РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

16.09.2021Справа № 910/9525/19

За позовомДержавного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького
доМіністерства оборони України
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні
відповідача:1. Військової частини НОМЕР_1
2. Військової частини НОМЕР_2
протлумачення змісту правочину
Суддя Бойко Р.В.
Секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представників учасників:
від позивача:Сав`як І.Б.
від відповідача:Пухтицький І.М.
від третьої особи 1:Шумський В.Р.
від третьої особи 2:не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2019 року Міжнародний аеропорт "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" (надалі "Аеропорт") звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (надалі "Міноборони") про тлумачення умов пункту 4.2 договору від 12.03.2009 №1/92-09 про спільне використання аеродрому Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів", визначивши, що безкоштовне забезпечення прийому та випуску державних повітряних суден Збройних Сил України та Міноборони здійснюється шляхом надання послуги зліт-посадки повітряного судна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем виник спір у результаті різного трактування пункту 4.2 Договору, яким передбачено, що позивач безкоштовно забезпечує прийом та випуск державних повітряних суден Збройних Сил України та Міноборони (у тому числі, повітряних суден підприємств Міноборони), крім тих, які здійснюють комерційну діяльність. Позивач трактує пункт 4.2 Договору як безоплатне надання ДПС послуги із забезпечення зльоту-посадки, а відповідач - як безкоштовне обслуговування та надання усіх аеропортових послуг для ДПС, які прибувають/відбувають з аеропорту "Львів". В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив таке:

- оскільки термін "прийом та випуск повітряного судна" нормативно не визначений, на думку позивача, при тлумаченні змісту Договору слід виходити із загальноприйнятого у відповідній сфері відносин значення термінів;

- послуги, що надаються в аеропорту, належать до ринків, що перебувають в стані природних монополій (стаття 78 Повітряного кодексу України), перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зліт-посадка є окремою послугою, за надання якої сплачується самостійний аеропортовий збір, інші послуги і збори за них не пов`язані з прийомом і випуском повітряного судна.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2020, у справі №910/9525/19 позов Міжнародного аеропорту "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" до Міністерства оборони України задоволено повністю, розтлумачено умови пункту 4.2 Договору, визначивши, що безкоштовне забезпечення прийому та випуску державних повітряних суден Збройних Сил України та Міноборони здійснюється шляхом надання послуги зліт-посадки повітряного судна; стягнуто з Міністерства оборони України на користь Міжнародного аеропорту Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" 1 921,00 грн. судового збору.

Постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №910/9525/19 закрито касаційне провадження у справі №910/9525/19 за касаційною скаргою Міністерства оборони України у частині касаційного оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2019 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2020 у справі №910/9525/19 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Касаційну скаргу Міністерства оборони України у частині касаційного оскарження на підставі пункту 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2020 у справі №910/9525/19 скасовано; справу №910/9525/19 направлено на новий розгляду до Господарського суду міста Києва.

23.03.2021 матеріали справи №910/9525/19 повернулись до Господарського суду міста Києва та за наслідками автоматизованого розподілу справу №910/9525/19 було передано для розгляду судді Бойко Р.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 прийнято справу №910/9525/19 до свого провадження та ухвалено розглядати її за правилами загального позовного провадження; призначено проведення підготовчого засідання у справі на 20.04.2021.

14.04.2021 через відділ діловодства представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у відповідності до якого проти позову заперечував, вказував на те, що позивач просить розтлумачити умови пункту 4.2 договору, обмеживши його дію лише послугами зльоту-посадки державних повітряних суден Збройних Сил України та Міноборони, а не повністю послугами з прийому та випуску державних повітряних суден, як передбачено цим пунктом; при цьому, до 2017 року жодних питань щодо тлумачення умов такого пункту договору у позивача не виникало.

Протокольною ухвалою суду від 20.04.2021 залучено до участі у справі Військову частину НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; відкладено підготовче засідання на 18.05.2021.

28.04.2021 через відділ діловодства суду представником позивача подано відповідь на відзив, за змістом якого вказував на те, що спір про різне тлумачення п. 4.2 договору виник не у 2017 році, що підтверджується листом №689 від 28.12.2015, яким Військова частина НОМЕР_2 звернулася до позивача у зв`язку із введенням особливого періоду з проханням надання організації супроводу засобів наземного забезпечення перельотів безкоштовно із внесенням відповідних змін до договору, визнаючи при цьому оплатність послуг, які не відносяться до зліт-посадки (прийому-випуску) повітряних суден, а є додатковими аеропортовими послугами, у відповідь на який позивач запропонував укласти інший договір, оскільки договором від 12.03.2009 №1/92-09 не врегульовано правовідносин щодо оплати аеропортових зборів та послуг з наземного обслуговування повітряних суден, які надаються аеропортом, а тому починаючи із жовтня 2017 року позивач оформлює акти надання послуг та виставляє відповідні рахунки, що не є тотожним твердженню про те, що у сторін не виникало спорів щодо виконання договору до 2017 року.

17.05.2021 через відділ діловодства суду представником позивача подано додаткові пояснення, за змістом яких зазначав, зокрема, про те, що укладений сторонами договір надав аеродрому "Львів" статусу аеродрому спільного використання із Міноборони і відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України встановив цивільні права та обов`язки для сторін з метою ефективного використання державних повітряних суден та аеродрому (п.1.2 договору), у тому числі право Міноборони на безкоштовний прийом та випуску державних повітряних Збройних Сил України Міноборони (згідно п. 4.2 договору), тобто визначив право відповідача користуватися аеродромом а саме здійснювати посадку-зліт державних повітряних суден безоплатно, що і визначає його правову природу, а зміст спірних правовідносин полягає у різному тлумаченні сторонами п. 4.2 договору, що і є предметом позовних вимог у даній справі, оскільки нормативне визначення понять прийом та випуску повітряних суден, які містить договір, відсутнє.

18.05.2021 через відділ діловодства суду представником третьої особи 1 подано відзив на позовну заяву, за змістом якого проти позову заперечував, вказував на те, що: первісно розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.09.2007 №705-р прийняти пропозицію Львівської міської ради щодо передачі цілісного майнового комплексу державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" разом із злітно-посадковою смугою у власність територіальної громади м. Львова, однак, Указом Президента України від 08.10.2007 №948/2007 дію такого розпорядження було зупинено у зв`язку із тим, що його видання не відповідало завданням щодо реформування та розвитку Збройних Сил України, оскільки аеродром Львів визначений як стратегічно важливий в системі протиповітряної оборони України; в послідуючому, після узгодження всіх спірних питань, було видано розпорядження Кабінету Міністрів України №889-р від 18.06.2008 про передачу державного майна (військового містечка №58) до сфери управління Мінтрансзв`язку України; при укладенні договору та його виконанні до 2017 року у сторін не виникало спорів щодо його виконання та необхідності здійснення оплати, а у разі не передбачених умовами договору надання послуг, військовою частиною НОМЕР_1 такі послуги оплачувались, наприклад, 18.12.2019 військовою частиною НОМЕР_1 було оплачено послуги з обробки літака ІЛ-76 протильодотворною рідиною.

Протокольною ухвалою суду від 18.05.2021 відкладено підготовче засідання на 15.06.2021.

07.06.2021 через відділ діловодства суду представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якого звертав увагу на те, що: у договорі від 12.03.2009 №1/92-09 не міститься посилань на жодне із вказаних третьою особою 1 розпоряджень Кабінету Міністрів України (від 06.09.2007 №705-р, від 18.06.2008 №889-р) як на підставі його укладення, а самі тексти таких розпоряджень не містять положень що безкоштовності забезпечення прийому-випуску державних повітряних суден (а не лише зліт-посадка), оскільки безкоштовно передавалось майно згідно розпорядження; посилання третьої особи 1 на оплату окремих (додаткових) послуг не відповідає дійсності, оскільки долученим останньою платіжним дорученням оплачувався товар (рідина протильодотворна), а не за послугу.

Протокольною ухвалою суду від 15.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 08.07.2021, в якому було оголошено перерву до 27.07.2021

21.07.2021 через відділ діловодства суду представником позивача подано пояснення щодо питань, які виникли під час судового розгляду, відповідно до яких вказував, що: відносно переліку та кількості рейсів, виконаних державними повітряними суднами Збройних Сил України та Міноборони з/до аеродрому "Львів" під час дії договору від 12.03.2009 №1/92-09 інформація (документи) за період з 12.03.2009 по 05.10.2017 відсутня у зв`язку із спливом строків їх зберігання, а за період з 05.10.2017 по 07.07.2021 додано до таких пояснень; окрім договору про спільне використання аеродрому та на його виконання законодавець передбачає необхідність укладення інших договорів для здійснення взаєморозрахунків за отримані від експлуатанта аеродрому у разі потреби послуги; різниця між обслуговуванням повітряних суден цивільної авіації і державної авіації полягає в тому, що аеропорт цивільним повітряним суднам при обслуговуванні надає весь комплекс аеропортових послуг, а державним повітряним суднам лише за необхідності і ті послуги, якими державна авіація не може себе забезпечити; супровід транспортних засобів на аеродромі "Львів", у тому числі засобів наземного забезпечення перельотів ДПС ЗСУ Міноборони, що здійснюється спецтранспортом служби авіаційної безпеки оперативними автомобілями підрозділу воєнізованої охорони позивача, не відноситься до зльоту-посадки (прийому-випуску) повітряних суден, а є додатковою аеропортовою послугою, яка надається оплатно по окремому запиту в разі необхідності.

26.07.2021 через відділ діловодства суду представником третьої особи 2 подано відзив на позовну заяву за змістом якого проти позову заперечував та в його задоволенні просив відмовити.

Протокольними ухвалами суду від 27.07.2021 задоволено клопотання відповідача та відкладено судове засідання на 02.09.2021, в якому протокольною ухвалою суду від 16.09.2021 було відкладено судове засідання на 16.09.2021.

В судове засідання 16.09.2021 з`явилися представники сторін та третьої особи 1, надали пояснення по суті спору, за змістом яких вбачається, що позивач позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх повністю, а відповідач і третя особи 1 проти позову заперечують та просять відмовити в його задоволенні.

Третя особа 2 своїх уповноважених представників в судове засідання не направила.

В судовому засіданні 16.09.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2009 між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" (після зміни назви Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького) та Військовою частиною НОМЕР_2 в особі командира Застави В.Ф., що діяв на підставі довіреності Міноборони від 06.03.2009 № 220/152/д, було укладено договір №1/92-09 про спільне використання аеродрому державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів", погоджений 12.03.2009 заступником Міністра транспорту та зв`язку України Головою Державної авіаційної адміністрації Давидовим О.М. та заступником Міністра оборони України Монтрезорем І.Л. (надалі "Договір").

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору його предметом є спільне використання аеродрому державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів". Сторони уклали цей договір з метою забезпечення ефективного використання державних повітряних суден (ДПС) та аеродрому "Львів", організації викання,обслуговування та забезпечення польотів, експлуатаційного утримання і поточного ремонту та забезпечення польотів ДПС, експлуатаційного утримання і поточного ремонту та забезпечення безпеки аеродрому "Львів".

Положеннями п.п. 2.1, 2.2 Договору встановлено, що старшим авіаційним начальником аеродрому "Львів" є генеральний директор Аеропорту. Зпитань проведення польотів державних повітряних суден, їх забезпечення, використання, а також утримання аеродрому "Львів", охорони, оборони і забезпечення безпеки старший авіаційний начальник керується Положенням про порядок використання аеродромів України, затвердженим спільним наказом Міністерства оборони України та Міністерства транспорту України від 20.06.2003 №191/446, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 10.07.2003 №572/7893. Інженерно-авіаційне забезпечення польотів на аеродромі "Львів" здійснюється силами та засобами Аеропорту. Спецпольоти державних повітряних суден здійснюються силами та засобами підприємств, організацій та військових частин Збройних Сил України та Міноборони згідно з вимогами чинного законодавства України.

Згідно із п. 2.5 Договору витрати на утримання аеродрому "Львів" несе Аеропорт.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що відповідно до умов цього Договору Аеропорт безкоштовно забезпечує прийом та випуск державних повітряних суден Збройних Сил України та Міноборони (у тому числі повітряних суден підприємств), крім тих, які здійснюють комерційну діяльність.

У відповідності до п. 4.4 Договору Аеропорт зобов`язаний погоджувати плани польотів та перельотів, забезпечувати використання та утримання аеродрому "Львів", охорону та підтримання безпеки аеродрому "Львів" за власний рахунок у зоні своєї відповідальності згідно отриманого сертифікату аеродрому.

Положеннями п. 8.6 Договору визначено, що термін дії договору становить 49 років.

20.10.2017 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_2 з листом №2144, яким повідомив, що укладеним Договором не врегульовано правовідносини щодо оплати інших аеропортових зборів та послуг з наземного обслуговування повітряних суден (крім зліт-посадки повітряних суден), які надаються відповідно до чинних нормативно-правових актів. Разом з листом позивач надіслав проект відповідного договору і зазначив, що застосовуватиме тарифи на послуги з наземного та пасажирського обслуговування при обслуговуванні державних повітряних суден відповідно до заявок військової частини.

Листом від 27.11.2017 № 837 військовою частиною НОМЕР_2 у відповідь на лист Аеропорту №2144 повідомлено позивачу, що для вирішення питань, пов`язаних зі спільним використанням аеродрому, а саме: оплати тарифів на послуги з наземного та пасажирського обслуговування при обслуговуванні державних повітряних суден доцільно звертатися безпосередньо до Міноборони.

20.12.2017 позивач звернувся до Міноборони з листом №2585, в якому просив сприяння у вирішенні питання оплати інших аеропортових зборів та послуг з наземного обслуговування державних повітряних суден (крім зліт-посадки повітряних суден).

У відповіді від 29.01.2018 №350/1/166пс, наданій за дорученням Міністерства оборони України командувачем Повітряних сил Збройних Сил України, звернуто увагу позивача на те, що:

- первісно Кабінетом Міністрів України було видано розпорядження від 06.09.2007 №705-р, згідно якого цілісний майновий комплекс Аеропорту разом із злітно-посадковою смугою передбачалось передати в комунальну власність територіальної громади м. Львів, однак, у зв`язку з тим, що видання зазначеного розпорядження не відповідало завданням щодо реформування та розвитку Збройних Сил України та враховуючи, що аеродром "Львів" визначено стратегічно важливим у системі протиповітряної оборони держави Указом Президента від 08.10.2007 №948/2007 дію такого розпорядження було призупинено;

- в послідуючому, з метою використання аеродрому Львів в інтересах держави було проведено низку узгоджувальних заходів та врегульовано спірні питання, пов`язані з передачею зі сфери управління Міноборони до Мінтрансзв`язку державного майна військового містечка №58, у тому числі щодо безперебійного комплексного забезпечення прийому-випуску державних повітряних суден, за результатами яких Кабінетом Міністрів України було видано розпорядження від 18.06.2008 №889-р про передачу від Міноборони до сфери управління Мінтрансзв`язку основних фондів аеродрому Львів;

- наведене і зумовило укладення Договору;

- з огляду на передачу фондів містечка №58 до сфери управління Мінтрансзв`язку, ураховуючи державну політику щодо забезпечення використання аеродрому Львів як стратегічно важливого об`єкта у системі протиповітряної оборони держави, для потреб Збройних Сил України, та на підставі умов Договору з 2009 року зазначений аеродром використовувався на безоплатній основі щодо забезпечення прийому та випуску повітряних суден, що не обмежується тільки зльотом і посадкою авіаційної техніки.

Підсумовуючи наведене командувачем Повітряних сил Збройних Сил України було вказано, що зважаючи на вимоги Законів України "Про оборону", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" в частині дії особливого періоду, підстав для внесення змін і доповнень до Договору на цей час немає.

Листом від 13.11.2018 №2821/01.01.16 Аеропорт направив Міноборони та військовій частині НОМЕР_1 претензію про сплату заборгованості у розмірі 1 571 034,17 грн. за послуги, надані військовій частині НОМЕР_2 згідно Договору з 05.10.2017 до 18.10.2018.

У відповіді на вказану претензію листом від 15.12.2018 № 350/1/2552/ПС військова частина НОМЕР_1 повідомила, що відповідно до п. 4.2 Договору, який передбачає безкоштовне забезпечення Аеропортом прийому і випуску державних повітряних суден Збройних Сил України та Міністерства оборони України, враховується повний комплекс надання аеропортових послуг, необхідних для прийому-випуску державних повітряних суден, у тому числі, але не тільки, послуги зліт-посадки, а його довільне трактування Аеропортом вважає неприпустимим, у зв`язку з чим вказувала на необґрунтованість зазначених у претензії вимог.

Спір у справі стосується тлумачення положень п. 4.2 Договору.

Зокрема, позивач вважає, що безкоштовне забезпечення прийому та випуску державних повітряних суден Збройних Сил України та Міноборони стосується виключно надання послуг зліт-посадки повітряних суден, а відповідач стверджує, що прийом і випуск державних повітряних суден в розумінні положень п. 4.2 Договору включає в себе безкоштовне обслуговування та надання усіх аеропортових послуг для державних повітряних суден Збройних Сил України та Міноборони, які прибувають/відбувають з аеропорту "Львів".

Отже, між сторонами існує спір щодо різного розуміння закріпленого в положеннях п. 4.2 Договору поняття "прийом та випуск" державних повітряних суден Збройних Сил України та Міноборони відносно його обсяг послуг, на які він поширюється.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

Згідно статтею 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Положеннями ст. 213 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Тлумачення не може встановлювати нових умов, тільки роз`яснити вже існуючі умови договору.

Відтак, різне розуміння сторонами змісту п. 4.2 Договору є підставою для постановлення окремого рішення суду про тлумачення такого змісту в межах спору між сторонами договору.

За змістом ст. 213 Цивільного кодексу України законодавцем визначено три етапи тлумачення змісту правочину: перший - за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів; другий (у випадку неможливості тлумачення за першим підходом) за допомогою порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину; третій (у випадку неможливості тлумачення за першим та другим підходами) за допомогою встановлення мети правочину, змісту попередніх переговорів, усталеної практики відносин між сторонами, звичаїв ділового обороту, подальшої поведінки сторін, тексту типового договору та інших обставин, що мають істотне значення.

В розумінні закріпленої в ст. 1 Повітряного кодексу України термінології Аеродром "Львів" є аеродромом спільного використання,

Відповідно до статті 81 Повітряного кодексу України у разі надання в аеропортах та на аеродромах послуг із забезпечення зльоту-посадки повітряних суден, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, забезпечення авіаційної безпеки, пошуку та рятування в зоні відповідальності аеропорту, забезпечення наднормативної стоянки, обслуговування вантажів, забезпечення приймання, зберігання, контролю якості та видачі авіаційного пального для заливу в паливозаправники або заправлення баків повітряних суден та в разі надання інших послуг, пов`язаних з діяльністю аеропорту, в аеропортах та на цивільних аеродромах справляється плата за надання таких послуг. Розмір плати за надання послуг із забезпечення зльоту-посадки повітряних суден, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, забезпечення авіаційної безпеки, забезпечення наднормативної стоянки (аеропортові збори) та за інші послуги, що надаються аеропортом (аеродромом) користувачам, встановлюється відповідно до законодавства України. Порядок розрахунку плати за аеропортове обслуговування та інші послуги, що надаються в аеропортах (на аеродромах), порядок оплати та звільнення від неї визначаються відповідно до законодавства України та стандартів і рекомендованої практики Міжнародної організації цивільної авіації.

У відповідності до Аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропортах України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 14.04.2008 №433, за аеропортове обслуговування повітряних суден і пасажирів, пов`язане із забезпеченням: посадки-зльоту повітряних суден, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, наднормативної стоянки повітряних суден, авіаційної безпеки, стягуються аеропортові збори за ставками, що наведені в додатках 1 - 21.

Тобто, аеропортовими послугами, за які сплавляються окремі аеропортові збори, є: посадка-зліт повітряних суден; обслуговування пасажирів в аеровокзалі; забезпечення авіаційної безпеки; наднормативна стоянка повітряних суден.

З огляду на викладене суд відзначає, що в даному випадку фактично є неможливим здійснення тлумачення змісту п. 4.2 Договору в розрізі спірного питання (обсягу поширення словосполучення "прийом та відпуск" на послуги Аеропорту, які підлягають оплаті аеропортовим зборами) за визначеними ст. 213 Цивільного кодексу України першим та другим підходами, адже законодавство, яке регулює відносини в галузі авіації та використання повітряного простору України, не містить значень слів прийом та відпуск як в цілому, так і в розрізі їх застосування до обслуговування державних повітряних суден, які не здійснюють комерційну діяльність, як і не містять відповідних значень інші положення Договору, в яких відсутнє будь-яке розгалуження послуг, що надаються за ним на оплатній основі чи взагалі визначення переліку послуг, які надають Аеропортом Міноборони.

Відтак, на думку суду, є обґрунтованим здійснення тлумачення змісту п. 4.2 Договору в розрізі спірного питання (обсягу поширення словосполучення "прийом та відпуск" на послуги Аеропорту, які підлягають оплаті аеропортовим зборами) саме за допомогою системного аналізу волі (намірів) сторін при його укладенні, мети такого правочину, змісту попередніх переговорів, усталеної практики відносин між сторонами та їх подальшої поведінки.

Здійснюючи такий аналіз суд в першу чергу враховує, що аеродром "Львів" до передачі його Аеропорту належав до сфери управління Міноборони та являв собою частину військового містечка, в той час як основними засадами діяльності в галузі авіації та використання повітряного простору України є гарантування безпеки авіації, забезпечення інтересів держави, національної безпеки та потреб суспільства і економіки у повітряних перевезеннях та авіаційних роботах.

Неухильність дотримання таких засад здійснення відповідної діяльності як інтереси держави та національна безпека знайшло своє відображення в Указі Президента України від 08.10.2007 №948/2007, яким було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.09.2007 №705-р про передачу цілісного майнового комплексу Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" разом із злітно-посадковою смугою в комунальну власність територіальної громади м. Львів, з посиланням на те, що такі дії не відповідають завданням щодо реформування та розвитку Збройних Сил України, визначеним Указом Президента України від 27.12.2005 №1862-25т, що виданий згідно зі статтею 106 Конституції України та на виконання Законів України "Про основи національної безпеки України" та "Про організацію оборонного планування", адже вилучення відповідної злітно-посадкової смуги з управління Міністерства оборони України призведе до зниження бойової готовності військ, що створить

загрозу національній безпеці.

Тобто, Президентом України фактично було зауважено, що позбавлення Збройних Сил України та Міноборони можливості використання у своїй діяльності аеропорту "Львів" разом із злітно-посадковою смугою не відповідає статті 17 Конституції України, за якою забезпечення захисту суверенітету і територіальної цілісності України визнаються найважливішими функціями держави, та пункту 7 статті 116 Конституції України, яким на Кабінет Міністрів України покладено здійснення заходів щодо забезпечення обороноздатності і національної безпеки України.

Лише в послідуючому, після проведення низки узгоджувальних заходів та врегульовань спірних питань, пов`язані з передачею зі сфери управління Міноборони до Мінтрансзв`язку державного майна військового містечка №58, з метою використання аеродрому Львів в інтересах держави, у тому числі щодо безперебійного комплексного забезпечення прийому-випуску державних повітряних суден, Кабінетом Міністрів України було видано розпорядження від 18.06.2008 №889-р про передачу від Міноборони до сфери управління Мінтрансзв`язку основних фондів аеродрому Львів, за наслідками реалізації якого і було укладено Договір.

Викладені обставини не заперечуються учасниками справи, а доказів зміни значення аеропорту "Львів" в області національної безпеки матеріали справи не містять.

Отже, наведені передумови та підстави укладення Договору в комплексі з його умовами та при визначенні належності аеропорту "Львів" до об`єктів, які забезпечують підтримання обороноздатності держави дають, обґрунтовані підстави для висновку, що обкладання послуг, без яких неможливий зліт або посадка державного повітряного судна Збройних Сил України та Міноборони (у тому числі повітряних суден підприємств Міноборони), крім тих, які здійснюють комерційну діяльність, обов`язковістю їх оплати є недопустимим та суперечитиме безпосередньо умовам Договору.

Адже, в іншому випадку, якби держава віддала безоплатно майно, що спрямоване на підтримання обороноздатності Збройних Сил України та забезпечує безпеку держави, іншій особі та була б зобов`язана при цьому оплачувати послуги, пов`язані із його подальшим використанням (обумовленість чим такого передання підтверджується Договором), існували б правові ознаки для нікчемності такого правочину як укладеного на шкоду інтересам держави.

Однак, такий висновок суду не відповідав би дійсним інтересам сторін, викладеним як в умовах Договору, так і висвітленим в їх поведінці, а тому, керуючись засадами здійснення судочинства суд не вбачає в цьому необхідності, оскільки такий висновок в межах даного спору не відповідав волі сторін та меті існування спірних правовідносин.

В підтвердження викладеного суд враховує, що матеріали справи не містять доказів існування намірів сторін Договору здійснювати його реалізацію в частині прийому та випуску державних повітряних суден Збройних Сил України та Міноборони за плату з боку Міноборони, що було незмінним протягом 2009-2017 років.

Тобто, сталою поведінкою сторін за Договором протягом восьми років його реалізації підтверджується висновок суду щодо дійсних умов передачі майна та укладення такого правочину, а саме: забезпечення безоплатності надання всіх послуг, необхідних для прийому та випуску державних повітряних суден Збройних Сил України та Міністерства оборони України.

При цьому, при здійсненні тлумачення спірного пункту Договору, з метою забезпечення встановлення правової визначеності у спірних відносинах сторін є необхідним визначення переліку послуги, які становлять необхідний комплекс послуг, що на безоплатній основі повноцінно забезпечить можливість прийому та випуску державних повітряних суден Збройних Сил України та Міністерства оборони України з/до аеропорту "Львів".

За системним аналізом зібраних в матеріалах справи документів (зокрема, виставленого Аеропортом інвойсу на оплату державних аеропортових зборів та обслуговування від 03.12.2019) в комплексі з поясненнями учасників справи вбачається, що для повноцінного забезпечення прийому та випуску державних повітряних суден Збройних Сил України та Міністерства оборони України з/до аеропорту "Львів" є необхідним надання послуг, зокрема: зльоту-посадки повітряного судна; руху та стоянки повітряного судна; супроводу державних повітряних суден до місця стоянки; забезпечення авіаційної безпеки та забезпечення наднормативної стоянки повітряного судна; супроводу технічного наземного обслуговування; охорони державних повітряних суден; наземного обслуговування державних повітряних суден та екіпажу і пасажирів державних повітряних суден.

Відтак, керуючись приписам ст. 213 Цивільного кодексу України суд приходить до висновку, що пункт 4.2. Договору слід розтлумачити таким чином, що безкоштовне забезпечення прийому та випуску державних повітряних суден Збройних Сил України та Міністерства оборони України здійснюється шляхом надання на безоплатній основі всіх послуг, які необхідні для прийому та випуску державних повітряних суден (в тому числі, зльоту-посадки повітряного судна; руху та стоянки повітряного судна; супровіду державних повітряних суден до місця стоянки; забезпечення авіаційної безпеки та забезпечення наднормативної стоянки повітряного судна; супровіду технічного наземного обслуговування; охорони державних повітряних суден; наземного обслуговування державних повітряних суден та екіпажу і пасажирів державних повітряних суден та інші), крім послуг без яких прийом та випуск державних повітряних суден можливі та були замовлені Міністерством оборони України та Збройними Силами України додатково.

З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із викладенням тлумачення змісту п. 4.2 Договору з урахуванням встановлених судом обставин дійсних умов та намірів його укладення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" задовольнити частково.

2. Розтлумачити пункт 4.2. Договору про спільне використання аеродрому від 12.03.2009 р. №1/92-09 таким чином, що безкоштовне забезпечення прийому та випуску державних повітряних суден Збройних Сил України та Міністерства оборони України здійснюється шляхом надання на безоплатній основі всіх послуг, які необхідні для прийому та випуску державних повітряних суден (в тому числі, зльоту-посадки повітряного судна; руху та стоянки повітряного судна; супровіду державних повітряних суден до місця стоянки; забезпечення авіаційної безпеки та забезпечення наднормативної стоянки повітряного судна; супровіду технічного наземного обслуговування; охорони державних повітряних суден; наземного обслуговування державних повітряних суден та екіпажу і пасажирів державних повітряних суден та інші), крім послуг без яких прийом та випуск державних повітряних суден можливі та були замовлені Міністерством оборони України та Збройними Силами України додатково.

3. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

4. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 08.10.2021.

Суддя Роман Бойко