ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2021 р. Справа№ 41/559

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Тищенко А.І.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 06.10.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва

від 04.03.2021 (повний текст складено 10.03.2021)

у справі №41/559 (суддя Полякова К.В.)

за скаргою Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер"

на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроресурс"

до Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер"

про стягнення 756 233, 01 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 клопотання Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" про розподіл судових витрат у справі №41/559 задоволено повністю.

Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" 20000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №41/559 скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд, керуючись критеріями, з власної ініціативи може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, навіть коли не ставиться питання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу за клопотанням іншої сторони.

Скаржник вказує, що Господарським судом міста Києва не надавалось Відділу розумного строку на надання заперечення на клопотання позивача або клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, що призвело до того, що направлене 12.03.2021 за Вих. №11.03-35/2489 заперечення на клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу не було взято до уваги при винесенні оскаржуваного додаткового рішення суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2021 апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №41/559 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Тищенко А.І., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №41/559 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

17.05.2021 від відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшли заперечення проти відкриття апеляційного провадження.

Від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшло клопотання на виконання вимог ухвали суду, до якої додано: докази відправлення учасникам справи копії апеляційної скарги і доданих до неї документів, а також клопотання про поновлення строку для подачі апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2021 задоволено клопотання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №41/559. Відновлено Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) строк для подання апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №41/559. Відкрито апеляційне провадження. Призначено справу до розгляду на 25.08.2021. Зупинено дію додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №41/559 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги.

19.07.2021 від Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначає, що скаржник не скористався правом на подання відзиву, у якому міг би не погодитись з витратами на правничу допомогу, не було подано клопотання про зменшення витрат на професійну допомогу в суді першої інстанції.

Також, представник Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" вказує, що скаржником не було подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не було спростовано жодним чином доводів відповідача про їх обґрунтованість, а тому додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 є законним та обґрунтованим.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 у зв`язку перебуванням судді Яковлєва М.Л. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №41/559.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2021 для розгляду справи №41/559 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 в справі №41/559 прийнято до провадження у визначеному складі суддів. Призначено справу до розгляду на 06.10.2021.

В судовому засіданні 06.10.2021 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу, та просив відмовити в її задоволенні, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №41/559 залишити без змін.

Інші учасники апеляційного провадження в судове засідання 06.10.2021 не з`явилися. Про поважність неявки не повідомили.

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності інших учасників апеляційного провадження та їх повноважених представників за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 06.10.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2012 у справі № 41/559 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроресурс" задоволено частково та стягнуто з Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" 719403 грн. основного боргу, 30855,49 грн. пені, 5972,03 грн. 3% річних, 15124,61 грн. судового збору.

02.03.2012 на виконання вказаного рішення суду видано наказ.

06.08.2020 через відділ діловодства та документообігу суду першої інстанції від Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" надійшла скарга на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - скаржник)у справі № 41/559.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 скаргу Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" задоволено. Визнано протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у невчиненні дій щодо зняття арешту, який накладено на все нерухоме майно Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» (01023, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, буд. 11; ідентифікаційний код 31306940) номер запису про обтяження: 4966197; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 11599217 від 13.03.2014 15:59:38 на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області від 13.03.2014 у виконавчому провадженні № 32680794. Зобов`язано відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, який накладено на все нерухоме майно Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» (01023, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, буд. 11; ідентифікаційний код 31306940) номер запису про обтяження: 4966197; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 11599217 від 13.03.2014 15:59:38 на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області від 13.03.2014 у виконавчому провадженні № 32680794.

23.02.2021 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" надійшло клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

У поданому клопотанні про відшкодування витрат на правничу допомогу заявник вказав, що між Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" та адвокатом Васюк М.М. укладено договір про надання правової допомоги від 31.07.2020 № 13, у додатку № 1 до якого сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за надання послуг є фіксованим і складає 20000 грн., та сплачується клієнтом в порядку пункту 5.2, 5.3 договору.

Пунктом 2 додатку № 1 до договору визначено, що адвокат надає, зокрема, такі послуги: юридичний аналіз документів, що надані клієнтом та формування правової позиції; підготовка та подання скарги на бездіяльність державного виконавця до Господарського суду міста Києва у справі № 41/559; підготовка процесуальних документів у ході розгляду справи № 41/559; отримання інформації у суді щодо руху справи № 41/559 та ознайомлення з матеріалами справи № 41/559 в суді; надання клієнту інформації щодо руху справи № 41/559; надання клієнтові усних консультацій з приводу вчинених процесуальних дій у рамках справи № 41/559; участь у судових засіданнях у справі № 41/559 у Господарському суді міста Києва.

Як погоджено пунктом 5.2 договору послуги, надані адвокатом, оплачуються клієнтом у готівковій та безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок адвоката, який вказаний у розділі 11 даного договору протягом 5 календарних днів з моменту отримання клієнтом у будь-який спосіб відповідного акту наданих послуг або в готівковій формі з видачею прибуткового касового ордеру/довідки про підтвердження надходження грошових коштів.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції керувався тим, що заявником підтверджено статус адвоката та розмір наданих ним послуг, а також судом першої інстанції враховано відсутність клопотання відділу примусового виконання рішень про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Розглянувши апеляційну Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Колегія суддів зазначає, що склад судових витрат не є вичерпним і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

У законі «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (ст.1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19.03.97 у справі «Hornsby v.Greece» ЄСПЛ зазначив, що для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Водночас, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги на дії (бездіяльність) органу державної виконавчої служби, підлягають розподілу відповідно до вимог процесуального закону.

При цьому, згідно частини 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідне клопотання відповідачем про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявлялося.

Водночас, колегія суддів звертає увагу скаржника, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем на підтвердження витрат на професійну допомогу надано:

1) Копію договору No 13 про надання правової допомоги від 31.07 2020;

2) Копію додатку № 1 від 31.07.2020 до Договору № 13 про надання правової допомоги від 31.07.2020;

3) Копію акту наданих послуг від 18.02.2021 згiдно договору № 13 про надання правової допомоги від 31.07.2020;

4) Копію звіту про обсяг наданих послуг від 18.02.2021 згiдно договору № 13 про надання правової допомоги від 31.07.2020;

5) Копію рахунку на оплату No 1 від 18.02 2021;

6) Копії квитанції № 0.0..1 вiд 19.02.2021;

7) Копію довідки N 105 вiд 19.02.2021.

На думку колегії суддів Північного апеляційного господарського суду, представником відповідача надано всі документи на підтвердження витрат на професійну допомогу.

З огляду на викладені вище обставини, враховуючи надані докази до матеріалів справи, пояснення сторін, оцінюючи докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та законного висновку про стягнення 20000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Стосовно тверджень скаржника відносно того, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд, керуючись критеріями, з власної ініціативи може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, навіть коли не ставиться питання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу за клопотанням іншої сторони, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду наголошує, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмiр витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Твердження скаржника щодо того, що судом першої інстанції не надавалось Відділу розумного строку на надання заперечення на клопотання позивача або клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, що призвело до того, що направлене 12.03.2021 за Вих. №11.03-35/2489 заперечення на клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу не було взято до уваги при винесенні оскаржуваного додаткового рішення суду, колегія суддів залишає поза увагою з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 прийнято клопотання Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" до розгляду та призначено судове засідання на 04.03.2021, тобто в межах процесуальних строків визначених чинним ГПК України.

Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Водночас, колегія суддів зазначає, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, проте, як вбачається із матеріалів справи, скаржник не скористався своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні.

Судова колегія звертає увагу скаржника, що державою встановлено правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 в справі №41/559 відповідає чинному законодавству.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 в справі №41/559 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №41/559 - залишити без змін.

Матеріали справи №41/559 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.10.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді А.І. Тищенко

Є.Ю. Шаптала