ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2021 р. Справа№ 910/15696/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 04.10.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Управління каналу Дніпро-Донбас

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 (повний текст складено 15.04.2021)

у справі №910/15696/20 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Управління каналу Дніпро-Донбас

до 1) Дніпропетровської обласної ради,

2) Петриківської районної організації Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок,

3) Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Управління каналу Дніпро-Донбас (далі, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дніпропетровської обласної ради (далі, відповідач-1), Петриківської районної організації Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок (далі, відповідач-2), Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства (далі, відповідач-3) про визнання незаконним та скасування рішення Дніпропетровської обласної ради від 21.06.2013 №451-19/VI «Про надання в користування мисливських угідь» , визнання недійсним договору від 05 липня 2013 року про умови ведення мисливського господарства між Дніпропетровським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Петриківською районною організацією Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Дніпропетровської обласної ради «Про надання в користування мисливських угідь» №451-19/VI від 21.06.2013 та укладений на його підставі договір порушують вимоги статті 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», оскільки відповідачем-1 не було отримане погодження від Управління каналу Дніпро-Донбас на надання у користування мисливських угідь відповідачу-2.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявності суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов у даній справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Управління каналу Дніпро-Донбас звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/15696/20 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- суд першої інстанції проігнорував посилання позивача на наявність прямих норм закону, які забороняють проведення будь-яких дій і знаходження на території каналу Дніпро-Донбас сторонніх осіб, оскільки територія каналу Дніпро-Донбас включена до переліку об`єктів державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави;

- судом не надано належної оцінки запитам позивача на отримання публічної інформації до відповідача-1 №У-04/1375 від 21.10.2019, відповідача-3 №У-04/1374 від 21.10.2019 та відповідача-2 №У-04/1376 від 21.10.2019, які стосувалися наявності погодження на надання у користування мисливських угідь відповідачу-2, у тому числі в межах земельних ділянок позивача;

- суд першої інстанції навмисно розтлумачив зміст наказу №4 від 10.03.2020 на користь відповідача-2 і свідомо не звернув увагу на те, що в даному наказі відповідач-2 визначився з умовами проведення полювання у мисливський сезон 2020 - 2021 років на всій території власних мисливських угідь, у тому числі на території позивача;

- спірне рішення відповідача-1 прийняте з порушенням статті 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», без отримання погодження від Управління каналу Дніпро-Донбас на надання у користування мисливських угідь відповідачу-2;

- позивач актом на право постійного користування землею 1973 року, довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями №359/182-18 від 09.02.2018 довів суду приналежність земельних ділянок у Царичанському та Петриківському районах позивачу;

- суд, відмовляючи у задоволенні клопотань позивача про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції, порушив норми процесуального права.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач-2 у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду апеляційної інстанції 11.06.2021, просив суд у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві відповідач-2 зазначив наступне:

- судом першої інстанції належним чином досліджені усі докази, наявні у матеріалах справи, та їм була надана оцінка в судовому рішенні;

- оспорюване позивачем рішення відповідача-1 вже було предметом розгляду у справі №910/12111/19;

- позивачем жодним чином не підтверджено недобросовісності відповідача-2 під час набуття та використання земельної ділянки чи неналежного виконання ним договірних зобов`язань за спірним договором;

- у наказі №4 від 10.03.2020 не йде мова про територію Управління каналу Дніпро-Донбас.

Представники відповідачів -1, -3 письмових відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління каналу Дніпро-Донбас на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/15696/20, розгляд справи призначено на 14.06.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2021 задоволено заяву представника Управління каналу Дніпро-Донбас адвоката Кучерука А.В. про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами суду, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги Управління каналу Дніпро-Донбас на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/15696/20 відбудеться в режимі відеоконференції 14.06.2021

Представники відповідачів у судове засідання 14.06.2021 не з`явилися.

Представник позивача не заперечив проти відкладення розгляду справи. Також представник позивача у судовому засіданні заявив клопотання про участь у наступному судовому засіданні в режимі відео конференції та зазначив про наявність у нього можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку «EasyCon».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 відкладено судове засідання на 12.07.2021, клопотання Управління каналу Дніпро-Донбас про проведення судового засідання 12.07.2021 в режимі відеоконференції задоволено.

12.07.2021 колегія суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Євсікова О.О., суддів Корсака В.А. та Попікової О.В. заявила самовідвід від розгляду справи №910/15696/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 заяву суддів Євсікова О.О., Корсака В.А. та Попікової О.В. про самовідвід у справі №910/15696/20 задоволено, справу №910/15696/20 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядження в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2021 №09.1-07/424/21 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2021 справу №910/15696/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Разіна Т.І., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 прийнято апеляційну скаргу Управління каналу Дніпро-Донбас на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/15696/20 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Разіна Т.І., Іоннікова І.А., розгляд справи №910/15696/20 призначено на 31.08.2021.

09.08.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Також 09.08.2021 позивач подав для долучення до матеріалів справи кольорову копію Акту на право користування землею 1973 року.

Згідно наказу Голови Північного апеляційного господарського №413-В від 13.07.2021 та наказу в.о. Голови Північного апеляційного господарського №509-В від 25.08.2021 головуючий суддя у справі Михальська Ю.Б. перебувала у відпустках у період з 06.08.2021 по 28.08.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від №09.1-08/3898/21 від 31.08.2021 у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. з 31.08.2021 на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/15696/20.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 31.08.2021 справу №910/15696/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.

Враховуючи вищевикладене, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 прийнято апеляційну скаргу Управління каналу Дніпро-Донбас на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/15696/20 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А., клопотання представника Управління каналу Дніпро-Донбас про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, судове засідання у справі №910/15696/20 у режимі відеоконференції вирішено здійснювати 31.08.2021.

У судове засідання, призначене на 31.08.2021, з`явився представник відповідача-2.

Інші учасники судового процесу не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 розгляд справи №910/15696/20 відкладено у режимі відеоконференції на 21.09.2021.

У судове засідання, призначене на 21.09.2021, з`явилися представники позивача та відповідача-2. Інші учасники судового процесу не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

У судовому засіданні 21.09.2021 представник позивача вважав за неможливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників відповідача-1 та відповідача-3. Представник відповідача-2 поклався на розсуд суду при вирішенні вищезазначеного питання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2021, враховуючи неявку у судове засідання представників відповідача-1 та відповідача-3, розгляд справи у режимі відеоконференції відкладено на 04.10.2021.

У судовому засіданні 04.10.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 04.10.2021 з`явились представники позивача та відповідача-2.

Представники відповідачів -1, -3 у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дачу, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що у матеріалах справи містяться поштове повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу-1 та витяг із сайту Укрпошта щодо відстеження пересилання поштового відправлення відповідачу-3.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідачів -1, -3.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням Дніпропетровської обласної ради «Про надання в користування мисливських угідь» №451-19/VI від 21.06.2013 відповідно до статей 9 та 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», статей 15 та 16 Закону України «Про тваринний світ», ураховуючи подання Державного агентства лісових ресурсів України, облдержадміністрації, висновки й рекомендації постійної комісії обласної ради з питань використання природних ресурсів, вирішено:

1. Надати в користування з 02 серпня 2013 року мисливські угіддя, за винятком територій природно-заповідного фонду, згідно з додатком.

2. Відповідно до статті 6-1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» користувачам мисливських угідь до 31 грудня 2013 року провести роботу стосовно підписання договорів на право використання мисливських тварин та ведення мисливського господарства.

3. Дніпропетровській обласній державній адміністрації, Дніпропетровському обласному управлінню лісового та мисливського господарства забезпечити контроль за дотриманням Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на територіях і об`єктах природно-заповідного фонду області.

4. Зобов`язати всіх землекористувачів та користувачів мисливських угідь суворо дотримуватися вимог щодо охорони, збереження, відтворення та використання державного мисливського фонду.

5. Продовжити термін дії пункту 1 розпорядження голови обласної ради від 11 серпня 1997 року №22 «Про надання в користування мисливських угідь» до 01 серпня 2014 року мисливському господарству, зазначеному в пункті 6 додатка «Перелік спортивно-мисливських господарств обласної і районних рад Українського товариства мисливців та рибалок» до цього розпорядження.

Згідно з пунктом 11 Додатку до рішення Дніпропетровської обласної ради «Про надання в користування мисливських угідь» №451-19/VI від 21.06.2013 Петриківській районній організації Українського товариства мисливців і рибалок Дніпропетровської області надано в користування угіддя площею 75599,8 га на 25 років.

05 липня 2013 року між Дніпропетровським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Петриківською районною організацією Українського товариства мисливців і рибалок укладено Типовий договір про умови ведення мисливського господарства (далі, Договір), відповідно до якого рішенням Дніпропетровської обласної ради від 21.06.2013 №451-19/VI надано Петриківській районній організації Українського товариства мисливців і рибалок терміном до 02.08.2038 мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 75599,8 га, у тому числі: лісові угіддя - 808 га, польові 70906,8 га, водно-болотні - 3885 га.

Відповідно до пункту 2.1. Договору відповідач-2 має право у встановленому порядку, за згодою власників або користувачів земельних ділянок, зводити у мисливських угіддях необхідні будівлі і біотехнічні споруди, вирощувати кормові культури, створювати захисні насадження, проводити штучне обводнення, здійснювати інші заходи, пов`язані з веденням мисливського господарства, які не суперечать законодавству та інтересам власників або користувачів земельних ділянок.

Пунктом 2.2. Договору визначено, що відповідач-2 зобов`язується:

- використовувати мисливські угіддя відповідно до умов їх надання у користування та за призначенням;

- вести мисливське господарство на закріплених за ним мисливських угіддях з дотриманням вимог Закону України «Про тваринний світ», Закону України «Про мисливське господарство та полювання» №1478-Ш від 22.02.2000, Закону України «Про мисливське господарство та полювання» зі змінами та доповненнями від 16.10.2012, інших нормативно-правових актів у галузі охорони та використання тваринного світу, ведення мисливського господарства;

- забезпечити мисливське впорядкування угідь в термін до 02.08.2015, визначити в натурі межі цих угідь та відтворюваних ділянок, єгерських обходів тощо;

- раціонально використовувати державний мисливський фонд, не допускати погіршення екологічного стану середовища перебування мисливських тварин внаслідок власної діяльності;

- проводити первинний облік чисельності і використання мисливських тварин, вивчати їх стан та характеристики угідь, де перебувають дані тварини, і в установленому порядку подавати цю інформацію органам, що здійснюють державний облік мисливських тварин та облік їх використання;

- забезпечувати проведення комплексних заходів, спрямованих на охорону і відтворення мисливських тварин, збереження і поліпшення середовища їх перебування, щорічно вкладати кошти на дані цілі з розрахунку на 1 тис. га лісових угідь не менше 30, польових - 25, водно-болотних - 20, неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- здійснювати охорону державного мисливського фонду, сформувати єгерську службу з розрахунку не менше одного єгеря на 5 тис. га лісових і 10 тис. га польових чи водно-болотних угідь, в термін до 17.08.2013 згідно з штатним розписом, який додається користувачем;

- дотримуватись режиму охорони видів тварин, занесених до Червоної книги України і до переліку видів тварин, які підлягають особливій охороні в межах наданих в користування мисливських угідь;

- негайно інформувати природоохоронні органи, органи мисливського та лісового господарства, органи ветеринарної медицини, санітарно-епідеміологічної служби про виявлення захворювань тварин, погіршення стану середовища їх перебування, виникнення загрози знищення та випадки загибелі тварин, здійснювати комплексні заходи щодо профілактики і боротьби із захворюваннями;

- самостійно припиняти використання мисливських тварин у разі погіршення їх стану та умов існування, зниження відтворюючої здатності та чисельності, виникнення загрози їх знищення, негайно вживати заходів до усунення негативних факторів впливу на тварин і середовище їх перебування;

- виконувати інші обов`язки щодо охорони і використання об`єктів тваринного світу та користування мисливськими угіддями відповідно до чинного законодавства.

Згідно з пунктом 2.3. Договору відповідач-3 має право:

- в міру необхідності, але не менше ніж один раз в три роки, проводити перевірку виконання відповідачем-2 умов договору, його виробничої та фінансово-господарської діяльності в частині організації та ведення мисливського господарства, охорони та відтворення державного мисливського фонду;

- у разі невиконання або порушення відповідачем-2 умов договору, попередити його про необхідність усунення порушень у визначений термін або заборонити використання державного мисливського фонду терміном до 3 (трьох) років;

- у разі систематичного невиконання відповідачем-2 умов договору подавати до відповідача-1 матеріали про припинення права відповідача-2 користування мисливськими угіддями.

Як зазначає позивач, з серпня 2019 року на території Управління каналу Дніпро-Донбас у Петриківському районі полюють мисливці Петриківської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок, пояснюючи своє знаходження погодженими межами Дніпропетровською обласною радою мисливських угідь і наявністю відповідного укладеного договору.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним рішення Дніпропетровської обласної ради «Про надання в користування мисливських угідь» №451-19/VI від 21.06.2013, позивач зазначає, що останнє прийнято з порушенням вимог статті 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», а саме за відсутності відповідних погоджень з Управлінням каналу Дніпро-Донбас.

Позовні вимоги про визнання недійсним Договору від 05.07.2013, укладеного між відповідачами-2 та -3, обґрунтовані тим, що договір укладено на виконання незаконного рішення відповідача-1 без отримання погодження усіма землекористувачами, землевласниками та органами місцевого самоврядування.

Заперечуючи проти позову, відповідач-2 зазначає, що в оспорюване позивачем рішення відповідача-1 вже було предметом розгляду у справі № 910/12111/19, за результатами розгляду якої, було встановлено, що рішення було прийняте на підставі відповідного подання Державного агентства лісових ресурсів України, облдержадміністрації, висновків й рекомендацій постійної комісії обласної ради з питань використання природних ресурсів, рішень - погоджень про закріплення мисливських угідь за відповідачем-2. Також відповідач-2 зазначає про недоведеність позивачем наявності його порушеного права внаслідок укладення оспорюваного Договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови, мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених сторонами

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Отже, підставами для визнання акта недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і, одночасно, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 у справі №923/466/17 вказувала, що аналіз положень статей 21, 393 Цивільного кодексу України свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. Факт правомірності володіння та користування майном є достатньою підставою для відповідної особи для звернення за захистом цього права. Крім того, позивачем за цим позовом може бути і неволодіючий власник, а особа, законний інтерес або право якої порушено.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має. значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, ай охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду.

У відповідності до статті 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

З огляду на зазначене, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття «охоронюваний законом інтерес» що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з позовом у даній справі має бути у першу чергу доведено факт порушення його суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу зі сторони відповідачів.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про недоведеність наявності у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов у даній справі, враховуючи наступне.

Згідно статей 73, 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У позовній заяві позивач наголошує на тому, що з серпня 2019 року на території Управління каналу Дніпро-Донбас у Петриківському районі полюють мисливці Петриківської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок, пояснюючи своє знаходження погодженими межами Дніпропетровською обласною радою мисливських угідь і наявністю відповідного укладеного договору.

Однак, як вірно встановив суд першої інстанції, позивачем жодних доказів в підтвердження зазначених обставин до матеріалів справи не надано.

Натомість, згідно відповіді Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства №758 від 03.12.2020, з серпня 2019 року та по теперішній час до облуправління на розгляд та для винесення постанов щодо притягнення до адміністративної відповідальності порушників чинного природоохоронного законодавства не надходило.

Згідно відповіді Петриківського відділення поліції Новомосковського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області №50./Ш-20ад від 01.12.2020, до Петриківського відділення поліції Новомосковського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області починаючи з серпня 2019 року не надходило звернень від працівників та посадових осіб Управління каналу Дніпро-Донбас чи інших громадян про факти незаконного полювання на території каналу Дніпро-Донбас.

У свою чергу, не заслуговують на увагу посилання скаржника на наказ Петриківської районної організації Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок №4 від 10.03.2020 «Про проведення полювання у мисливський сезон 2020-2021 років на території мисливських угідь Петриківської районної організації УТМР», оскільки колегія суддів, проаналізувавши його зміст, встановила, що останній не містить жодних умов щодо полювання саме на території позивача, як і не може бути підставою для визнання незаконним та скасування рішення Дніпропетровської обласної ради «Про надання в користування мисливських угідь» №451-19/VI від 21.06.2013.

Доводи апеляційної скарги позивача із приводу того, що приналежність частини земельних ділянок позивача, які передані відповідачу-2 на підставі оспорюваного рішення ради та договору, підтверджується актом на право постійного користування землею 1973 року, довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями №359/182-18 від 09.02.2018 оцінюються судом критично, оскільки наданий позивачем Акт на право користування землею на території Царичанського району Дніпропетровській області не може бути підтвердженням порушеного права позивача, оскільки не свідчить про наявність у позивача права користування земельною ділянкою саме у Петриківському районі Дніпропетровської області, у межах якого відповідачу-2 надані мисливські угіддя (опис меж угідь наявний у матеріалах справи), а довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями №359/182-18 від 09.02.2018 містить інформацію станом на 01.01.2016, а відтак не може свідчити про наявність порушеного права позивача станом на 21.06.2013 (дату прийняття відповідачем-1 спірного рішення).

Надаючи оцінку запитам позивача на отримання публічної інформації до відповідача-1 №У-04/1375 від 21.10.2019, відповідача-3 №У-04/1374 від 21.10.2019 та відповідача-2 №У-04/1376 від 21.10.2019, які стосувалися наявності погодження позивача на надання у користування мисливських угідь відповідачу-2, та на які посилається позивач в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що останні також не можуть підтверджувати або спростовувати факт входження земель позивача до мисливських угідь відповідача-2.

У відповідь на запит позивача №У-04/1374 від 21.10.2019 відповідачем-3 була надана відповідь вих. №738 від 15.11.2019, згідно якої інформація щодо погодження ведення мисливського господарства відповідачем-2 в межах земельних ділянок позивача відсутня. Дана відповідь свідчить виключно про відсутність такої інформації у відповідача-3, а не про необхідність отримання такого дозволу станом на дату прийняття спірного рішення відповідачем-1.

З огляду на вищенаведені обставини, посилання скаржника на те, що всупереч вимогам частини 1 статті 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» відповідачем-1 не було отримано у позивача погодження надання у користування мисливських угідь відповідачу-2 колегією суддів відхиляються, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено суду, що Управління каналу Дніпро-Донбас станом на дату прийняття Дніпропетровською обласною радою рішення №451-19/VI від 21.06.2013 було власником чи користувачем земельних ділянок, на яких розташовані мисливські угіддя, надані відповідачу-2.

Зазначене у своїй сукупності свідчить про відсутність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого ним подано позов у даній справі про визнання недійсним рішення Дніпропетровської обласної ради «Про надання в користування мисливських угідь» № 451-19/VI від 21.06.2013, відповідно, наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог у цій частині.

У свою чергу, вимога позивача про визнання недійсним Договору, в обґрунтування якої позивач посилається на те, що Договір укладено на виконання незаконного рішення, а отже суперечить вимогам законодавства, також не підлягає задоволенню, оскільки порушення прав позивача внаслідок прийняття зазначеного рішення судом не встановлено.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції проігнорував посилання позивача на наявність прямих норм закону, які забороняють проведення будь-яких дій і знаходження на території каналу Дніпро-Донбас сторонніх осіб, оскільки територія каналу Дніпро-Донбас включена до переліку об`єктів державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, не приймаються судом до уваги, оскільки дослідження вказаних обставин за відсутності встановленого судом факту порушення прав позивача оспорюваним рішенням є недоцільним.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог у даній справі в повному обсязі.

Щодо посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з відмовою у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, колегія суддів зазначає, що відмова суду в задоволенні такого клопотання не призвела до порушення процесуальних прав позивача, враховуючи подальшу особисту присутність представника позивача у судових засіданнях, та не є у відповідності до частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Посилання відповідача-2 на те, що оспорюване позивачем рішення відповідача-1 вже було предметом розгляду у справі №910/12111/19 та у межах справи встановлені преюдиційні обставини щодо його законності колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки у межах вказаної господарської справи розглядався позов Петриківської районної організації Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок до Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним і скасування іншого рішення Дніпропетровської обласної ради, а саме рішення від 19.10.2018 №383-14/VII «Про внесення змін до рішення обласної ради від 21 червня 2013 року №451-19/VI «Про надання в користування мисливських угідь».

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, чого скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги позивача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Управління каналу Дніпро-Донбас є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління каналу Дніпро-Донбас на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/15696/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/15696/20 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги в даній справі покласти на Управління каналу Дніпро-Донбас.

Матеріали справи №910/15696/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.10.2021.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.А. Іоннікова

А.І. Тищенко