ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

19 жовтня 2021 року м. ХарківСправа № 922/2818/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши матеріали справи у підготовчому засіданні

за позовом Керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова, 61072, м. Харків, вул. Тобольська, 55А
до 1. Харківської міської ради, 61003, м. Харків, майдан конституції, буд. 7 2. Обслуговуючого кооперативу "КІМ", 61004, м. Харків, вул. Катериніська, буд. 46 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача 1 - Харківському державному університету харчування та торгівлі, 61051, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 333
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, повернення земельної ділянки
за участю представників представників сторін:

прокурора: Комісар О.О., службове посвідчення № 057353 від 09.10.2020 року;

відповідача 1: Судаков Д.О., самопредставництво;

відповідача 2: Квартенко О.Р., ордер серія ВІ № 1025228 від 03.09.2021 року;

3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача 1 - Харківському державному університету харчування та торгівлі: Бахтояров В.П., довіреність №228 від 27.05.2021 року.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області із позовом до відповідача 1 Харківської міської ради, відповідача 2 Обслуговуючого кооперативу «КІМ» про:

- визнання незаконним та скасування пункт 9 додатку 1 до рішення 9 Харківської міської ради від 19.06.2019 року № 1605/19 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд», яким змінено вид використання земельної ділянки (кадастровий номер :12:003:0067) площею 2,0722 га по вул. Буковій, 4-Б на «для будівництва учбових майстерень», яким надано Обслуговуючому кооперативу «КІМ» в оренду земельну ділянку (кадастровий номер :12:003:0067) площею 2,0722 га із земель територіальної громади м. Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови для будівництва учбових майстерень по вул. Буковій, 4-Б до 17.04.2022 року, а також визначено, що будівництво необхідно виконати за рахунок знесення існуючих будівель літ. «А-1», літ. «В-1», літ. «Г-1», літ. «Д-2» по вул. Буковій, 4-Б, які належать на праві приватної власності Обслуговуючому кооперативу «ЖБК КІМ» (на теперішній час Обслуговуючий кооператив «КІМ»);

- визнати недійсним договір б/н від 14.11.2019 року оренди земельної ділянки з кадастровим номером :12:00360067, по вул.. Буковій, 4-Б в м. Харкові, площею 2,0722 га., укладеного між Харківською міською радою та Обслуговуючим кооперативом «КІМ»);

- зобов`язати Обслуговуючий кооператив «КІМ» повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Букова, 4-Б, площею 2,0722 га., кадастровий номер :12:003:0067 Харківській міській раді.

Судові витрати просить суд, покласти на відповідачів.

Ухвалою суду від 09.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

11.08.2021 року від відповідача 1 через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 18763) про залишення позовної заяви без розгляду (т. 1, а.с. 183-188).

05.10.2021 року від прокурора через канцелярію суду надійшли заперечення (вх. № 23351) на заяву відповідача 1 про залишення позову без розгляду (т. 2, а.с. 64-69).

Ухвалою суду від 05.10.2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів, та у підготовчому засіданні оголошено перерву до "19" жовтня 2021 р.

Судом у судовому засіданні поставлено на обговорення заяву відповідача 1 про залишення позову без розгляду.

Присутній у судовому засіданні прокурор надав усні пояснення та заперечення, та просив суд відмовити у задоволенні заяви відповідача 1 про залишення позову без розгляду.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача 1 підтримав надану до суду заяву про залишення позову без розгляду.

Суд дослідивши матеріали справи та клопотання відповідача 1 про залишення позову без розгляду, зазначає наступне.

В обґрунтування наданої до суду заяви, відповідач 1 зазначає, що прокурор, звертаюсь із позовом до суду, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Також зазначає, що згідно частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це у позовній заяві і у такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Проте, у позовній заяві, прокурор не обґрунтував, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для свого звернення до суду. Крім того, від має вказувати орган, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

На думку відповідача 1, у даній справі, позов подано прокурором в інтересах держави без визначення органу, уповноваженого на здійснення відповідних функцій щодо спірних правовідносин. У зв`язку із чим, на думку відповідача 1, прокурором не було доведено наявності передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звертатися до суду за захистом інтересів держави, та взагалі не зазначено орган в інтересах якого він звернувся до суду для захисту інтересів держави.

Також посилається на висновки викладені у постановах Верховного суду у справі № 826/15548/17 від 16.07.2019 року, у справі № 912/2385/18, № 927/246/18, № 925/650,18, № 923/560/18, № 913/299/18, та на висновки у постановах Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18, від 01.06.2021 року у справі № 925/929/19 (т. 1, а.с. 183-188).

Прокурор, у наданих 05.10.2021 року запереченнях на заяву відповідача 1 про залишення позову без розгляду (вх. № 23351) зазначив, що звертаючись із позовом до суду, прокурор у даній справі виходив саме з необхідності вирішення проблем суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму повернення спірної землі. Звернення прокурора до суду у цих спірних правовідносинах, спрямоване саме на задоволення суспільних потреб у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення у володіння та розпорядження держави земельної ділянки, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників.

Про обов`язок прокурора зазначати у позовній заяві про відсутність такого органу вказано у абз. 4 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" від 23.03.2012 року № 7. У даному випадку, такий орган відсутній, оскільки особа, яка наділена територіальною громадою міста відповідними повноваженнями, виступає у якості відповідача. Також зазначає, що захищати інтереси повинна Харківська міська рада, яка від імені Українського народу і територіальної громади м. Харкова уповноважена реалізувати компетенцію власника. Разом із тим, Міська рада не лише не здійснює такий захист, але й сама допустила порушення, та є відповідачем у справі. У зв`язку із чим, з метою захисту інтересів держави, до суду звертається саме прокурор (т. 2, а.с. 64-69).

Суд не приймає вищевикладені послання відповідача 1 та посилання на правову позицію викладену у постановах Верховного суду у справі № 826/15548/17 від 16.07.2019 року, у справі № 912/2385/18, № 927/246/18, № 925/650,18, № 923/560/18, № 913/299/18, та на висновки у постановах Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18, від 01.06.2021 року у справі № 925/929/19 з огляду на наступне.

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Згідно вимог частини 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

З аналізу частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" вбачається, що прокурор може представляти законні інтереси держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави в двох випадках:

- захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження,

- у разі відсутності такого органу.

Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу.

Суд самостійно здійснює перевірку, чи дійсно відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом як заявив прокурор.

Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 року у справі № 922/614/19.

Крім того, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 07.12.2018 року у справі № 924/1256/17, здійснюючи тлумачення частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у системному зв`язку з положеннями процесуального законодавства, зазначила, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц конкретизувала вищенаведені висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, вказавши на необхідність у кожному конкретному випадку перевіряти: 1) доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів у спосіб, який обрав прокурор та 2) доводи прокурора з приводу відсутності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 38 постанови у справі № 469/1044/17 від 15.09.2020 року зазначила, що прокурор, визначивши міську раду відповідачем, мав підстави звернутися до суду як позивач, вважаючи, що відсутній орган, який може захистити інтереси держави. Проте за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абзац третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

У даній справі, прокурор в обґрунтування необхідності представництва інтересів держави Шевченківською окружною прокуратурою м. Харкова Харківської області у спірних правовідносинах зазначає, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування. Наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Повноваження прокуратури, у тому числі щодо представництва інтересів держави в суді, встановлені Основним Законом України, не можуть бути передані законом будь-яким іншим державним органам.

Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про прокуратуру» функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами; делегування функцій прокуратури, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається. Також посилається на правову позицію, викладену у постановах Великої палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2585/18, від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18, постанову Верховного Суду від 05.10.2016 року у справі № 916/2129/15.

За твердженнями прокурора, оскільки звертаючись із позовом до суду, прокурор у даній справі виходив саме з необхідності вирішення проблем суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму повернення спірної землі. Звернення прокурора до суду у цих спірних правовідносинах, спрямоване саме на задоволення суспільних потреб у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення у володіння та розпорядження держави земельної ділянки, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників.

Про обов`язок прокурора зазначати у позовній заяві про відсутність такого органу вказано у абз. 4 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" від 23.03.2012 року № 7. У даному випадку, такий орган відсутній, оскільки особа, яка наділена територіальною громадою міста відповідними повноваженнями, виступає у якості відповідача. Також зазначає, що захищати інтереси повинна Харківська міська рада, яка від імені Українського народу і територіальної громади м. Харкова уповноважена реалізувати компетенцію власника. Разом із тим, міська рада не лише не здійснює такий захист, але й сама допустила порушення, та є відповідачем у справі. У зв`язку із чим, з метою захисту інтересів держави, до суду звертається саме прокурор (т. 1, а.с. 1-19, т. 2, а.с. 64-69).

Вказаними обставинами прокурор обґрунтовував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, тобто, навів підстави для представництва інтересів держави саме у якості самостійного позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

При цьому, Великою Палатою Верховного Суду у постанові у справі № 469/1044/17 від 15.09.2020 року зазначено, що прокурор, визначивши міську раду відповідачем, мав підстави звернутися до суду як позивач, вважаючи, що відсутній орган, який може захистити інтереси держави. Проте за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абзац третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

У справі № 698/119/18, звертаючись до суду з позовом, прокурор вказав, що є позивачем, оскільки Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області це один зі співвідповідачів, наказ якого оскаржується через недотримання вимог законодавства стосовно передачі земельної ділянки в користування для ведення фермерського господарства. Цим прокурор обґрунтовував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, тобто, навів підставу для представництва інтересів держави. У постанові від 15.01.2020 року Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку про те, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та звернувся до суду як самостійний позивач, та визнала у зв`язку з цим помилковим висновок суду першої інстанції, який не спростував суд апеляційної інстанції, про неможливість захисту прокурором інтересів держави за вимогами, які заявив прокурор.

У даній справі, відповідач 1 заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що Харківська міська рада (відповідач 1) на підставі та у межах повноважень, у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, як розпорядник земель комунальної власності розглянула звернення Обслуговуючого кооперативу "КІМ", проаналізувала документи, здійснила обстеження земельної ділянки та рішенням Харківської міської ради від 19.06.2019 року № 1605/19 надала Обслуговуючому кооперативу "КІМ" в оренду строком до 17.04.222 року земельну ділянку комунальної власності площею 2,0722 га (кадастровий номер :12:00360067) (т. 1 .а.с. 208-210).

З аналізу вищевикладеного слідує, що відповідач 1 не погоджується з заявленими прокурором позовними вимогами, та вважає оскаржуване рішення законним та таким, що відповідає нормам законодавства України, у зв`язку із чим, просись відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, у даній справі суб`єкт владних повноважень -Харківська міська рада заперечує проти наявності будь-яких порушень при прийнятті оскаржуваного рішення та укладенні спірного договору, та не здійснила заходів із захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

З матеріалів справи вбачається, що саме оспорюваним рішенням Харківської міської ради від 19.06.2019 року № 1605/19 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд», змінено вид використання земельної ділянки (кадастровий номер :12:003:0067) площею 2,0722 га по вул. Буковій, 4-Б на «для будівництва учбових майстерень», та надано Обслуговуючому кооперативу «КІМ» в оренду земельну ділянку (кадастровий номер :12:003:0067) площею 2,0722 га із земель територіальної громади м. Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови для будівництва учбових майстерень по вул. Буковій, 4-Б до 17.04.2022 року, а також визначено, що будівництво необхідно виконати за рахунок знесення існуючих будівель літ. «А-1», літ. «В-1», літ. «Г-1», літ. «Д-2» по вул. Буковій, 4-Б, які належать на праві приватної власності Обслуговуючому кооперативу «ЖБК КІМ» (на теперішній час Обслуговуючий кооператив «КІМ») (т. 1, а.с. 38), у зв`язку зі чим, у даному випадку прокурор може самостійно здійснювати представництво інтересів територіальної громади та набувати статус позивача, оскільки таким чином усуває стан юридичної невизначеності щодо порушених, на його думку, прав.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Великої Палати у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020 року, у справі № 469/1044/17 від 15.09.2020 року, у справі № 587/430/16-ц від 26.06.2019 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що прокурор належним чином обґрунтував, підтвердив необхідність та підстави для представництва інтересів держави у даній справі та звернувся до суду як самостійний позивач.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні заяви відповідача 1 (вх. № 18763 від 11.08.2021 року) про залишення позову без розгляду відповідача 1 (вх. № 18763 від 11.08.2021 року) про залишення позову без розгляду.

Керуючись статтями 13, 42, 53, 73, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви відповідача 1 (вх. № 18763 від 11.08.2021 року) про залишення позову без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею, а саме 19.10.2021 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку, передбаченому статтями 255-256 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду безпосередньо подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили з врахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвалу підписано 20.10.2021 року

Суддя О.О. Ємельянова