ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2021 р. Справа№ 910/5321/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Іоннікової І.А.

Разіної Т.І.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021

у справі №910/5321/21 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 24 136,22 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (далі, позивач або Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі, відповідач або МТСБУ) про стягнення 24 136,22 грн, з яких: 2 512,04 грн 3% річних, 10 287,69 грн інфляційних втрат, 11 336,49 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до нього перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за відшкодування збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/5321/21 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» 3% річних у розмірі 2 512,04 грн, інфляційні втрати у розмірі 10 287,69 грн, судовий збір у розмірі 1 203,81 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 121,25 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване встановленим фактом переходу до відповідача обов`язку здійснити відшкодування суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком (Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна») виплати суми страхового відшкодування.

Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначив, що у зв`язку з відкриттям провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів до моменту ліквідації боржника, в період з 02.03.2018 по 17.07.2019 перебіг позовної давності був зупинений на підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України, а в межах зазначених строків позивач звернувся до Господарського суду міста Києва у справі №910/842/18 із заявою про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», в тому числі, на підставі договору №АІ/4133649, чим перервав перебіг трирічного строку позовної давності, який слід обраховував ати від дати настання ДТП 17.08.2015. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 2 512,04 грн 3% річних та 10 287,69 грн інфляційних втрат заявлені у межах позовної давності, у зв`язку із чим заява відповідача про застосування позовної давності до цих вимог задоволенню не підлягає.

Водночас, суд за заявою відповідача застосував наслідки спливу спеціального строку позовної давності до вимог позивача про стягнення пені в сумі 11 336,49 грн, відмовивши у їх задоволенні. У цій частині рішення суду про застосування строків позовної давності обґрунтоване тим, що відрахування позовної давності слід починати, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів отримання Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» заяви про виплату страхового відшкодування від ОСОБА_1 , від дня, коли позивач міг довідатись про порушення свого права, тобто від дати настання страхової події - з 17.08.2015. Отже, строк спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення пені сплив 17.08.2016.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 05.07.2021 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/5321/21 та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з тим, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- суд першої інстанції належним чином не встановив, коли позивач дізнався про своє порушене право, не дослідив строк, коли позивач звернувся з позовом до суду та на який строк було продовжено строк позовної давності;

- судом покладено додатковий обов`язок на МТСБУ щодо виплати інфляційних втрат, 3% річних та пені, тобто притягнуто до відповідальності особу, яка не порушувала грошового зобов`язання перед позивачем, хоча відповідальність має індивідуальний характер та ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за іншу особу;

- пеня, інфляційні втрати та 3% річних - це відповідальність страховика-банкрота за порушення грошового зобов`язання, які ухвалою визнано погашеними. Така відповідальність не входить до зобов`язань МТСБУ, передбачених підпунктом «ґ» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

18.08.2021 позивач подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд у її задоволенні відмовити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

У відзиві позивач наголосив на наступному:

- МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (стаття 625 Цивільного кодексу України та пункт 26.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування;

- у даній справі до вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором страхування АІ/4133649 не може бути застосований строк позовної давності, оскільки розмір заборгованості за договором страхування уже встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили, а саме ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 у справі №910/842/18; позовна давність до вимог, які були заявлені позивачем у справі №910/842/18, не могла бути застосована, оскільки не була пропущена; іншої заборгованості за договором страхування АІ/4133649, не встановленої рішенням суду, позивач не просить стягнути з відповідача.

31.08.2021 від МТСБУ через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якій відповідач наголосив на наступному:

- у період з 02.03.2018 по 17.07.2019 внаслідок відкриття провадження про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» у справі №910/842/18 та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів до моменту ліквідації боржника, перебіг позовної давності був зупинений на підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України. Обставиною, що поновила перебіг строку позовної давності, є ухвала Господарського суду міста Києва у справі №910/842/18 від 17.07.2019, якою було затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» та закрито провадження у справі. Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги від 01.02.2016 до позивача перейшло право вимоги у порядку суброгації, а отже строк позовної давності рахується з дати ДТП - 17.08.2015. Відповідач наголошує, що саме з дати настання страхового випадку починається строк позовної давності, який закінчився 17.08.2018. Таким чином, на момент пред`явлення позову спеціальний строк позовної давності було пропущено, а загальний строк позовної давності, який переривався з 02.03.2018 по 17.07.2019 та продовжувався на 168 днів, закінчився 01.12.2019. Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі з пропуском загального та спеціального строків позовної давності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2021 апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України у справі №910/5321/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Іоннікова І.А., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2021 апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/5321/21 залишено без руху. Роз`яснено Моторному (транспортному) страховому бюро України, що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у сумі 3 405,00 грн та належні докази на підтвердження надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу у справі листом з описом вкладення.

28.07.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав клопотання, до якого додано платіжне доручення №273 від 26.07.2021 на підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 405,00 грн та докази на підтвердження надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу у справі.

Відповідачем у апеляційній скарзі та відповіді на відзив було заявлене клопотання про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/5321/21, відмовлено у задоволенні клопотання Моторного (транспортного) страхового бюро України про розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/5321/21 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строк для подачі відзивів, заяв, клопотань.

31.08.2021 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/5321/21 до закінчення касаційного перегляду рішень у подібній справі №910/14293/19. В обґрунтування поданого клопотання відповідач послався на положення пункту 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України та зазначив, що ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2021 відкрито касаційне провадження у подібній справі №910/14293/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Моторного (транспортного) страхового бюро України про зупинення провадження у справі №910/5321/21 до касаційного перегляду рішень у справі №910/14293/19.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (повідомлень про вручення поштових відправлень), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 процесуальних строків на подачу відзиву, заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

17.08.2015 у м. Києві по проспекту Генерала Ватутіна, 5, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, безпечну швидкість та дистанцію, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем «КІА» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Вина ОСОБА_2 , який порушив пункт 13.1. Правил дорожнього руху України, підтверджується постановою Деснянського районного суду міста Києва від 24.11.2015 справі №754/13983/15-п (провадження №3/754/3505/15).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4133649 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна».

21.08.2015 було проведено огляд пошкодженого автомобіля та визначено вартість матеріального збитку, завданого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується висновком експертного дослідження №788 від 26.08.2015, складеного ФОП Таракановим Ю.Ю.

01.02.2016 між ОСОБА_3 (первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Шияном Денисом Сергійовичем (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, на підставі якого ФОП Шиян Д.С. набув право вимоги в зобов`язаннях, що виникли із вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі одержання грошового відшкодування за нанесену майнову шкоду в розмірі 45 345,95 грн від винної особи, страхової компанії або від Моторного (транспортного) страхового бюро України, в передбачених законом випадках.

29.02.2016 між Фізичною особою-підприємцем Шияном Д.С. (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (фактор) було укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу №5/29-02/2016, відповідно до пункту 1.1 якого на умовах, визначених цим договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до Додатку №1 до цього договору, зокрема, з договору відступлення права вимоги від 01.02.2016 на суму 45 345,95 грн.

В силу умов вказаного договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (пункт 1.2. договору №5/29-02/2016 від 29.02.2016).

Пунктом 1.4. Договору №5/29-02/2016 від 29.02.2016 передбачено, що зобов`язаною особою (боржником) є ОСОБА_2 (п. 1 додатку №1 до договору №5/29-02/2016 від 29.02.2016); страхова компанія Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна»; Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини 1 статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Метою договору факторингу може бути як передача факторові права вимоги клієнта до боржника в обмін на надання клієнтові грошових коштів, так і відступлення клієнтом своєї вимоги в забезпечення виконання його зобов`язань перед фактором. Предметом договору факторингу може бути одна або декілька вимог.

Отже, починаючи з 29.02.2016 кредитором у договірному зобов`язанні за договором страхування №АІ/4133649, яке виникло в результаті дорожньо-транспортної пригоди, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал».

Позивач зазначає, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», порушуючи умови договору страхування (полісу) №АІ/4133649, не здійснило виплату грошового зобов`язання за заявою ОСОБА_1

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулись Господарського суду міста Києва із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (ідентифікаційний код 30636550), оскільки останнє має кредиторську заборгованість і неспроможне її погасити.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 було відкрито провадження у справі №910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», визнано розмір вимог ініціюючих кредиторів - Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс. Капітал» та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на суму 1 232 899,85 грн, призначено в даній справі розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Тищенко Оксану Іванівну.

30.03.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» звернулося до Господарського суду міста Києва у справі №910/842/18 із заявою про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Україна».

24.04.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» подало уточнення до заяви про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» у справі №910/842/18, у тому числі за зобов`язанням, яке виникло на підставі договору №АІ/4133649. Ці уточнення стосувалися детального розрахунку заборгованості Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал», в тому числі за зобов`язанням, яке виникло на підставі договору №АІ/4133649, у розмірі 69 482,17 грн, з яких: 45 345,95 грн - розмір завданого збитку; 2 512,04 грн - 3% річних; 10 287,69 грн - розмір інфляційних втрат; 11 336,49 грн - розмір пені.

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18 затверджено реєстр вимог кредиторів Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» на загальну суму 22 101 683,87 грн, в тому числі, визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 постановлено ліквідувати Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

10.09.2019 у зв`язку з ліквідацією Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату боргу.

01.10.2019 відповідачем було частково виконано зобов`язання за договором страхування №АІ/4133649, зокрема, здійснено лише виплату страхового відшкодування у розмірі 45 345,95 грн. Інша частина зобов`язань щодо сплати 3% річних, інфляційних втрат та пені була залишена відповідачем без задоволення.

Позивач зазначав, що відповідач лише частково виконав зобов`язання за договором №АІ/4133649, оскільки не сплатив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» 2 512,04 грн 3% річних, 10 287,69 грн інфляційних втрат та 11 336,49 грн пені, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача вказаних сум.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог про стягнення нарахувань 3% річних, інфляційних втрат та пені, відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів звернення із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «Україна», внаслідок чого нарахування заявлених пені, інфляційних та 3% річних неможливо обрахувати; відповідач не порушував жодного грошового зобов`язання перед позивачем, тому на нього не може бути покладена відповідальність в порядку статті 625 Цивільного кодексу України; пеня, інфляційні втрати та 3% річних є повністю погашеними та не входять до зобов`язань, передбачених підп. г) п. 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності для їх заявлення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та відповіді на відзив, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та законодавством про банкрутство.

За загальним правилом, викладеним в пункті 3 статті 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Норми статті 87 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (відповідно до приписів якого здійснювалось провадження у справі №910/842/18 про банкрутство ПрАТ «СК «Україна») не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів у процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма частини п`ятої статті 45 вказаного Закону встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

Натомість, спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не були задоволені у процедурі банкрутства страховика через недостатність майна страховика.

Зокрема, відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Підпунктом «ґ» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У разі прострочення боржником (страховою компанією) виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором страхування, зокрема, виплати суми страхового відшкодування, страхова компанія зобов`язана на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Колегія суддів зазначає, що МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України та пункт 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ) суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Для вирішення спору про покладення на МТСБУ (відповідно до пункту 20.3 статті 20 та підпункту «ґ» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») обов`язку сплачувати за ліквідованого страховика окрім суми страхового відшкодування також 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих в силу закону за прострочення виплати страхового відшкодування, допущеного страховиком, обставини прострочення МТСБУ виплати страхувальнику цього страхового відшкодування не входять до предмету дослідження та доказування, як такі, що не мають значення.

Правомірність покладення відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання (страхового відшкодування) на МТСБУ узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.09.2021 по справі №910/14293/19, відповідно до якої обов`язок МТСБУ щодо відшкодування шкоди замість ліквідованого страховика виникає з моменту встановлення судом факту недостатності коштів та майна такого страховика, чим, у цьому випадку, є дата постановлення ухвали господарського суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, закриття провадження у справі про банкрутство страховика - банкрута. Важливим при цьому є врахування судами обставин того, що вимоги кредиторів не були задоволені у зв`язку з відсутністю достатніх майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси.

З огляду на зазначене, безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідача про неможливість покладення на МТСБУ обов`язку щодо виплати інфляційних втрат, 3% річних та пені за порушення ПрАТ «СК «Україна» свого зобов`язання із виплати страхового відшкодування.

У спірних правовідносинах ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18 ТОВ «Маркс.Капітал» визнано кредитором ПрАТ «СК «Україна», в тому числі за договором №АІ/4133649 в частині сплати 2 512,04 грн 3% річних, 10 287,69 грн інфляційних втрат та 11 336,49 грн пені, що узгоджується з умовами пункту 1.2 договору про надання фінансових послуг факторингу №5/29-02/2016 від 29.02.2016 - щодо права позивача (фактора та кредитора за договором) одержати від боржника суми основного боргу, відсотки, неустойки у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 постановлено ліквідувати ПрАТ «СК «Україна» у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, встановлено, що непогашеними залишаються вимоги ТОВ «Маркс.Капітал» четвертої черги на суму 3 916 198,78 грн, шостої черги на суму 6 868 953,48 грн, загальна сума 20 340 192,80 грн.

Враховуючи встановлений факт переходу до відповідача обов`язку здійснити відшкодування суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, що залишились непогашеними після ліквідації боржника, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Маркс.Капітал» до МТСБУ про стягнення 2 512,04 грн 3% річних, 10 287,69 грн інфляційних втрат та 11 336,49 грн пені по договору №АІ/4133649 у зв`язку із ліквідацією ПрАТ «СК Україна».

У свою чергу, відповідач заявив про застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду за захистом свого права.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За грошовим зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №910/14293/19 надано правовий висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням; право на позов має бути пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного обов`язку у МТСБУ щодо виконання зобов`язань ліквідованого страховика. Право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, а не від дати настання страхової події, як помилково вважали суди попередніх інстанцій у справі №910/14293/19.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає невірним визначення судом першої інстанції у справі №910/5321/21 початку перебігу строку позовної давності як щодо вимог про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат, так і до вимог про стягнення пені.

Враховуючи у відповідності до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.09.2021 у справі №910/14293/19, колегія суддів доходить висновку, що оскільки ліквідація страховика (ПрАТ «СК «Україна») відбулась за ухвалою суду 17.07.2019, саме 17.07.2019 є початком перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах.

Відтак, враховуючи звернення позивача з позовом до суду у даній справі 31.03.2021 (згідно поштового штемпеля на конверті, в якому надіслано позов до Господарського суду міста Києва), позовні вимоги про стягнення 2 512,04 грн 3% річних та 10 287,69 грн інфляційних втрат заявлені у межах загального трирічного строку позовної давності, у зв`язку із чим заява відповідача про застосування позовної давності до цих вимог задоволенню не підлягає.

Водночас, враховуючи спеціальний річний строк позовної давності, позовні вимоги про стягнення з відповідача 11 336,49 грн пені пред`явлені поза межами позовної давності (після 17.07.2020), у зв`язку з чим, враховуючи положення частини 4 статті 267 Господарського процесуального кодексу України, задоволенню не підлягають.

Наведеними обставинами спростовуються аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, матеріалами справи підтверджується наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у даній справі та стягнення з відповідача на користь позивача 2 512,04 грн 3% річних та 10 287,69 грн інфляційних втрат.

У мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення місцевим господарським судом зроблено помилкові висновки щодо початку відліку строку позовної давності щодо заявлених позивачем вимог, втім зазначене не призвело до прийняття місцевим господарським судом неправильного судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме задоволення вимог про стягнення 2 512,04 грн 3% річних та 10 287,69 грн інфляційних втрат та відмови у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 11 336,49 грн пені (у зв`язку з пропуском строку позовної давності).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на встановлені під час апеляційного перегляду справи обставини, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі про часткове задоволення позовних вимог обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову. Апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України, враховуючи мотивувальну частину даної постанови, задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/5321/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/5321/21 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Матеріали справи №910/5321/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.А. Іоннікова

Т.І. Разіна