ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" жовтня 2021 р. Справа №924/745/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Потербі О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтал-Сервіс", Київська обл., м. Обухів

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м Нетішин

про стягнення 51049,15 грн., з яких: 48987,00 грн. заборгованості, 636,83 грн. інфляційних втрат, 237,55 грн. 3% річних, 1187,77 грн. пені

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінтал-Сервіс" звернулося до господарського суду з позовом, у якому просить суд стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" 48987,00 грн. заборгованості, 636,83 грн. інфляційних втрат, 237,55 грн. 3% річних, 1187,77 грн. пені.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем договору поставки №17361/53-124-08-21-14067 від 19.03.2021р., внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 48987,00 грн., на яку позивач нарахував 636,83 грн. інфляційних втрат, 237,55 грн. 3% річних, 1187,77 грн. пені.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що не мав можливості у строк, встановлений Договором, здійснити оплату для Позивача поставленого товару, у зв`язку з вкрай важким фінансовим становищем Відповідача, в якому він опинився в умовах законодавчих змін, що відбулися в енергетичному ринку країні. Відповідач не мав можливості здійснити оплату поставленого Позивачем товару у строки, визначені умовами Договору, внаслідок дії об`єктивних та незалежних від Відповідача обставин. Адже, невиконання прийнятого на себе Відповідачем зобов`язання, не пов`язано із ризиками господарської діяльності підприємства та не є наслідком його неефективної роботи. Відповідач опинився в таких умовах незалежно від його волі та намірів, а внаслідок законодавчих змін в країні, що призвели до зміни функціонування ринку електричної енергії, зростання заборгованості перед Відповідачем за відпущену на ринок електроенергію і як наслідок до скрутного фінансового становища Відповідача, чим унеможливлюється своєчасне виконання Відповідачем свої зобов`язань за Договором.

Відповідач вважає, що у свій позовній заяві Позивач невірно визначив день прострочення зобов`язання, а також математично неправильно здійснив розрахунок інфляційних втрат за Договором, а також обрахунок суми 3% річних, в результаті чого необґрунтованою є сума заявлених ним до стягнення з Відповідача інфляційних втрат і 3% річних за вказаний у позовній заяві період. Наведений позивачем у позовній заяві розрахунок інфляційних витрат за Договором проведений без Залежного врахування висновків Верховного суду щодо цього питання, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, а також у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Відповідач вважає, що застосування будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань до юридичної особи не віднесено законодавцем до об`єктів оподаткування ПДВ. Відсутні будь-які підстави для твердження про те, що кредитор (який є постачальником платником ПДВ) несе будь-які матеріальні втрати, в тому числі і від інфляційних процесів, які підлягають компенсації йому, в результаті несвоєчасної сплати йому покупцем суми ПДВ, нарахованої споживачу за цією операцією постачання у складі вартості поставленого товару (роботи, послуги). Вважає, що нарахування кредитором для боржника 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України може здійснюватись лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без врахування суми ПДВ.

Відповідач звернув увагу суду на те, що укладений між сторонами Договір не містить умов щодо покладення на Покупця зобов`язань зі сплати штрафних санкцій (пені або штрафу) за несвоєчасну оплату вартості поставленого Постачальником і прийнятого Покупцем товару, так само як і не містить жодних умов щодо розміру таких штрафних санкцій або порядку їх нарахування. Розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. При цьому, з аналізу положень статті 231 ГК України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Також відповідач зауважив, що заявлений позивачем у позовній заяві орієнтовний розрахунок судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, вважає надмірно завищеним, безпідставним та не підтвердженим належними, допустимими і достатніми доказами.

Позивач свого представника в судове засідання не направив.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Враховуючи розумність строків розгляду судового спору, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст.165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

19.03.2021р. між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція") (іменоване покупець) та ТОВ "Укрінтал-Сервіс" (іменоване постачальник) укладено договір поставки №17361/53-124-08-21-14067 відповідно до п.1.1, п. 1.2 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю Товар, а. Покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний Товар згідно з найменуванням, виробником, асортиментом, кількістю, ціною та по коду УКТ ЗЕД Товару, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

За п.1.4 договору місцем виконання даного договору є місто Нетішин Хмельницької області.

Строк поставки Товару становить протягом 30 календарних днів з дати укладення сторонами договору (п.3.1 договору).

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 договору ціна товару по договору становить 40822,50 грн. крім того ПДВ 8164,50 грн. Всього ціна договору: 48987,00 грн. Ціна за одиницю Товару, загальна ціна та кількість Товару по договору визначається специфікацією № 1.

Згідно з п. 5.1 договору оплату товару Покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки товару на склад Вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо кількості та якості.

За п. 6.3 договору датою поставки Товару вважається дата підписання Вантажоотримувачем видаткової накладної.

Відповідно до п. п. 7.1, 7.2 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення форс - мажорних обставин, зазначених в п.2 ст.14-1 ЗУ "Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею Сторін. Сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 3 днів з моменту їх настання або припинення.

За п. 8.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

Додатком № 1 до договору сторонами підписано специфікацію №1 на суму 48987,00 грн., технічну специфікацію (додаток №2).

У матеріалах справи наявна видаткова накладна №22 від 08.04.2021р. на суму 48987,00 грн., яка підписана зі сторони позивача та зі сторони відповідача, скріплена відтисками печаток.

Також до матеріалів справи долучено лист (вимогу) Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтал-Сервіс", адресований Відокремленому підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та лист-відповідь від 29.06.2021р.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне:

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини з договору поставки №17361/53-124-08-21-14067 від 19.03.2021р., згідно умов якого сторони взяли на себе зобов`язання з поставки та оплати товару.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (п.1 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 663, 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 1 ст. 691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Судом враховується, що видаткова накладна №22 від 08.04.2021р. на суму 48987,00 грн. підписана зі сторони відповідача.

Крім цього, факт отримання відповідачем товару на суму 48987,00 грн. на підставі договору поставки від 19.03.2021р. не заперечується відповідачем у відзиві на позов.

Згідно ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктами 5.1, 5.4 договору встановлено, що оплату за поставлений Товар Покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки Товару на склад Вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого Товару вимогам договору щодо його кількості та якості. Датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку покупця.

Відповідач своїх договірних зобов`язань щодо проведення розрахунків за отриманий товар у визначені договором строки не виконав, внаслідок чого у нього існує заборгованість перед позивачем у сумі 48987,00 грн.

Відповідачем не подано доказів в підтвердження проведення оплати суми заборгованості заявленої до стягнення.

Щодо твердження відповідача про існування форс-мажорних обставин, а саме запровадження з 01.07.2019 року нового ринку електричної енергії в Україні, а також складною епідеміологічною ситуацією у світі, спричиненою розповсюдженням поширення коронавірусу COVID-19, як підстави для звільнення від відповідальності за зобов`язаннями згідно Договору, судом враховано наступне.

За загальним правилом під "форс-мажором" розуміється виникнення надзвичайних і невідворотних обставин, у тому числі обставин непереборної сили, результатом яких є невиконання зобов`язань однією із сторін (лист Міністерства юстиції України № 6602-0-26-14/8.1 від 30.05.2014р).

Таким чином, сторони мають право самостійно визначити у договорі, що саме вони відносять до форс-мажору. Зокрема, визначити, які обставини є форс-мажором і суб`єктів, що мають його підтверджувати.

Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п. 2 ст.14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін. (п. 7.1 договору)

Відповідно до п. 7.5 договору доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є Сертифікат (довідка) Торгово-промислової палати України відповідно до Закону України "Про Торгово-промислові палати України", або інших компетентних органів відповідно до діючого законодавства.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна довести те, що вони є форс-мажорними саме для конкретного випадку.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами у відповідності до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката. Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), із зазначенням компетенції ТПП України та регіональних ТПП, форми заяви, необхідних документів, строків видачі сертифікату тощо, визначено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який затверджено рішенням президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5).

Відповідачем не надано і матеріали справи не містять підтверджуючих документів про наявність обставин, що звільняють відповідача у справі від відповідальності за невиконання зобов`язання.

Крім того, суд приймає до уваги, що відповідно до п. 7.2 Договору сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 3 днів з моменту їх настання або припинення.

Проте, відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, що впливають на виконання зобов`язань за Договором поставки від 19.03.2021р., тому суд вважає вказані доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими, не приймаючи їх до уваги.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання.

Зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини щодо прострочення оплати поставленого товару згідно договору, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 48987,00 грн. заборгованості обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 237,55 грн. 3% річних, нарахованих за період з 08.05.2021р. по 05.07.2021р. та 636,83 грн. інфляційних втрат, нарахованих за травень 2021р., судом враховується наступне.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що за п. 5.1 договору оплату за поставлений товар відповідач мав здійснити протягом 30 календарних днів з дати поставки товару, а видаткова накладна датується 08.04.2021р., прострочення виконання зобов`язання виникло з 09.05.2021р., а не з 08.05.2021р., як зазначає позивач у своєму розрахунку.

Враховуючи заявлені позивачем періоди нарахування, суд встановив, що позивач помилково розпочав здійснення нарахування 3% річних з 08.05.2021р., а тому, провівши перерахунок заявлених до стягнення сум, суд вважає правомірним та арифметично вірним нарахування 3% річних за період з 09.05.2021р. по 05.07.2021р. в розмірі 233,53 грн. У частині позовних вимог про стягнення 4,02 грн. 3% річних суд вважає за необхідне відмовити.

Розрахунок інфляційних втрат, нарахованих за травень 2021р. в розмірі 636,83 грн. здійснений позивачем вірно, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заперечення відповідача про безпідставність нарахування 3% річних та втрат від інфляції на суму заборгованості з урахуванням податку на додану вартість суд зазначає наступне.

В силу положень чинного податкового законодавства, а також статей 625, 627 629, 632 ЦК України, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних здійснюється на загальну суму заборгованості за договором, навіть за умови, що така заборгованість включає суму ПДВ. При цьому, нараховані на суму ПДВ інфляційні втрати та 3 % річних не включаються до суми ПДВ, визначеної договором, оскільки незалежно від нарахування їх на суму ПДВ становлять відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем з оплати вартості отриманого товару на суму 48987,00 грн. і зазначена вартість товару визначена та погоджена сторонами з урахуванням податку на додану вартість. Вказаний розмір грошового зобов`язання перед позивачем відповідачем не заперечується, тому доводи відповідача щодо необґрунтованого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних на договірну вартість, з врахуванням ПДВ, є безпідставними, оскільки ст. 625 ЦК передбачає стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, виходячи з простроченої суми боргу.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 1187,77 грн. пені за період 08.05.2021р. - 05.07.2021р., судом враховується наступне.

За змістом частини другої статті 217 ГК України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою статті 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас частиною шостою статті 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.09.2019р. у справі №908/1501/18.

Окремо суд зауважує, що згідно ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Умови укладеного між сторонами договору не містять способу забезпечення виконання зобов`язань щодо сплати вартості товарів, як і не містять розміру пені, яка підлягає нарахуванню за прострочення строку виконання грошового зобов`язання.

Посилання позивача на п.8.1 договору судом до уваги не приймаються, оскільки наведений пункт договору містить загальні фрази без чіткої конкретизації видів відповідальності, які підлягають застосуванню у випадку порушення грошового зобов`язання.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що заявлена до стягнення пеня у розмірі 1187,77 грн. нарахована неправомірно, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині вимог про стягнення з відповідача 48987,00 грн. заборгованості, 636,83 грн. інфляційних втрат, 233,53 грн. 3% річних.

У позові в частині вимог про стягнення з відповідача 4,02 грн. 3% річних та 1187,77 грн. пені належить відмовити.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем у позові визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи в розмірі 12000,00 грн., що становлять витрати на правову допомогу.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи, що на момент ухвалення рішення доказів на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яку позивач сплатив або має сплатити, та які пов`язані із розглядом справи у Господарському суді Хмельницької області, не надано, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу під час ухвалення рішення судом не вирішується.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтал-Сервіс" (Київська обл., м. Обухів, вул. Миру, б.7-а, ) 48987,00 грн. (сорок вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят сім гривень 00 коп.) заборгованості, 636,83 грн. (шістсот тридцять шість гривень 83 коп.) інфляційних втрат, 233,53 грн. (двісті тридцять три гривні 53 коп.) 3% річних, 2217,00 грн. (дві тисячі двісті сімнадцять гривень 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

У частині позовних вимог про стягнення 4,02 грн. 3% річних та 1187,77 грн. пені відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складено 22.10.2021р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 4 примірника:

1 в матеріали,

2 позивачу (Київська обл., м. Обухів, вул. Миру, б.7-а),

3, 4 відповідачу (30100, Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20; вул. Назарівська, буд.3, м. Київ, 301032)

Рек. з повід.