ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2021 р. Справа № 910/17016/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Ващенка В.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Капленко Г.С. (у режимі відеоконференції), Васильєв В.В.

від відповідача: Коломеєць І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 (повний текст складено та підписано 22.06.2021) (суддя Стасюк С.В.)

у справі № 910/17016/20 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест"

до Концерну "Військторгсервіс"

про стягнення 830 313,79 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" (далі - ТОВ "Росторг-Інвест", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Концерну "Військторгсервіс" (відповідач) з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 822 587,66 грн, 3 % річних у розмірі 1 545,23 грн та пені у розмірі 6 180,90 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № ВКС-3119 від 15.05.2020 в частині розрахунків за поставлений товар.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/17016/20 (суддя Стасюк С.В.) позов ТОВ "Росторг-Інвест" задоволено повністю. Стягнуто з Концерну "Військторгсервіс" на користь ТОВ "Росторг-Інвест" 822 587,66 грн основного боргу, 6 180,90 грн пені, 1 545,23 грн 3 % річних, 12 454,71 грн судового збору.

4. Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості в розмірі 822 587,66 грн, доказів протилежного відповідачем суду не надано та не спростовано, у зв`язку з чим позов у частині стягнення суми основної заборгованості підлягає задоволенню.

5. Крім того, перевіривши розрахунки пені та трьох процентів річних, здійснені позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони є обґрунтованими та арифметично вірними, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення пені та трьох процентів річних також підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

6. Не погоджуючись із вказаним рішенням, Концерн "Військторгсервіс" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/17016/20 і відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Росторг-Інвест" у повному обсязі.

7. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що:

- оскаржуване рішення є необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права; суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи;

- судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, а також у справах № 916/1727/17 та № 916/1730/18;

- висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог є помилковими, оскільки позивачем не доведено факт поставки товару, а тому відсутній зустрічний обов`язок відповідача щодо оплати товару; судом першої інстанції не досліджено належним чином подані сторонами докази, в тому числі не взято до уваги нікчемність нібито дійсних поданих позивачем первинних документів;

- судом не було взято до уваги той факт, що позивач та відповідач не ведуть взаєморозрахунок з контрагентами в розрізі окремих видаткових накладних та періодів, а здійснюють дане за договором в цілому, а тому не зрозуміло, на підставі чого суд дійшов висновку, що відповідач не здійснив оплату саме за наданими позивачем видатковими накладними;

- до позовної заяви не додано замовлень покупця, передбачених п.п. 1.2, 2.1 договору, тоді як зазначені замовлення могли б дійсно підтверджувати факти постачання та здійснення замовлення відповідачем.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

8. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2021 справу № 910/17016/20 передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий, Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.

9. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/17016/20 залишено без руху.

10. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну "Військторгсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/17016/20; розгляд апеляційної скарги призначено на 28.09.2021 об 11:00; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 16.09.2021.

11. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 задоволено клопотання ТОВ "Росторг-Інвест" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; засідання суду з розгляду даної справи за апеляційною скаргою Концерну "Військторгсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/17016/20 призначено в режимі відеоконференції; визначено особу, яка братиме участь у судовому засіданні відеоконференції поза межами приміщення суду - директора ТОВ "Росторг-Інвест" Капленко Г.С.

Позиції учасників справи.

12. У відзиві на апеляційну скаргу, надісланому до Північного апеляційного господарського суду 15.09.2021, позивач проти апеляційної скарги Концерну "Військторгсервіс" заперечує і просить суд відмовити в її задоволенні повністю.

13. Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд долучити до матеріалів справи нові докази, а саме листи відповідача від 07.09.2021 № 07/1415 та від 13.09.2021 № 07/1411 (з додатками).

14. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

15. Разом з тим, документи, які позивач просить суд долучити до матеріалів справи, датовані періодом, який виходить за межі дати прийнятого судом першої інстанції рішення, що не відповідає вимогам статті 269 ГПК України, яка пов`язує можливість прийняття додаткових доказів в разі їх існування на момент розгляду справи в суді першої інстанції.

16. У зв`язку з цим, такі докази Північним апеляційним господарським судом не приймаються та не оцінюються.

Явка представників сторін.

17. У судове засідання 28.09.2021 з`явились представники позивача та відповідача. Крім того, у судовому засіданні 28.09.2021 взяв участь у режимі відеоконференції директор ТОВ "Росторг-Інвест" Капленко Г.С.

18. Представник відповідача (скаржника) у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд її задовольнити.

19. Представники позивача проти апеляційної скарги заперечували і просили суд відмовити в її задоволенні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

20. Між ТОВ "Росторг-Інвест" в особі директора Ростовської Аліни Володимирівни (Постачальник) та Концерном "Військторгсервіс" в особі начальника філії "Південна" Компанійця Юрія Володимировича, який діє на підставі Положення та довіреності від 14.02.2020 № 26, (Покупець) укладено договір поставки № ВКС-3119 від 15.05.2020 (далі - Договір).

21. Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується на умовах, передбачених цим Договором, постачати в асортименті продукти харчування (далі - товар) Покупцеві, а Покупець зобов`язується приймати і оплачувати товар. Товар (продукти харчування), що постачається, повинен відповідати описам до продуктів харчування з 1001 по 5021 найменувань продуктів до Каталогу продуктів харчування, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 15.11.2019 № 591.

22. Відповідно до п. 1.2 Договору найменування, кількість, ціна, строк поставки, адреса поставки товару вказується в замовленнях Покупця, які є невід`ємними частинами цього Договору.

23. Згідно з п. 2.1 Договору поставка товару здійснюється відповідно до замовлення Покупця. Замовлення подається Покупцем не пізніше, ніж за 3 (три) календарних дні до передбачуваної дати поставки на електронну адресу Постачальника .

24. Право власності на товар переходить до Покупця з дня поставки товару. Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної та/або товарно-транспортних накладних (далі по тексту - ТТН), які складаються у двох примірниках: один для Покупця, один - Постачальнику, а у випадку поставки безпосередньо до визначеного в замовленні отримувача, складається третій примірник ТТН (п. 2.4 Договору).

25. Відповідно до п. 2.6 Договору приймання товару по найменуванню та за кількістю проводиться на підставі видаткових накладних та/або ТТН, а за якістю - згідно з документами, які засвідчують якість та походження товару.

26. Пунктами 3.2, 3.3 Договору визначено, що загальна вартість цього Договору складається з вартостей товару, зазначених у всіх видаткових накладних та/або ТТН, за якими здійснювалася поставка протягом терміну дії цього Договору. Всі розрахунки за цим Договором здійснюються виключно в національній валюті України. Оплата партії поставленого товару здійснюється в гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 21 календарного дня з моменту отримання/поставки товару та надання Покупцю належно оформлених оригіналів документів згідно із замовленням Покупця.

27. Відповідно до п. 3.6 Договору Постачальник зобов`язується зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з чинним законодавством.

28. Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 березня 2021 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 9.1 Договору).

29. На підтвердження виконання умов Договору в частині поставки відповідачу товару на суму 1 116 456,00 грн позивачем надано суду копії видаткової накладної № 222 від 10.09.2020 та товарно-транспортної накладної № Р222 від 10.09.2020.

30. Також позивачем додано до позовної заяви копію акта звірки взаємних розрахунків за період: 01.05.2020-21.10.2020, підписаного сторонами та скріпленого печатками підприємств, відповідно до якого станом на 21.10.2020 заборгованість відповідача перед позивачем за Договором складає 942 587,66 грн.

31. Також, на підтвердження сплати відповідачем за поставлений товар 120 000,00 грн після підписання вищезазначеного акта звірки позивач надав суду банківські виписки з рахунку позивача за 23.10.2020 (сплата у розмірі 50 000,00 грн, дата операції - 23.10.2020) та за 26.10.2020 (сплата у розмірі 70 000,00 грн, дата операції - 26.10.2020).

32. Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за Договором щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару, з огляду на що позивач просив суд стягнути з відповідача 822 587,66 грн основного боргу, 6 180,90 грн пені та 1 545,23 грн 3 % річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

33. За змістом ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів.

34. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

35. У ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зазначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

36. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

37. Як вірно вказав суд першої інстанції, за своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

38. Згідно з ч.ч. 1, 2, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

39. Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

40. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України).

41. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

42. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

43. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

44. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

45. Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

46. Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

47. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

48. З огляду на встановлені обставини, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що на підставі укладеного між сторонами Договору у позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти товар в обсязі, погодженому сторонами, та оплатити його вартість.

49. При цьому, як вже було зазначено, у п. 3.3 Договору сторони погодили, що оплата партії поставленого товару здійснюється в гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 21 календарного дня з моменту отримання/поставки товару.

50. Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач фактично прийняв товар за видатковою накладною № 222 від 10.09.2020 на суму 1 116 456,00 грн та частково оплатив його у розмірі 293 868,34 грн.

51. При цьому, судом першої інстанції враховано акт звірки взаємних розрахунків за період 01.05.2020-21.10.2020, підписаний сторонами та скріплений печатками сторін, відповідно до якого станом на 21.10.2020 заборгованість відповідача перед позивачем за Договором складає 942 587,66 грн. Крім того, місцевим господарським судом враховано банківські виписки за 23.10.2020 та 26.10.2020, згідно з якими відповідачем сплачено позивачу за Договором 120 000,00 грн.

52. У свою чергу, колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про нікчемність наданих позивачем первинних документів, з огляду на таке.

53. Як визначено у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

54. Згідно зі ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в редакції, чинній на час оформлення відповідних первинних документів, а саме вересень 2020 року, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

55. При цьому, в силу приписів ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

56. Відповідно до п. 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинний документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

57. Суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Такі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 27.07.2021 у справі № 927/924/19, від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 05.12.2018 у справі № 915/878/16, від 30.09.2020 у справі № 910/8612/19.

58. Водночас під час розгляду даної справи відповідач не спростував факту здійснення господарської операції з постачання узгодженого товару за Договором.

59. Також, як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на спірних видатковій накладній, товарно-транспортній накладній та акті звірки міститься відбиток печатки відповідача.

60. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 06.11.2018 у справі № 910/6216/17, від 05.12.2018 у справі № 915/878/16, встановивши наявність відбитку печатки відповідача на документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

61. При цьому, у постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19072/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видатковій накладній назви посади особи, яка отримала товар за накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки самої юридичної особи, не може свідчити про те, що така особа є неуповноваженою чи що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі. Відтиск печатки на видатковій накладній є свідченням участі юридичної особи у здійсненні господарської операції за цією накладною.

62. Під час розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що про незаконне вибуття печатки з володіння відповідача останній не повідомляв.

63. Таким чином, наявність на видатковій накладній № 222 від 10.09.2020 підпису, який засвідчений відтиском печатки відповідача, є свідченням участі відповідача у здійсненні господарської операції за цією накладною, а відтак видаткова накладна № 222 від 10.09.2020 є належним та допустимим доказом на підтвердження реальності здійснення господарської операції.

64. Слід зауважити і на тому, що відповідно до пункту 201.7 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

65. Пунктом 201.10 названого Кодексу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

66. Відповідно до п. 3.6 Договору Постачальник зобов`язується зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних.

67. Як підтверджується матеріалами справи, позивач, відповідно до пункту 3.6 Договору склав та зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 235 від 10.09.2020 на суму 1 116 456,00 грн, яка, у свою чергу, є для відповідача підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

68. Щодо доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, про відсутність в акті звірки розрахунків за період: 01.05.2020-21.10.2020 відомостей про назву посади особи, яка здійснювала підписання акта від імені Концерну "Військторгсервіс", у зв`язку з чим відповідач вважає неможливим використання вказаного акта в якості доказу у справі, слід зазначити таке.

69. Акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами, та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 910/14518/19.

70. Враховуючи, що інформація, відображена в акті звірки розрахунків за період: 01.05.2020-21.10.2020, підтверджена наявними в матеріалах справи первинними документами, а рівно не спростована відповідачем жодними належними та допустимими доказами, за наявності підпису в цьому акті, який засвідчений відтиском печатки Концерну "Військторгсервіс", вказаний акт приймається судом в якості доказу у справі в підтвердження наявності проміжної заборгованості відповідача станом на 21.10.2020 в сумі 942 587,66 грн.

71. Безпідставними є і посилання відповідача на відсутність у матеріалах справи письмового замовлення товару, оскільки це не спростовує факту поставки та отримання відповідачем товару. Крім того, за умовами пункту 2.9 Договору у разі поставки товару, не вказаного в замовленні або понад кількість, зазначеного в замовленні, а також у разі поставки неякісного товару або недопоставки товару Покупець зобов`язаний повідомити про це Постачальника, і має право відмовитися від даного товару, обов`язково зробивши позначку про причини відмови у видатковій накладній та/або ТТН. Однак у наданій суду видатковій накладній № 22 від 10.09.2020, як і в товарно-транспортній накладній № Р222 від 10.09.2020, відповідна позначка відсутня.

72. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

73. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту ст. 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20.

74. У зазначеному аспекті слід зазначити, що за результатом оцінки наданих сторонами доказів, цілком вірогідним є факт поставки на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки № ВКС-3119 від 15.05.2020 позивачем відповідачеві узгодженого товару на суму 1 116 456,00 грн.

75. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивач поставив відповідачу узгоджений товар, а останній прийняв його без будь-яких зауважень.

76. Як слушно зауважив суд першої інстанції, Договір у встановленому порядку не розірваний та на час вирішення спору не визнаний недійсним, а отже, він є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

77. Заборгованість відповідача за Договором станом на час звернення позивача з позовом до суду та на час розгляду справи по суті встановлена судом на підставі сукупності наявних у матеріалах справи доказів.

78. Так, матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості в розмірі 822 587,66 грн зі сплати за поставлений позивачем товар.

79. Доказів протилежного відповідачем суду не надано, а отже, відповідні обставини останнім не спростовано.

80. При цьому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані Концерном "Військторгсервіс" банківські виписки не свідчать про оплату відповідачем всієї суми заборгованості, оскільки платежі за цими випискам відображені у наданому позивачем акті звірки взаємних розрахунків за період: 01.05.2020-21.10.2020 та наданих позивачем банківських виписках.

81. Таким чином, господарський суд першої інстанції правомірно відхилив заперечення відповідача проти позовних вимог як безпідставні та необґрунтовані.

82. За таких обставин, дослідивши матеріали справи та перевіривши надані сторонами докази, оскільки матеріали справи не містять доказів повної оплати відповідачем поставленого товару, а отже, факт заборгованості відповідача перед позивачем за Договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 822 587,66 грн.

83. Крім суми основного боргу, у зв`язку з простроченням оплати поставленого товару позивач просив суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 1 545,23 грн та пеню у розмірі 6 180,90 грн.

84. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

85. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

86. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

87. Як визначено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

88. Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

89. Відповідно до п. 6.2 Договору за прострочення оплати Покупцем вартості поставленого товару останній зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

90. Перевіривши надані позивачем розрахунки 3 % річних та пені, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що такі розрахунки є арифметично правильними та обґрунтованими.

91. Доводів про неправомірність висновків суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення 3 % річних та пені в апеляційній скарзі Концерну "Військторгсервіс" не наведено.

92. За таких обставин, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ТОВ "Росторг-Інвест" повністю.

93. Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про необґрунтованість позовних вимог колегією суддів апеляційної інстанції відхиляються, оскільки відповідач документально підтверджених заперечень проти позовних вимог не надав. Таким чином, відповідачем не спростовано у встановленому законом порядку доводів позивача.

94. З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги стосовно порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права під час розгляду справи в суді першої істанції відхиляються апеляційним господарським судом як необґрунтовані та такі, що не знайшли свого підтвердження.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

95. Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

96. Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

97. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/17016/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

98. Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, відхилені колегією суддів апеляційної інстанції як такі, що є необґрунтованими та не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

99. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/17016/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 04.10.2021.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська