ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2021 р. Справа №910/6905/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Буравльова С.І.

Кропивної Л.В.

секретар судового засідання - Нікітенко А.В.

представники сторін згідно з протоколом судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 (повний текст складено 08.07.2021)

у справі №910/6905/21 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 1 664 988,81 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Житомирський меблевий комбінат" (далі - ПАТ "Житомирський меблевий комбінат") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - ДП "НАЕК "Енергоатом") пені у розмірі 660 583,19 грн, штрафу в сумі 684 447,65 грн, трьох процентів річних в розмірі 265 663,47 грн та інфляційних втрат в сумі 54 294,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення від 23.08.2019 № 1ГЖМК190004 (від 13.09.2019 № 10-125-08-19-00660).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 задоволено позовні вимоги ПАТ "Житомирський меблевий комбінат". Стягнуто з відповідача на користь позивача 660 583,19 грн пені, 684 447,65 грн штрафу, 265 663,47 грн інфляційних втрат, 54 294,51 грн трьох процентів річних, а також 24 974,83 грн судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що позивачем неправомірно нараховано штраф у розмірі 7%, оскільки, зазначена відповідальність, на думку відповідача, застосовується лише за допущене прострочення виконання негрошового зобов`язання, а у даному випадку, позовні вимоги стосуються саме неналежного виконання грошового зобов`язання. Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції мав зменшити розмір нарахованих позивачем санкцій, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Крім того, відповідач вказав про відсутність підстав для одночасного стягнення пені та штрафу, а тому позовні вимоги відносно стягнення штрафу у фіксованому та процентному розмірі задоволенню не підлягали.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Пашкіна С.А., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/6905/21 та призначеної її до розгляду на 04.10.2021.

17 серпня 2021 року від позивача, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду, надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Пашкіної С.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 04.10.2021 по справі №910/6905/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021, колегією суддів в зазначеному складі, прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/6905/21.

В судовому засіданні 04.10.2021 представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення. Представник позивача заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, вислухавши пояснення представників сторін, Північний апеляційний господарський суд, в межах доводів апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

23 серпня 2019 року між Приватним акціонерним товариством "Житомирський меблевий комбінат" та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" укладено договір оренди нежитлового приміщення №1ГЖМК190004 (від 13.09.2019 №10-125-08-19-00660) відповідно до пункту 1.1 якого позивач зобов`язався передати відповідачу в тимчасове оплачуване користування нежитлові приміщення, загальною площею 10 231,7 кв.м, які знаходяться в адміністративній будівлі (літера А), розташованій за адресою: місто Київ, вулиця Гоголівська, будинок 22-24, згідно з переліком, визначеним у цьому пункті договору.

Зазначений правочин підписаний уповноваженими представниками сторін, а також скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Згідно з пунктом 3.1 договору орендар зобов`язався вносити плату за користування об`єктом оренди в розмірах та строки, встановлені в договорі.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що плата за оренду нараховується з дати підписання сторонами акта №1 (акта приймання-передачі).

Відповідно до пункту 3.3 цієї угоди, якщо інше не передбачено цим договором, плата за оренду сплачується орендарем щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем, на підставі рахунку та акта орендодавця. Оплата здійснюється за умови наявності у рахунках, актах посилання на повний номер і дату договору.

За умовами пункту 3.4 договору (у редакції додаткової угоди від 05.02.2020 №2) орендодавець формує рахунок на оплату за оренду, розраховану відповідно до додатку №2 до договору, останнім днем першого місяця та кожного наступного календарного місяця користування об`єктом оренди, та передає його орендареві не пізніше 5 числа місяця, що слідує за оплачуваним. Орендодавець надає відповідні рахунки орендарю наступними способами: надсилає на електронну адресу орендаря, вказану в розділі 14 цієї угоди, та вручає представнику орендаря в приміщеннях об`єкта оренди під підпис про отримання, та/або надсилає цінним листом на адресу орендаря, вказану в розділі 14 договору. Обов`язок по отриманню вищевказаного рахунка покладається на орендаря.

Згідно з пунктом 3.5 даного правочину загальний розмір плати за оренду складав суму плати за оренду, розраховану відповідно до пункту 1.2 додатку №2 до договору за весь строк оренди об`єкта оренди, та на 23.08.2019 становив 280 672 724,35 грн, у тому числі ПДВ 20%.

Пунктом 3.8 договору встановлено, що орендар, крім плати за оренду, повинен компенсувати/сплачувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання й водовідведення, приймання стічних вод, опалення й т.д.). Компенсація витрат на комунальні послуги не входить до розрахунку плати за оренду та оплачується орендарем за діючими тарифами. Орендар компенсує орендодавцю витрати на комунальні послуги з електроенергії, водопостачання та водовідведення, на підставі виставлених орендодавцем рахунків, відповідно до показників лічильників. Орендар компенсує орендодавцю витрати на комунальні послуги з водовідведення додаткових стічних вод та опалення згідно отриманих від орендодавця розрахунків фактичних витрат, які розподіляються між всіма орендарями будівлі пропорційно площі об`єкта оренди до загальної площі будівлі, що здана в оренду. Перерахування компенсації витрат на комунальні послуги здійснюється орендарем на підставі виставлених орендодавцем рахунків або актів наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг), не пізніше 20 числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем. Орендодавець до 5 числа місяця, що слідує за оплачуваним місяцем, виставляє орендареві рахунки на компенсацію витрат на комунальні послуги та акт наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг). Орендодавець надає відповідні рахунки орендарю наступними способами: надсилає на електронну адресу орендаря, вказану в розділі 14 договору, та вручає представнику орендаря в приміщеннях об`єкта оренди під підпис про отримання, та/або надсилає цінним листом на адресу орендаря, вказану в розділі 14 договору. Обов`язок по отриманню вищевказаного рахунка покладається на орендаря.

За змістом пункту 3.16 цієї угоди, зобов`язання щодо здійснення платежів вважаються виконаними належним чином у момент, коли суми грошових коштів, які відповідають повному розміру платежів, будуть зараховані на поточний рахунок орендодавця.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 23.07.2022 (включно), але в будь-якому випадку до повного розрахунку між сторонами згідно з його умовами.

У додатках №1 та №2 до договору сторони погодили план об`єкта оренди і розмір плати за оренду та порядок розрахунків.

Згідно з пунктом 1.2 додатку №2 до договору плата за оренду об`єкта оренди за кожний місяць складається з двох частин: орендної плати та додаткової плати.

7 жовтня 2019 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якої сторони погодили етапи передачі об`єкта оренди, у зв`язку з чим внесли зміни до договору та виклали пункт 1.5 договору в новій редакції.

У додатковій угоді від 19.03.2020 №3 до договору сторони погодили з 01.04.2020 збільшити площу об`єкта оренди за цією угодою шляхом передання орендодавцем у тимчасове платне користування (оренду) орендарю нежитлового приміщення площею 30,8 кв.м, у зв`язку з чим внесли зміни до пункту 1.1 договору та виклали його в новій редакції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов договору позивач передав, а відповідач прийняв в оренду нежитлові приміщення: площею 4316,9 кв.м, площею 1 671,1 кв.м, площею 900,5 кв.м, площею 347,9 кв.м, площею 2571,1 кв.м, площею 147,1 кв.м, площею 157,7кв.м, які знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Гоголівська, будинок 22-24. Дана обставина підтверджується належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі: від 13.12.2019 №1, від 18.12.2019, від 21.12.2019, від 27.12.2019, від 01.02.2020, від 04.02.2020 та від 12.02.2020, які наявні в матеріалах справи.

Позивачем були виставлені орендарю рахунки на оплату, а саме: №160012290 від 31.12.2020 на сплату орендної плати за грудень 2020 року на суму 6 960 495,74 грн, в т.ч. ПДВ 20%; №160012291 від 31.12.2020 на сплату додаткової плати за грудень 2020 року на суму 2 107 688,36 грн, в т.ч. ПДВ 20%; №160012292 від 31.12.2020 на сплату компенсації комунальних послуг за грудень 2020 року на суму 709 639,48 грн, в т.ч. ПДВ 20%.

У той же час, відповідач взятий на себе за спірним договором обов`язок щодо оплати орендних платежів, додаткових платежів та компенсації комунальних послуг за грудень 2020 року, передбачений цією угодою, в установлений строк виконав неналежним чином, сплативши позивачу: 6 960 495,74 грн орендної плати - 31.03.2021; 2 107 688,36 грн додаткової плати - 26.03.2021; 709 639,48 грн компенсації комунальних послуг - 26.03.2021.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем передбаченого укладеним між сторонами договором оренди обов`язку щодо сплати орендних платежів, додаткових платежів та компенсації комунальних послуг, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в загальному розмірі 660 583,19 грн, з яких: 480 274,21 грн - пеня, нарахована на суму заборгованості з орендної плати у розмірі 6 960 495,74 грн за період з 21.01.2021 по 31.03.2021; 134 892,06 грн - пеня, нарахована на суму заборгованості з додаткової плати у розмірі 2 107 688,36 грн за період з 21.01.2021 по 26.03.2021; 45 416,93 грн - пеня, нарахована на суму заборгованості з компенсації комунальних послуг у розмірі 140 759,66 грн за період з 21.01.2021 по 26.03.2021, а також штраф у розмірі 684 447,65 грн.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору оренди передбачено, що у випадку затримок з боку орендаря в перерахуванні будь-яких платежів передбачених цією угодою, на користь орендодавця, відповідач сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка грошових зобов`язань з яких пропущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% грошових зобов`язань з яких допущено прострочення виконання.

Водночас, преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Зазначена правова позиція щодо розміру обчислення пені на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України викладена, зокрема, в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №907/65/18, від 19.12.2019 у справі №912/1153/19, від 30.01.2018 у справі №910/10224/14.

Колегія суддів зазначає, що перерахунок пені здійснено судом першої інстанції без врахування обмежень, встановлених Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та статтею 343 ГК України.

Апеляційним судом встановлено, що визначений у пункті 7.2 договору розмір пені перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який обраховується до стягнення пеня. Отже, під час розрахунку пені застосуванню підлягає подвійна облікова ставка Національного банку України, що діяла у спірний період.

Крім того, колегія суддів вказує на те, що при здійсненні розрахунку, позивачем помилково включено в періоди нарахувань дні фактичних проплат заборгованості.

Здійснивши власний перерахунок вказаної штрафної санкції, враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, судова колегія встановила, що з відповідача підлягає стягненню пеня в загальному розмірі 223 757,13 грн, з яких: 162 856,53 грн - пеня, нарахована у період з 21.01.2021 по 30.03.2021 на суму заборгованості з орендної плати в розмірі 6 960 495,74 грн із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ; 45 560,72 грн - пеня, нарахована у період з 21.01.2021 по 25.03.2021 на суму заборгованості з додаткової плати в розмірі 2 107 688,36 грн із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ; 45 416,93 грн - пеня, нарахована у період з 21.01.2021 по 25.03.2021 на суму заборгованості з компенсації комунальних послуг в розмірі 709 639,48 грн із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ. Відтак оскаржуване рішення в частині стягнення пені підлягає зміні.

Відносно позовних вимог про стягнення штрафу, Північний апеляційний господарський суд, здійснивши перевірку правильності нарахування позивачем суми штрафу, встановив, що він є арифметично вірним та таким, що відповідає матеріалам справи, а тому висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в частині стягнення з відповідача 684 447,65 грн штрафу, нарахованого за порушення строків поставки товару понад 30 днів, є правомірним.

Твердження апелянта стосовно того, що позивачем неправомірно нараховано штраф у розмірі 7 %, оскільки, зазначена відповідальність застосовується лише за допущене прострочення виконання негрошового зобов`язання спростовується апеляційним судом, оскільки пунктом 7.2 договору прямо передбачено, що штраф у розмірі 7 % застосовується за прострочення понад 30 днів виконання грошових зобов`язань. У зв`язку з наведеним посилання ДП "НАЕК "Енергоатом" про те, що штраф може бути стягнутий лише за порушення негрошового зобов`язання є необґрунтованим.

Крім того, доводи відповідача про те, що нарахування позивачем одночасно пені та штрафу є подвійним стягненням і разом застосовуватися не можуть, судовою колегією визнано необґрунтованими з огляду на наступне.

У випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати орендної плати, додаткової плати та компенсації комунальних послуг, позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних у загальному розмірі 54 294,51 грн та 265 663,47 грн інфляційних втрат, нарахованих за вищевказані періоди на зазначені суми прострочених останнім платежів.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, дійшла висновку про його обґрунтованість.

Доводи відповідача про те, що наведені останнім обставини щодо заборгованості перед ДП "НАЕК "Енергоатом", критичного фінансового стану, а також про те, що відповідач не зі своєї вини несе величезні збитки, пов`язані з недоотриманням фінансування на вироблену та реалізовану ним електроенергію, мали були розцінені судом як певні умови, з урахування яких суд мав зменшити розмір нарахованих позивачем санкцій, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, не можуть бути покладені в основу рішення з огляду на наступне.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

З огляду на зазначене, три проценти річних не відносяться до неустойки, а тому до цієї компенсаційної виплати не застосовуються положення статі 233 ГК України та статті 551 ЦК України.

Водночас апелянтом переконливих аргументів щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог не наведено.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення ухвалено місцевим господарським судом на підставі неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021, на підставі пункту 4 частини 1 статті 277 ГПК України, підлягає зміні в частині розміру стягнутої пені. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, в порядку статті 129 ГПК України, розподіляються між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/6905/21 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" (01015, місто Київ, вулиця Лейпцизька, будинок 15, ідентифікаційний код 32744172) пеню у розмірі 223 757,13 грн, штраф у розмірі 684 447,65 грн, інфляційні втрати у розмірі 265 663,47 грн, 3% річних у розмірі 54 294,51 грн та судовий збір у розмірі 18 422,43 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити".

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

5. Матеріали справи №910/6905/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 05.10.2021.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.І. Буравльов

Л.В. Кропивна