РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.09.2021Справа № 910/8389/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Сєдової О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробарви" (03040, м. Київ, вул. Васильківська, будинок 14, кімната 422; ідентифікаційний код: 38453454)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Неовак" (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, будинок 81А, офіс 117; ідентифікаційний код: 39971379)

про стягнення 1 254 906, 43 грн

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Агробарви" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Неовак" про стягнення заборгованості в розмірі 1 245 260, 12 грн, з яких: 1 244 135, 29 грн - основний борг та 1 124, 83 - 3% річних, у зв`язку з порушенням договірних зобов`язань в частині здійснення оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 07.07.2021.

У підготовчому засіданні 07.07.2021 судом оголошено перерву до 28.07.2021.

27.07.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 1 254 906, 43 грн, яка складається із суми основного боргу - 1 244 135, 29 грн, 3 % річних - 8 282, 87 грн та збитків від інфляції - 2 488, 27 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 25.08.2021.

У судовому засіданні суд повідомив, що подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог відповідає вимогам ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим, подальший розгляд справи здійснюватиметься з її врахуванням.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.09.2021.

У судове засідання 22.09.2021 представники сторін не з`явилися, про дату та час судовому засідання повідомлялися під розписку в минулому судовому засіданні. Разом з тим, суд зазначає, що 15.09.2021 позивачем було подане клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника.

Так, відповідно до п. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначає, що ним за період з 01.04.2020 по 12.10.2020 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Неовак" було поставлено товар (ветеринарні препарати) на загальну суму 5 773 515, 79 грн.

Втім, за поставлений відповідачу товар в останнього існує заборгованість в сумі 1 244 135, 29 грн.

Позивач відзначає, що неодноразово направляв на підпис відповідачу засобами електронного зв`язку та поштою договір поставки № 46-0320/АБ від 13.03.2020, однак, до теперішнього часу направлений договір з боку відповідача не підписаний та екземпляр позивача йому не повернений.

Відтак, з огляду на викладене, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агробарви", як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Неовак", як покупцем склалися цивільно-правові відносини, тобто, суд приходить до висновку, що між сторонами існує договір поставки в усній формі, наявність якого підтверджується прийняттям зобов`язання шляхом його виконання.

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом заборгованість відповідача перед позивачем на суму 1 244 135, 29 грн підтверджується наступними видатковими накладними: № 2231 від 27.08.2020 на суму 31 109, 36 грн.; ТТН№ Р2231 від 27.08.2020; № 2248 від 31.08.2020 на суму 9 706, 03 грн.; № 2289 від 03.09.2020 на суму 337 970, 16 грн.; № 2334 від 04.09.2020 на суму 4 862, 88 грн.; № 2476 від 22.09.2020 на суму 60 220, 80 грн.; № 2500 від 24.09.2020 на суму 445 394, 16 грн.; № 2567 від 01.10.2020 на суму 282 105, 60 грн.; № 2645 від 12.10.2020 на суму 72 766, 30 грн.; ТТН № Р2645 від 12.10.2020.

Означені вище накладні підписані сторонами та скріплені печатками товариства, без будь яких зауважень щодо кількості, якості та ціні товару, зокрема, з боку відповідача.

27.04.2021 позивачем на адресу відповідача, було направлено вимогу від 26.04.2021 за вих. № 5 в порядку ст. 530 ЦК України, в якій встановлено семиденний строк з моменту її отримання для погашення суми заборгованості у розмірі 1 244 135, 29 грн.

Означену вимогу відповідачем отримано 29.04.2021 (квитанція, опис вкладення, повідомлення про вручення та вимога містяться в матеріалах справи).

Водночас, суд вказує, що доказів погашення відповідачем заборгованості за поставлений позивачем товар в розмірі 1 244 135, 29 грн, як у строк визначений у вимозі, так і станом на момент розгляду даної справи в її матеріалах не міститься.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Отже, судом встановлено, що позивач належним чином виконав своє зобов`язання та здійснив поставку товару (ветеринарні препарати) на суму 1 244 135, 29 грн, натомість, відповідачем оплати отриманого товару не здійснено.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, з врахуванням приписів ст. 530 Цивільного кодексу України та наявної в матеріалах справи вимоги від 26.04.2021 за вих. № 5, яка у свою чергу отримана відповідачем 29.04.2021 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 402), суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що порушив строк виконання грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено договірні зобов`язання та положення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому, вимога позивача про стягнення коштів в сумі 1 244 135, 29 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 8 282, 87 грн та інфляційних втрат в розмірі 2 488, 27 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), то суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахувань позивачем інфляційних втрат, суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Таким чином, враховуючи викладене вище, здійснивши перерахунок 3% річних у відповідності до періодів, які зазначені позивачем у розрахунку та інфляційних витрат за повні місяці, суд дійшов висновку, що позивачем арифметично вірно здійснено нарахування 3 % річних в розмірі 8 282, 87 грн та інфляційних втрат в розмірі 2 488, 27 грн, а тому, вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У прохальній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, які попередньо (орієнтовно) розраховані та складають на день подання цього позову 27 500, 00 грн.

Так, згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи з аналізу ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

До позовної заяви позивачем було долучено договір про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 29.04.2021 укладений між Адвокатським бюро Яни Хмарської та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агробарви", додаток № 1 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 29.04.2021, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3750, платіжне доручення від 19.05.2021 на суму 27 500, 00 грн.

Водночас, судом встановлено, що позивачем ні до позовної заяви, ані під час розгляду даної справи у підтвердження понесених Товариством з обмеженою відповідальністю "Агробарви" витрат на професійну правничу допомогу не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Разом з тим, суд відзначає, що додаток № 1 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 29.04.2021 не розцінюється, як детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, оскільки, в п. 2 даного додатку сторони погодили, що 27 500, 00 грн це є саме орієнтовна вартість витрат на правову (правничу) допомогу в суді першої інстанції.

Крім того, сторонами у вказаному додатку зазначено всі можливі послуги такі як правовий аналіз відзиву, підготовка відповіді на відзив які в даному випадку не надавались , оскільки відповідачем не було подано відзиву. В зв`язку із чим суд приходить до висновку, що вказаний додаток до договору не є детальним описом робіт (наданих послуг), а є орієнтовним переліком вартості робіт які можуть бути надані в межах даної справи.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Втім, суд зазначає, що будь яких заяв як це передбачено ч. 1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України до закінчення судових дебатів у даній справі, чи то заявлених усно, чи поданих через канцелярію до суду не надходило.

Таким чином, враховуючи наведені вище норми процесуального законодавства та зважаючи на викладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 27 500, 00 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробарви" - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Неовак" (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, будинок 81А, офіс 117; ідентифікаційний код: 39971379) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробарви" (03040, м. Київ, вул. Васильківська, будинок 14, кімната 422; ідентифікаційний код: 38453454) основний борг в розмірі 1 244 135 (один мільйон двісті сорок чотири тисячі сто тридцять п`ять) грн 29 коп., 3 % річних в розмірі 8 282 (вісім тисяч двісті вісімдесят два) грн 87 коп., інфляційних втрат в розмірі 2 488 (дві тисячі чотириста вісімдесят вісім) грн 27 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 18 823 (вісімнадцять тисяч вісімсот двадцять три) грн 60 коп.

3. У стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 27 500, 00 грн - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 04.10.2021

Суддя Д.О. Баранов