ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2021 р. Справа№ 910/2692/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Корсака В.А.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Мітін І.І.

від відповідача: Романов Д.Ю.

від третьої особи-1: Вишняков М.І.

від третьої особи-2: не з`явився

від третьої особи-3: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Печерської районної в місті Києві державної адміністрації

на рішення господарського суду міста Києва від 15.06.2021 (повний текст складено та підписано 08.07.2021)

у справі № 910/2692/21 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Печерської районної в місті Києві державної адміністрації

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання незаконними дії та визнання недійсними правочинів

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В лютому 2021 року Печерська районна в місті Києві державна адміністрація звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" про:

- визнання дій Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" щодо проведення самочинної реконструкції групи нежитлових приміщень № 137, загальною площею 83,3 кв. м, на першому поверсі, внаслідок якої утворився житловий блок № 138 по вул. М. Бойчука, 17-А, загальною площею 78,8 кв. м (який фактично є групою нежитлових приміщень № 137, загальною площею 83,3 кв. м, у гуртожитку № 17-А на вул. М.Бойчука ) та дій щодо укладання Договору найму житлового приміщення № 138 від 25.08.2016 №38 - незаконними;

- визнання незаконним проведення реконструкції нежитлового приміщення № 137, загальною площею 83,3 кв. м, на першому поверсі по вул. М. Бойчука, 17-А в місті Києві в житловий блок № 138, загальною площею 78,8 кв. м.;

- визнання недійсним Договору найму від 25.08.2016 № 38 на житловове приміщення №138, загальною площею 78,8 кв. м, за адресою: вул. М. Бойчука, 17-А в місті Києві , укладений між Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва", в особі виконуючого обов`язки директора Лавриненка Сергія Вікторовича та ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю дій відповідача щодо проведення реконструкції зазначеного нежитлового приміщення, поза волею його власника - територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради і управителя - Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, а також укладенням договору найму з порушенням встановленої законодавством процедури, що в свою чергу створило підстави для зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік та видачу ордеру на підставі рішення Київської міської ради від 13.11.2013 № 473/9961.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/2692/21 закрито провадження у справі № 910/2692/21 в частині позовних вимог про визнання недійсним договору найму № 38 від 25.08.2016, в іншій частині - відмовлено повністю.

Ухвалюючи рішення в частині вимог про визнання дій відповідача незаконними щодо проведення самочинної реконструкції групи нежитлових приміщень та дій щодо укладання договору найму житлового приміщення та визнання незаконним проведення реконструкції суд першої інстанції дійшов висновку про неефективність обраного позивачем способу захисту та відсутність спору про право.

Закриваючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України в частині вимог про визнання недійсним договору найму суд першої інстанції виходив з того, що стороною оспорюваного правочину є фізична особа ОСОБА_1 (із процесуальним статусом третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, у даній справі), що виключає можливість вирішення такого спору в порядку господарського судочинства за суб`єктним складом згідно ст. 20 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів. Позиції інших учасників справи.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, Печерська районна в місті Києві державна адміністрація звернулась до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/2692/21 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині закриття провадження у справі, оскільки спір про визнання недійсним договору найму, укладеного з фізичною особою, підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Також скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не було надано жодної оцінки доводам позивача і не з`ясовано жодних обставин по суті спору.

В письмових поясненнях третя особа ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість апеляційної скарги, тому просить відмовити в її задоволенні, з мотивів, викладених у поясненнях.

Відзивів на апеляційну скаргу від Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва", Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до суду не надходило.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2021 справу № 910/2692/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Корсак В.А., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 за клопотанням позивача поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 15.06.2021, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/2692/21 та призначено апеляційну скаргу до розгляду на 28.09.2021; зупинено дію оскарженого рішення.

Явка представників учасників справи.

У судове засідання 28.09.2021 з`явилися представники Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (позивача), Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (відповідача) та ОСОБА_1 (третьої особи-1).

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Представник відповідача підтримав апеляційну скаргу позивача і просив її задовольнити.

Представник третьої особи-1 (Печерської К.О.) у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржене судове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Оскільки явка представників учасників справи в судове засідання не визнавалась обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного їх повідомлення про місце, дату і час судового розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників третіх осіб (2, 3).

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.09.2012 № 1605 "Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ "ХК" "Київміськбуд" до комунальної власності територіальної громади міста Києва" прийнято безоплатно до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчий житловий фонд та передано до сфери управління районної в мiсті Києві державної адміністрацій, зокрема, гуртожиток з вбудованими нежитловими приміщеннями, який знаходиться за адресою: вул. вул. Кіквідзе, 17-А, загальною площею 4230,7 кв.м.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.11.2012 №2131 "Про затвердження актів приймання-передачі відомчого житлового фонду ПАТ "ХК" "Київміськбуд" в комунальну власність територіальної громади міста Києва до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій", (пункт 33 розпорядження) затверджено акт приймання-передачі гуртожитку на вул. М. Бойчука (Кіквідзе), 1-А в комунальну власність територіальної громади міста Києва до сфери Управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.

На підставі розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 20 вересня 2013 року № 509 "Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації" зазначений вище будинок перебуває на балансовому утриманні Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (надалі - відповідач).

Відповідно до технічного паспорту буд. 17-А на вул. Михайла Бойчука (колишня Кіквідзе), виготовленого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності об`єкти на об`єкти нерухомого майна на замовлення КП УЖГ "Печерськжитло" у 2014 році та журналу підрахунку площа житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями №17 літера "А", вул. М. Бойчука (Кіквідзе) на першому поверсі гуртожитку знаходиться група нежитлових приміщень №137, загальною площею 83,3 кв.м.

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" на звернення Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" направило лист від 30.05.2018 №062/14-6472 (И-2018), відповідно до якого під час проведення технічної інвентаризації житлових кімнат за номерами 133, 134, 135, 136 та 137, які розташовані на першому поверсі будинку № 17-А по вул. М. Бойчука, Бюро зробило примітку про те, що номери кімнат потребують уточнення, оскільки за даними номерами раніше були проінвентаризовані вбудовані нежитлові приміщення. Також, Бюро зазначило, що житловий блок №138, якщо він має дві житлові кімнати та чотири підсобні приміщення на першому поверсі, самочинно реконструйований, оскільки відсутні дозвільні документи на прибудову двоповерхової сходової клітини та влаштування дверного прорізу в несучій стіні між зазначеним блоком та сходовою клітиною.

На виконання службової записки від 30.11.2020 № 10/04-064 щодо обстеження приміщень у гуртожитку №17-А на вул. Михайла Бойчука Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" листом за вих.№432-5198 від 14.12.2020 повідомило Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію (надалі - позивач) щодо проведення представниками житлово-експлуатаційної дільниці "Печерськжитло" візуального огляду групи нежитлових приміщень № 134 загальною площею 17,9 кв.м. та групи нежитлових приміщень № 137, першого поверху загальною площею 83,3 кв.м. та другого поверху загальною площею 72,8 кв.м. всього по групі приміщень № 137 загальною площею 156,1 кв.м. у гуртожитку на вул. Михайла Бойчука.

Відповідно до Акта від 09.12.2020 про огляд групи нежитлових приміщень №134, №137, що знаходяться у гуртожитку №17-а за адресою: м. Київ, вул. М.Бойчука, складеного представниками ЖЕД "Печерськжитло", на першому поверсі розташовані нежитлові приміщення загальною площею - 83,3 кв.м. Міжкімнатні перегородки, штукатурний шар на несучих стінах та підлозі нежитлового приміщення демонтовані. На другому поверсі розташовані нежитлові приміщення загальною площею - 72,8 кв.м.

За змістом листа КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" за вих. № 432-5198 від 14.12.2020 вбачається, що при візуальному огляді, з виходом на місце, групи нежитлових приміщень №137 було встановлено, зокрема, що на першому та другому поверсі розташовані нежитлові приміщення загальною площею - 156,1 кв.м. У житловому приміщення №137 демонтовані міжкімнатні перегородки, штукатурний шар на несучих стінах та підлога. На другому поверсі було розташовано нежитлові приміщення загальною площею 72, 8 кв.м. Нежитлове приміщення на другому поверсі розділене на житлові кімнати № 141, 142, 143, 144, вхід до житлових кімнат з загального коридору. Відповідно до інвентаризаційної справи №3456 (технічний паспорт на гуртожиток № 17-а на вул. Кіквідзе) нежитлове приміщення з окремим входом №134 загальною площею 17, 9 кв. м. розташоване на першому поверсі. На час огляду в приміщенні ніхто не проживає, будь-які ремонтно-будівельні роботи не проводяться, двері до приміщення зачинені на замкові пристрої. Нежитлове/житлове приміщення №134 у гуртожитку №17-а за вул. Михайла Бойчука загальною площею 78,0 кв. м. відсутнє.

В подальшому, позивач звернувся із службовою запискою до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва", як до балансоутримувача гуртожитку по вул. М. Бойчука, 17-А, щодо надання інформації про статус приміщення № 137/((блок) № 138).

Листом за вих. № 432-466 від 03.02.2021 відповідач повідомив позивача, що в групу нежитлових приміщень №137 згідно наявного по поверхового плану на будівлю гуртожитку, виготовленого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на замовлення КП УЖГ "Печерськжитло" у 2014 році - входять нежитлові приміщення 1-го поверху, загальною площею 83,3 кв.м. та 2-го поверху, загальною площею - 72,8 кв.м. З інформації відповідальних працівників відділів підприємства, дані щодо використання, зареєстрованих та площі житлового блоку № 138 (нежитлового приміщення першого 'поверху № 137) - відсутні, у зв`язку з чим у відділі нежитлового фонду та відділі з надання послуг відсутні технічна документація, правовстановчі документи і відповідно в базі нарахувань та сплат нарахування на послуги утримання будинку та прибудинкової території, електричної енергії не здійснювалося, договори на надання комунальних послуг по даному приміщенню не укладалися.

Відповідач у вказаному вище листі зазначив, що по приміщенню першого поверху під № 137, загальною площею 83,3 кв.м., у гуртожитку №17-А на вул. М. Бойчука рахуються як нежитлові. Разом з тим, на виконання розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.07.2020 № 330, при проведенні інвентаризації кімнат гуртожитків, в тому числі і кімнат гуртожитку №17-А на вул. М. Бойчука на предмет підстав та факту реєстрації/проживання фізичних осіб, серед документів працівника, що звільнився та вів напрямок роботи гуртожитків було виявлено наступні документи по нежитловому приміщенню № 137/ (житловий блок № 138):

- копію Договору найму житлового приміщення № 138 за № 38 від 25.08.2016 без зазначення площі займаного приміщення, укладеного між ОСОБА_1 та КП "Керуюча компанія" в особі виконуючого обов`язки директора Лавриненка С.В.;

- копію протоколу № 2 засідання Наглядової ради Печерського району м. Києва від 09.02.2017 про прийняття рішення зареєструвати родину ОСОБА_1 , вимушеної переселенки з АТО у блоці № 138 гуртожитку № 17-А на вул. Михайла Бойчука;

- копію повідомлення без дати про початок виконання будівельних робіт по реконструкції блоку приміщень № 138 в гуртожитку по вул. Михайла Бойчука колишня Кіквідзе), 17-а в Печерському районі міста Києва , зареєстрованого у Департаменті з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на замовлення КП "Керуюча компанія" (генеральний підрядник робіт - Печерська К.О). Згідно даних повідомлення - проектна документація розроблена ТОВ "Інжинірингова фірма "Проектбудсервіс" та затверджена замовником 18.06.2018 та наказом в.о. директора КП "Керуюча компанія" Лавриненко С. В. № б/н від 18.06.2018;

- копію технічного паспорту на житловий блок № 138 загальною площею 78,8 кв.м. за адресою: вул. М. Бойчука, 17-А , виготовленого ДП "Бюро Технічної Інвентаризації" 10.07.2018 на замовлення КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" з відміткою невідомої організації про введення в експлуатацію реконструйованих нежитлових приміщень згідно декларації № 81 від 25.07.2018.

Також, відповідачем повідомлено, що надати більш детальну інформацію щодо обставин укладання договору найму з ОСОБА_1 , проведення реконструкції групи нежитлових приміщень № 137 загальною площею 83,3 кв. м. та чи погоджувалася реконструкція даних приміщень з територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради. Печерською райдержадміністрацією, як органом, якому приміщення передані до сфери управління, - підприємство не може, у зв`язку із звільненням працівників КП "Керуюча компанія", які безпосередньо були задіяні в укладенні договору найму, замовленні технічної документації та отриманні у Департаменті з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) дозвільної документації на проведення робіт з реконструкції нежитлових приміщень територіальної громади міста Києва за №137 (житловий блок № 138) у гуртожитку на вул. М. Бойчука, 17-а .

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що власником гуртожитку по вул. М. Бойчука, №17-A є орган місцевого самоврядування в особі Київської міської ради та позивач є органом, якому вищезазначене майно передане до сфери управління, при цьому у відповідача - Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" відсутні будь-які погодження з територіальною громадою міста Києва в особі Печерської районної в місті Києві державної адміністрації щодо зміни цільового призначення групи спірних нежитлових приміщень за №137 на жилий блок №138.

За доводами позивача, дії відповідача суперечать положенням ст. 7 та ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" самочинно, без волі власника та уповноваженого органу проведено реконструкцію нежитлового передано приміщення №137, загальною площею 83,3 кв. м. на першому поверсі будинку 17-А по вул. М. Бойчука в місті Києві та фактично переведено його у житловий блок №138, загальною площею 78,8 кв. м.

Окрім того, в обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що листом № 432-314 від 26.01.2021 (вказаний лист відсутній в матеріалах справи), відповідач повідомив про укладення 25.08.2016 між КП "Керуюча компанія" в особі виконуючого обов`язки директора Лавриненка С.В. та працівником Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Печерською Катериною Олександрівною (надалі - третя особа-1, наймач) договору № 38 найму житлового приміщення №138, без зазначення площі займаного приміщення.

Позивач посилається на те, що відповідно до Положення про наглядову раду з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.04.2009 № 428 у Наглядової ради Печерського району м. Києва відсутні повноваження щодо надання рекомендацій прийняття рішення про реєстрацію в гуртожитку, а також повноваження надавати житлове приміщення, а тому договір № 38 найму житлового приміщення №138 від 25.08.2016 укладений з порушеннями встановленої законодавством процедури, що в свою чергу створило підстави для зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік та видачу ордеру на підставі рішення Київської міської ради від 13.11.2013 № 473/9961.

З урахуванням наведеного, оскільки Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" в незаконний спосіб вчинило дії щодо проведення реконструкції нежитлового приміщення №137, загальною площею 83,3 кв.м., на першому поверсі будинку 17-А по вул. М. Бойчука в місті Києві в житловий блок №138, загальною площею 78,8 кв.м., які є власністю територіальної громади міста Києва, а також незаконно уклало договір найму № 38 від 25.08.2016, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про: визнання незаконними дій Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" щодо проведення самочинної реконструкції групи нежитлових приміщень № 137, загальною площею 83,3 кв. м, дій щодо укладання договору найму житлового приміщення № 138 від 25.08.2016 № 38; визнання незаконним проведення реконструкції нежитлового приміщення № 137, загальною площею 83,3 кв. м., на першому поверсі по вул. М. Бойчука, 17-А в місті Києві в житловий блок № 138, загальною площею 78,8 кв. м.; визнання недійсним договору найму від 25.08.2016 № 38.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За частиною 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Згідно з пунктом 1 частини першої ст. 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно з ч.1 та ч.ч. 3-4 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Виходячи з викладених норм, спір підвідомчий господарському суду, якщо склад його учасників відповідає нормам ст.ст. 4, 45 ГПК України, а спірне правовідношення носить господарський характер.

За змістом позову вбачається, що спір між сторонами виник за договором найму № 38 від 25.08.2016 на житлове приміщення №138, загальною площею 78,8 кв. м, за адресою: вул. М. Бойчука, 17-А в місті Києві , укладений між Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" в особі виконуючого обов`язки директора Лавриненка Сергія Вікторовича та ОСОБА_1 .

Із викладеного слідує, що на підставі укладеного оспорюваного договору виникли правовідносини між відповідачем та ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки стороною оспорюваного договору є фізична особа - ОСОБА_1 , яка не є підприємцем та залучена до участі у даній справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а тому зважаючи на предмет позову та склад учасників даного спору, беручи до уваги приписи ст. 20 ГПК України, даний спір не належить до юрисдикції господарських судів.

За таких обставин, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності процесуальних підстав для закриття провадження у даній справі в частині позовних вимог про визнання недійсним договору найму № 38 від 25.08.2016 на підставі п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 231 ГПК України, оскільки спір в цій частині не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Щодо вимоги позивача про визнання незаконними дій Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" щодо проведення самочинної реконструкції групи нежитлових приміщень та дій щодо укладання договору найму житлового приміщення № 138 від 25.08.2016 № 38 та про визнання незаконним проведення реконструкції нежитлового приміщення, слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 ЦК України кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у пункті 5.6 постанови від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18), суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Щодо порушеного права слід зазначити, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 908/2337/19.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Під ефективністю судового захисту розуміється спроможність судового рішення (за наслідками його виконання) призвести до усунення невизначеності у праві позивача та відновити права та законні інтереси особи, на захист яких було подано відповідний позов.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 ГК України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством - ефективність), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Як зазначалось вище, згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, законом передбачена можливість визнання незаконними дій органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Проте, не передбачений такий спосіб захисту прав або інтересів, як визнання протиправними/незаконними/неправомірними дій суб`єкта господарювання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 910/13755/18, від 02.10.2019 у справі № 916/2562/18.

Позивачем заявлені вимоги, зокрема, про:

- визнання дій Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" щодо проведення самочинної реконструкції групи нежитлових приміщень № 137, загальною площею 83,3 кв. м, на першому поверсі, внаслідок якої утворився житловий блок № 138 по вул. М. Бойчука, 17-А, загальною площею 78,8 кв. м (який фактично є групою нежитлових приміщень № 137, загальною площею 83, 3 кв. м, у гуртожитку № 17-А на вул. М.Бойчука) та дій щодо укладання Договору найму житлового приміщення № 138 від 25.08.2016 №38 - незаконними;

- визнання незаконним проведення реконструкції нежитлового приміщення № 137, загальною площею 83,3 кв. м, на першому поверсі по вул. М. Бойчука, 17-А в місті Києві в житловий блок № 138, загальною площею 78, 8 кв. м.

Однак, у даному випадку, позовні вимоги про визнання незаконними дій відповідача та визнання незаконним проведення реконструкції не є матеріально-правовою вимогою до відповідача, а її заявлення направлено фактично на встановлення певних обставин та надання їм правової оцінки на предмет правомірності вчинення певних дій, проте, ніяким чином не отримання судового захисту, що виключає наявність підстав для її задоволення.

Вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Тобто, задоволення пред`явленої позивачем вимоги не призведе до поновлення чи захисту порушених прав і інтересів позивача.

Визнання дій відповідача незаконними та визнання незаконним проведення реконструкції може бути предметом доказування у спорі про, зокрема, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, проте, не самостійним предметом спору у справі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією за поданим позовом вимоги про визнання дій відповідача незаконними щодо проведення самочинної реконструкції групи нежитлових приміщень та дій щодо укладання договору найму житлового приміщення та визнання незаконним проведення реконструкції не можуть захистити порушені права чи інтереси позивача у даній справі, оскільки відсутній спір про право.

Окрім того, суд зазначає, що згідно із ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позовні вимоги до відповідача, викладені в прохальній частині позовної заяви повинні бути зрозумілими, чіткими та конкретизованими.

З огляду на викладене, предмет позову у даній справі, стосовно якого позивач просить суд ухвалити рішення, повинен бути чітким, зрозумілим та спрямований на відновлення порушених прав позивача.

З урахуванням наведеного, позивач звертаючись до суду з даним позовом мав сформулювати заявлені вимоги таким чином, щоб вони відповідали ефективному способу захисту права, були чіткими та зрозумілими.

Заявлена позивачем вимога про визнання незаконним проведення реконструкції нежитлового приміщення № 137, загальною площею 83,3 кв. м, на першому поверсі по вул. М. Бойчука, 17-А в місті Києві в житловий блок № 138, загальною площею 78,8 кв. м. є такою, що не відповідає наведеним вище вимогам та ефективному способу захисту, оскільки не містить зміст вимоги заявленої до відповідача у даній справі.

Отже, враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання дій Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" щодо проведення самочинної реконструкції групи нежитлових приміщень та дій щодо укладання договору найму житлового приміщення № 138 від 25.08.2016 № 38 незаконними, а також про визнання незаконним проведення реконструкції нежитлового приміщення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.

Щодо доводів апеляційної скарги колегія вважає зазначити таке.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Задоволення позову про визнання незаконними дій щодо проведення реконструкції та щодо укладення договору, визнання незаконним проведення реконструкції приміщення є нічим іншим як встановленням фактів/обставин, що саме по собі не захищає порушене право.

При цьому саме по собі встановлення фактів, що мають юридичне значення, як самостійний результат розгляду справи не належить до повноважень господарського суду. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

З огляду на викладене, заявлені позивачем у справі вимоги про визнання незаконними дій щодо проведення реконструкції, дій щодо укладання договору, визнання незаконним проведення реконструкції приміщення не забезпечують реального поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулася, та у разі задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку за відсутності механізму виконання такого рішення.

При цьому колегія суддів враховує правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, від 21.01.2020 у справі № 910/7815/18, від 11.02.2020 у справі № 922/1159/19 щодо ефективності обраного позивачем способу захисту.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Щодо решти аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині даної постанови, суд визнає їх такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у суді апеляційної інстанції, дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/2692/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Печерської районної в місті Києві державної адміністрації - без задоволення.

Судові витрати.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Печерської районної в місті Києві державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/2692/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію.

Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі № 910/2692/21.

Матеріали справи № 910/2692/21 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 04.10.2021.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді В.А. Корсак

А.М. Демидова