29.01.2021, на продаж виставлено три земельні ділянки, що є об`єктами оренди за укладеними з ОСОБА_1 договорами оренди землі від 24.02.2014. Умовами продажу лотів визначено строк оренди кожної земельної ділянки - 7 років та стартовий розмір річної орендної плати (стартова ціна лота) по обох лотах - 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Дане рішення радою прийнято відповідно до п. 34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 12,83,122,124,127,134-139 ЗК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на підставі рекомендації постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища, документації, підготовленої до земельних торгів, що вбачається з преамбули даного рішення. Суд констатує, що селищною радою не було надано суду документів, на підставі яких дане рішення було прийнято та не зазначено поважності причин, за яких такі докази неможливо надати.

- №255 «Про розгляд звернення ОСОБА_1 », яким вирішено відмовити ОСОБА_1 у поновленні договорів оренди землі від 24.02.2014 щодо земельних ділянок, площею 17,7528 за кадастровим номером :01:001.0555; площею 12,5500га за кадастровим номером :01:001:0564; площею 3,9801га за кадастровим номером :01:001:0553, через підписання додаткових угод до договорів оренди землі від 24.02.2014 з додатковими угодами від 07.07.2020.

Як вбачається із преамбули даного рішення, підставою його прийняття визначено положення ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», встановлення факту відсутності у поданому орендарем 22.01.2021 за вх.№80 пакеті документів проекту договору оренди землі, тобто документу, який згідно ст.33 Закону України «Про оренду землі» є обов`язковим, а також враховуючи рішення Микулинецької селищної ради від 20.08.2020 за №3024 та Положення про земельні торги у формі аукціону на території Микулинецької селищної ради. При цьому органом місцевого самоврядування враховано також обставини наявності у селищній раді документів з більш вигідними пропозиціями щодо оренди спірних земельних ділянок та рекомендації постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду документів, на підставі яких дане рішення було прийнято радою та не вказав поважності причин, за яких такі докази неможливо надати, що позбавляє суд можливості надати відповідним доказам правову оцінку та прийняти законне рішення на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх доказів в сукупності, а також встановити обґрунтованість тверджень відповідача щодо законності прийняття оскаржуваних рішень.

Відповідач вказує, що згідно листа №18-19-0.186-370/90-21 від 25.05.2021 Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області за зверненням Микулинецької селищної ради №566 від 26.04.2021 щодо проведення перевірки на предмет дотримання вимог земельного законодавства під час використання земельних ділянок за кадастровими номерами :01:001:0564, :01:001:0553, :01:001:0555 Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області проведено перевірку, за результатами якої встановлено, що вказані земельні ділянки самовільно використовуються громадянином ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що є порушенням земельного законодавства; за результатами перевірки складено Акт та видано Припис з вимогою усунути порушення вимог земельного законодавства.

Норми права та мотиви, з яких суд виходить при ухваленні рішення. Оцінка доказів позову третьої особи.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Законодавець у ч.1 ст.16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Так само кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, що прямо передбачено у ч.2 ст.15 ЦК України.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004, поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 76 ГПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

У даному спорі ФГ «Микулин» обґрунтовує порушення переважного права на продовження договорів оренди землі та зазначає, що відповідач своїми діями, спрямованими на продаж права оренди земельних ділянок ще під час дії договорів оренди землі розпочав процедуру розпорядження земельними ділянками в такому порядку, який не передбачає реалізацію переважного права на поновлення договору. Рішення № 252 прийнято радою виключно з метою безпідставної зміни орендаря, оскільки затверджені умови продажу лотів щодо строку оренди, розміру річної орендної плати, подальшого використання земельних ділянок згідно їх цільового призначення є ідентичними умовам укладених договорів оренди, а деякі з них навіть нижчими від запропонованих Орендарем у поданих проектах додаткових Угод до договорів оренди землі.

Як встановлено судом, договори оренди землі від 24.02.2014 укладено між Орендодавцем - Головним управлінням Держземагенства у Тернопільській області та Орендарем - громадянином ОСОБА_1 , яким отримано в користування три спірні земельні ділянки для створення фермерського господарства. Після отримання у користування земельних ділянок у 2017 році ОСОБА_1 створено ФГ «МИКУЛИН», який є головою фермерського господарства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі №927/79/19, постанові від 01.04.2020 у справі №320/5724/17, постанові від 10.04.2019 у справі №275/82/18 висловила правові позиції про те, що з моменту створення фермерського господарства та його державної реєстрації до нього переходять права та обов`язки орендаря земельної ділянки. В цьому випадку не відбувається відчуження орендарем права на оренду земельної ділянки, а здійснюється перехід прав та обов`язків орендаря земельної ділянки від громадянина до створеного ним фермерського господарства. При цьому такий перехід відбувається в силу прямих приписів Закону України «Про фермерське господарство».

Тому суд погоджується з доводами третьої особи у даній справі, що з моменту створення ФГ «МИКУЛИН» користувачем орендованих земельних ділянок є саме фермерське господарство і до нього переходять права та обов`язки орендаря за договором. У позові вказано і такі твердження відповідачем не заперечуються, що після створення ОСОБА_1 ФГ «МИКУЛИН» саме Господарство використовує спірні земельні ділянки за цільовим призначенням (для ведення фермерського господарства) та виконує обов`язки Орендаря за договорами оренди землі від 24.02.2014, в тому числі вносить орендну плату.

Звідси, суд констатує, що право, за захистом якого звернулася третя особа належить ФГ «МИКУЛИН». Відтак, саме ФГ «МИКУЛИН» може захистити у господарському суді речове право на земельні ділянки, в тому числі шляхом оскарження рішень органу місцевого самоврядування, які стосуються спірних земельних ділянок.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до положень статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

За обставинами цієї справи селищна рада, керуючись своїми повноваженнями, які визначені, зокрема Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Земельним кодексом України, фактично розпорядилася своїми правомочностями власника щодо спірних земельних ділянок.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Разом з тим, реалізація органом місцевого самоврядування прав на розпорядження землями територіальних громад не є безумовною та необмеженою.

Частиною 3 ст.792 Цивільного кодексу України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124 ЗК України). Проте саме Законом України "Про оренду землі" врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами в зв`язку із передачею її у користування та володіння, в тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.

За визначенням договору оренди землі, наведеним в ст.13 Закону України "Про оренду землі" - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом (ч. 2 ст. 4 Закону).

Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (ч. 1 ст. 19 Закону).

Наслідками закінчення строку дії договору оренди землі, згідно з ст. 31 Закону України "Про оренду землі", є припинення договору оренди землі.

Одночасно нормами ст.33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк.

Частиною 1 наведеної норми Закону встановлено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Так само і в договорах оренди земельних ділянок, укладених у справі, передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк (п. 8 договорів).

Право на поновлення (пролонгацію) договору оренди землі - це визначене законом переважне право орендаря укласти договір оренди землі на новий строк, що виникає у разі належного виконання ним обов`язків за умовами договору та після закінчення строку договору оренди землі.

Суд враховує, що на момент прийняття оскаржуваних рішень ФГ було фактичним орендарем земельних ділянок, право оренди на які виставлено на торги селищною радою, адже договори оренди діяли до 24.02.2021 року. Тому, зважаючи на використання орендарем свого переважного права на укладення договору на новий строк, суд доходить висновку щодо наявності порушення чинного права оренди землі ФГ «Микулин», так як внаслідок прийняття оскаржуваного рішення № 252 договори оренди не припинили своєї дії.

При цьому очевидним є те, що як з положень Закону України "Про оренду землі", так і з положень наявних у матеріалах справи договорів оренди землі вбачається наявність у третьої особи переважного права поновлення їх на новий строк, а отже, і легітимних очікувань під час дії договору на реалізацію його положень та реалізацію такого права.

Зазначене в жодному разі не свідчить про те, що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк може домінувати над виключним правом орендодавця як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.

В свою чергу, ст. 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом ч. 3 ст. 509 цього Кодексу. Закріпивши у тексті ЦК України зазначений принцип законодавець установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 цієї статті передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Положеннями частини 1 ст.134 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) унормовано обов`язковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах) та в частині 2 цієї статті зазначено випадки, за яких земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них не підлягають продажу на конкурентних засадах.

Так, за нормами даної статті не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них зокрема, у разі поновлення договорів оренди землі, укладення договорів оренди землі на новий строк з використанням переважного права орендаря.

В силу положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі", з якими кореспондуються приписи ст. 777 Цивільного кодексу України, ФГ "Микулин" наділено переважним правом на поновлення договорів оренди землі відносно вказаних земельних ділянок.

В той же час положеннями абзацу другого частини 2 ст. 135 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) встановлено пряму заборону використання на земельних торгах переважного права купівлі. Отже, включення в даному випадку трьох земельних ділянок, площею 17,7528 за кадастровим номером :01:001.0555; площею 12,5500га за кадастровим номером :01:001:0564; площею 3,9801га за кадастровим номером :01:001:0553 до Переліку земельних ділянок комунальної власності, право оренди на які виставляються окремими лотами на земельні торги у формі аукціону, свідчить про намір відповідача передавати земельні ділянки в подальшу оренду без реалізації законодавчо визначеного порядку поновлення договорів з використанням переважного права Орендаря.

У відповідності до частини 1 ст. 135 Земельного кодексу України земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що на земельних торгах не може бути використане переважне право купівлі.

Враховуючи викладене та встановлені обставини справи суд доходить висновку про те, що оскаржуваним рішенням № 252 відповідач розпочав вчиняти дії по розпорядженню земельними ділянками в такому порядку, який не передбачає реалізацію переважного права на поновлення договору, і, по суті, нівелює положення ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

За наявності наміру передавати земельні ділянки в оренду (продати право оренди) та при наявності попереднього орендаря, право та порядок вибору орендодавцем орендаря обмежено передбаченим ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" переважним правом попереднього орендаря та законодавчо встановленим порядком реалізації такого права.

При цьому, неврахування судом переважного перед іншими особами права орендаря, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладання цього договору на новий строк, свідчить про ігнорування практики Європейського суду з прав людини у розрізі захисту права власності (користування) та є підставою для констатації порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, зокрема у справі "Стрейтч проти Сполученого Королівства", Суд дійшов висновку, що заявника слід вважати особою, яка мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження строку оренди, і - в цілях статті 1 Першого протоколу - таке законне сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих йому муніципалітетом Дорчестера за орендним договором (пункт 35).

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду землі" захист прав орендаря на орендовану земельну ділянку забезпечується на рівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

За нормами частини 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку (ч. 2 ст. 77).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог третьої особи та наявність підстав для їх задоволення повністю.

Щодо заперечень відповідача слід зазначити наступне.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 5 грудня 2019 року №340-IX, який набрав чинності 16.01.2020 року, внесено зміни до Земельного кодексу України (доповнено статтею 126-1 "Поновлення договору оренди землі, договору про встановлення земельного сервітуту, договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови"), а також внесено зміни до Закону України "Про оренду землі" (доповнено статтею 32-2 "Поновлення договорів оренди землі" та викладено в новій редакції статтю 33 "Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк").

Вищевказані зміни до Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі" набрали чинності 16.07.2020 року (п. 1 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству").

Відповідно до ст. 32-2 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 16.07.2020) поновлення договорів оренди землі здійснюється в порядку, передбаченому статтею 126-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до абз. 4 розділу ІХ "Перехідних положень" Закону України «Про оренду землі» правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Оскільки у спірних правовідносинах договори оренди землі були укладені та зареєстровані у 2014 році, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» №340-IX від 05.12.2019, тому поновлення договорів оренди здійснюється на умовах, визначених такими договорами, та за правилами, чинними на момент їх укладення.

Звідси, в силу положень ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Відповідно до ч.ч.6-8, 10 ст.33 Закону України "Про оренду землі" у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Тобто, статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами за умови дотримання порядку, визначеного ч.ч.2-5 цієї норми, так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (ч. 6 цієї норми).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 року у справі №594/376/17-ц надала висновок, який є обов`язковим до застосування судом в порядку ч. 4 ст.236 ГПК України, в якому роз`яснила, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

У постанові від 22.09.2020 у справі №159/5756/18 Велика Палата Верховного Суду в висловила наступну правову позицію. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що ст. 33 Закону України «Про оренду землі» визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк» та «поновлення договору оренди землі», використовуючи конструкцію «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою-п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.

Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені ч. 2 ст. 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»).

У разі, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, про яке йшлося вище, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»).

При цьому додаткова угода про поновлення договору оренди землі має бути укладена в обов`язковому порядку, а за наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх перелічених вище умов - орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку.

У даній справі судом встановлено, що Орендар звертався 20.07.2020 до Микулинецької селищної ради з листом-повідомленням від 10.07.2020, в якому висловлював намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договорів оренди землі від 24.02.2014, тобто за 6 місяців до закінчення строку дії договорів оренди землі. Однак, Орендодавцем рішення з цього приводу прийнято не було, про що свідчить зміст повідомлення №762 від 02.11.2020, а також результат голосування сесії селищної ради від 15.10.2020.

Після цього Орендар звернувся 22.01.2021 (вх.№80) до Микулинецької селищної ради з листом-повідомленням про поновлення договорів оренди від 24.02.2014, запропонувавши збільшити розмір орендної плати до 12% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок та долучивши відповідні проекти додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок, що узгоджується з нормами частини 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Отже, доводи Микулинецької селищної ради з посиланням на те, що оскаржуване рішення №255 від 29.01.2021, яким відмовлено ОСОБА_1 у поновленні договорів оренди землі від 24.02.2014 прийнято у зв`язку з неподанням Орендарем проекту договору оренди землі, який в силу даної норми закону про оренду землі, є обов`язковим, відхиляються судом з підстав, наведених вище з огляду на невірне застосування відповідачем положень закону про оренду землі. Доводи відповідача про наявність більш вигідних пропозицій стосовно оренди спірних земельних ділянок жодним чином не підтверджені, а тому не заслуговують на увагу суду.

Крім того, суд вважає, що на момент прийняття Микулинецькою селищною радою оскаржуваних рішень ще не сплинув місячний строк з дня закінчення строку дії договорів, з урахуванням моменту державної реєстрації права оренди, для висловлення Орендодавцем заперечень з приводу продовження договорів оренди землі, відповідно рішення № 255 відповідачем прийнято передчасно та з порушенням положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі»; таке рішення прийнято формально, адже попереднім рішенням № 252 право оренди на спірні земельні ділянки передано на земельні торги (аукціон), тим самим встановивши факт відмови ради у продовженні орендних відносин.

Матеріалами справи підтверджено, що ФГ "Микулин" на підставі укладених договорів оренди землі та зареєстрованого права є Орендарем земельних ділянок, площею 17,7528 за кадастровим номером :01:001.0555; площею 12,5500га за кадастровим номером :01:001:0564; площею 3,9801га за кадастровим номером :01:001:0553 із зареєстрованим строком дії до 24.02.2021, які включені за оскаржуваним рішенням відповідача №252 від 29.01.2021 до Переліку земельних ділянок, для продажу права їх оренди окремими лотами на земельних торгах у формі аукціону.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ФГ «МИКУЛИН» та наявність підстав для їх задоволення повністю.

Щодо позову, заявленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Предметом спору у цій справі є вимоги фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Микулинецької селищної ради, смт.Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області про визнання протиправними та скасування рішень про відмову у поновленні договорів оренди земельних ділянок та про проведення земельних торгів щодо права оренди земельних ділянок.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

При цьому визначення кола відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності суб`єктного складу сторін й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Частинами другою, третьою статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Отже, за загальним правилом критеріями належності справи до господарського судочинства в сукупності є суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

Зокрема, відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Як встановлено судом, 24 лютого 2014 року Головним управлінням Держземагенства у Тернопільській області як Орендодавцем та фізичною особою ОСОБА_1 як Орендарем було укладено три договори оренди землі, відповідно до яких орендар отримав в строкове платне користування терміном на 7 років відповідні земельні ділянки для ведення фермерського господарства.

Згідно із Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №26531080 від 18.02.2021 гр. ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 03.03.2011 з такими видами економічної діяльності: змішане сільське господарство, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Тобто, на момент укладення договорів оренди ОСОБА_1 перебував і на даний час перебуває в статусі фізичної особи-підприємця.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до частини першої статті 58 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус "ФОП" сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Правовий статус ФОП надає людині з повною цивільною дієздатністю право займатися підприємницькою діяльністю. Набуття такого статусу не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи.

Цивільні права й обов`язки фізичної особи набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

Тобто для встановлення факту користування позивачем земельними ділянками з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності нею як ФОП на відповідних земельних ділянках, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №686/19389/17, від 09.10.2019 у справі №209/1721/14-ц.

Господарський суд, з урахуванням встановлених фактичних обставин даної справи, дійшов висновку, що стороною у договорах оренди земель визначено ОСОБА_1 , котрий виступав як фізична особа, адже земельні ділянки йому надавалися з метою ведення фермерського господарства, тобто створення юридичної особи, засновником якої та членами є громадяни. Позивачем не надано суду доказів та недоведено в процесі розгляду справи, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 використовує земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001.0555; :01:001:0564; :01:001:0553 у підприємницькій діяльності саме як фізична особа-підприємець.

Суд звертає увагу, що наявність статусу підприємця не підтверджує те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі №761/5115/17.

Зміст оскаржуваних позивачем рішень також свідчить про те, що такі приймалися селищною радою щодо ОСОБА_1 як громадянина, керівника Фермерського господарства, а не ФОП.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Оскільки судом встановлено обставини, відповідно до яких з моменту створення ФГ «МИКУЛИН» останнє виступає Орендарем за договорами оренди земельних ділянок від 24.02.2014, тобто право, за захистом якого звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до господарського суду, належить ФГ «МИКУЛИН», відтак позов з приводу визнання недійсним рішень щодо припинення орендних відносин, заявлений ОСОБА_1 як суб`єктом підприємницької діяльності, є безпідставним.

За таких обставин, у позові фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішення №252 від 29.01.2021 Про проведення земельних торгів (аукціону) та рішення №255 від 29.01.2021 Про розгляд звернення ОСОБА_1 суд відмовляє у зв`язку з недоведеністю факту набуття фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 права землекористування за договорами оренди землі від 24.02.2014.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що включення спірних земельних ділянок до Переліку земельних ділянок комунальної власності для продажу права щодо їх оренди на аукціоні згідно оскаржуваних у справі рішень № 252 та № 255 порушує приписи ч.1 ст.777 Цивільного кодексу України, ч.1-5 ст.33 Закону України "Про оренду землі" та порушує передбачене наведеними нормами переважне право ФГ «Микулин» на поновлення права користування земельними ділянками, площею 17,7528 за кадастровим номером :01:001.0555; площею 12,5500га за кадастровим номером :01:001:0564; площею 3,9801га за кадастровим номером :01:001:0553, відповідно і на поновлення договорів оренди землі від 24.02.2014 та на порядок реалізації такого права.

Щодо судових витрат.

Згідно ст.129 ГПК України, сплачений ФГ «МИКУЛИН» судовий збір за подання позовної заяви покладається на відповідача у справі, а судовий збір, сплачений Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 4, 11, 42, 46, 47, 49, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 219, 220, 222, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , с.Сидорів Гусятинського району Тернопільської області до Микулинецької селищної ради, смт.Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області, про визнання протиправними та скасування рішень Микулинецької селищної ради №252 від 29.01.2021 «Про проведення земельних торгів (аукціону)» та №255 від 29.01.2021 «Про розгляд звернення ОСОБА_1 » - відмовити.

2. Позов Фермерського господарства МИКУЛИН, смт.Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області до Микулинецької селищної ради, смт.Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області, про визнання протиправними та скасування рішення Микулинецької селищної ради №252 від 29.01.2021 «Про проведення земельних торгів (аукціону) та рішення №255 від 29.01.2021 «Про розгляд звернення ОСОБА_1 » - задоволити.

3. Визнати незаконним та скасувати рішення Микулинецької селищної ради №252 від 29.01.2021 «Про проведення земельних торгів (аукціону)» та рішення Микулинецької селищної ради №255 від 29.01.2021 «Про розгляд звернення ОСОБА_1 ».

4. Стягнути з Микулинецької селищної ради (смт.Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області, вул.С. Бандери, 11, ідентифікаційний код 04396302) на користь Фермерського господарства МИКУЛИН (смт.Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області, вул.М.Грушевського, 79, ідентифікаційний код 41470244) - 4540,00грн в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Андрусик Н.О. у відрядженні в період з 04.10.2021 по 08.10.2021 (наказ №220-н/тм від 01.10.2021) судове рішення складено та підписано 13.10.2021.

Суддя Н.О. Андрусик