ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2021 р. Справа№ 910/10385/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.

учасники справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 (повний текст рішення складено 09.06.2021)

у справі №910/10385/20 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи"

про стягнення 1 384 241, 50 грн

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" про стягнення 1 186 492,72 грн пені; 197 748,78 грн три проценти річних, а всього 1 384 241,50 грн за неналежне виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/10385/20 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" про стягнення 1 384 241, 50 грн задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" (код 39835779; 01103, м. Київ, вул. М.Бойчука, буд. 4Б) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (код 20077720; 01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6): 1 104 015,21 (один мільйон сто чотири тисячі п`ятнадцять) грн пені, 134 916,51 (сто тридцять чотири тисячі дев`ятсот шістнадцять) грн 3% річних та 18 583,98 (вісімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят три) грн судового збору. У решті позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що за рахунок субвенцій з державного бюджету Відповідачем сплачено заборгованість за Договором в розмірі 18 994 079,08 грн.

Нарахування пені та 3% річних не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256. Позивачем нараховані 3 % річних та пені на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Судом зроблено перерахунок та установлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 104 015,21 грн пені та 134 916,51 грн 3 % річних. Таким чином, позовні вимоги Позивача задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/10385/20. Прийняти апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до апеляційного провадження. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/10385/20 в частині відмови у стягненні пені у сумі 82 477,51 грн та 3% річних у сумі 62 832,27 грн. Прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити, а саме: стягнути з Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у сумі 82 477,51 грн та 3% річних у сумі 62 832,27 грн. Відшкодувати за рахунок відповідача понесені НАК "Нафтогаз України" судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та позовної заяви.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні пені у сумі 82477,51 грн та 3% річних у сумі 62 832,27 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 відкрите апеляційне провадження у справі №910/10385/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", призначено справу до розгляду на 21.07.2021.

У судовому засіданні 21.07.2021 була оголошена перерва до 07.09.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 розгляд справи призначено на 23.09.2021.

У судовому засіданні 23.09.2021 була оголошена перерва до 30.09.2021.

ДП "КиївГазЕнерджи" подало письмовий відзив на апеляційну скаргу у якому просило суд рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення. При цьому позивач посилається на безпідставність вимог апеляційної скарги та обґрунтованість і законність оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

ДП "КиївГазЕнерджи" подало клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору. Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення. При цьому суд виходить із наступного.

В силу ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо:

1) спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства;

2) відсутній предмет спору;

3) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу;

4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

5) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу або третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана;

6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Колегія суддів зазначає, що у клопотанні ДП "КиївГазЕнерджи" не наведено обставин, із якими нормами ГПК України пов`язується можливість закриття провадження у справі. З огляду на наведене колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання ДП "КиївГазЕнерджи" про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст . 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, 03.10.2018 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Дочірнім підприємством "КиївГазЕнерджи" (покупець) укладено договір № 18-318-Н купівлі продажу природного газу, умовами якого передбачено, що продавець зобов`язується передати покупцеві у 2018 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору, природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачем.

За цим договором може бути переданий природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України) - п. 1.3. договору.

Згідно п. 2.1. договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 23.10.2018, продавець передає покупцеві з 01.10.2018 по 26.10.2018 (включно) природний газ обсягом до 13000,0 тис. куб. метрів.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформляється актом приймання-передачі.

За умовами п. 5.1. договору, на дату підписання цього договору ціна на природний газ становить 4942,00 грн за 1000 куб.м, крім того податок на додану вартість - 20%. Всього до сплати за 1000 куб.м, природного газу - 5930,40 грн з ПДВ.

У відповідності до п. 6.1. договору, плата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року N 256 і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 жовтня 2018 року, і діє у частині продажу природного газу до 17 жовтня 2018 року (включно), а у частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. договору).

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві природний газ на загальну суму 81 218 814,68 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2018 на суму 81 218 814,68 грн, який підписано представниками сторін та скріплені їх печатками.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов`язання у частині оплати природного газу у передбачені договором строки, а тому просить суд стягнути з відповідача 1 186 492,72 грн пені; 197 748,78 грн три проценти річних.

Колегія суддів, оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір № 18-318-Н від 03.10.2018 є договором купівлі-продажу.

Засади функціонування ринку природного газу в Україні визначаються нормами Закону України "Про ринок природного газу", за приписами статті 1 якого оптовим продавцем є суб`єкт господарювання, який реалізує природний газ оптовому покупцю або постачальнику на підставі договору купівлі-продажу; постачальником природного газу є суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

У спірних правовідносинах позивач, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є оптовим продавцем природного газу, а відповідач, - постачальником природного газу кінцевим споживачам.

Так, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України установлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не установлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, установленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України установлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Судом установлено, що позивач виконав свої зобов`язання належним чином, поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 81 218 814,68 грн.

У відповідності до п. 6.1. договору, плата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відскоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця згідно з нормативами розподілу коштів, розрахованих до нормативно-правових актів України (п. 6.2. договору).

До матеріалів справи долучено виписку по операціях за підприємством "КиївГазЕнерджі" з 01.10.2018 по 31.03.2020, з якої убачається, що оплата за поставлений природний газ відповідачем здійснено в повному обсязі, проте, з порушеннями установленого договором строку.

У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання позивач просить суд стягнути з відповідача 1 186 492,72 грн пені, нарахованої на підставі п. 7.2 договору, а також 197 748,78 грн три проценти річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, від сум заборгованості, ураховуючи дати часткової оплати.

Пунктом 7.2 договору визначено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не установлено договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, відповідачем частково здійснювався розрахунок за поставлений природний газ шляхом перерахування коштів, які перераховані постачальнику на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету".

При цьому, згідно призначення платежів у платіжних дорученнях, за якими надходили кошти за рахунок субвенцій з державного бюджету, кошти спрямовувались: "зг.дог №17-418-Н від 05.10.2017р.".

Проте, Відповідач листами: №2123/01 від 26.12.2018 та 2124/01 від 26.12.2018 повідомив ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про те, що вірним слід вважати призначення платежів у платіжних дорученнях: №32 від 22.12.2018; №34 від 26.12.2018; №36 від 26.12.2018; №38 від 26.12.2018; №40 від 26.12.2018, наступне призначення - "ПКМУ від 04.03.2002 №256 за природний газ 12/2018 зг. договору №18-318-Н від 03.10.2018р.".

Доказів незгоди чи заперечень Позивача зі зміною Відповідачем призначень платежів чи неврахування таких платежів як сплати за договором №18-318-Н від 03.10.2018 матеріали справи не містять.

Отже, з наведеного вище убачається, що за рахунок субвенцій з державного бюджету Відповідачем сплачено заборгованість за Договором в розмірі 18 994 079,08 грн.

Нарахування пені та 3% річних не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Даний висновок міститься, зокрема, і у Постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у праві №908/885/18, де у пунктах 6.23, 6.24 йдеться, що "для нарахування пені на підставі пункту 7.2 договору № 16-411-Н, 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України необхідно, щоб відповідач здійснив оплату отриманих коштів поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями. Підставою для стягнення пені, 3 % річних, інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання могла би бути наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків і яка була би несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.".

У той же час, позивачем нараховані 3 % річних та пені на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Ураховуючи вищеуказане, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 104 015,21грн пені та 134 916,51 грн 3 % річних, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідач просив місцевий господарський суд зменшити розмір штрафних санкцій до 1 грн. При цьому Відповідач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення, відповідач просив врахувати його статус, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій міста, взяти до увагу, що заборгованість за природний газ сплачено повністю, низький рівень оплати житлово-комунальних послуг населенням, врахувати причини неналежного виконання зобов`язання з оплати, незначний період прострочення виконання зобов`язання, скрутний майновий стан та відсутність доказів заподіяння збитків позивачу.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Тобто, зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (така правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 01.08.2019 у справі №922/2932/18, від 08.10.2019 у справі №922/2930/18, від 08.10.2019 у справі № 923/142/19, від 09.10.2019 у справі №904/4083/18).

З огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв (ст.233 ГК України), суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Відповідач виконав зобов`язання щодо оплати вартості переданого у жовтні 2018 року природного газу повністю, але оплату в листопаді 2018 - січні 2019 року провів з незначним порушенням строку.

Нарахована позивачем пеня не є надмірно великою, та є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання відповідачем договірного зобов`язання з оплати за переданий йому природний газ. Іншої відповідальності за допущене порушення відповідач не поніс, збитків, завданих інфляцією, позивач не нараховував.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що клопотання відповідача про зменшення пені не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів установила, що обставини, на які посилається скаржник - АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/10385/20, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/10385/20 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду м. Києва від 26.05.2021 у справі №910/10385/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 26.05.2021 у справі №910/10385/20 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.10.2021.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді Є.Ю. Пономаренко

Б.О. Ткаченко