ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2021 р. м.Київ Справа№ 910/5531/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Дикунської С.Я.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Салій І.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 02.09.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 20.05.2021 (повний текст складено і підписано 27.05.2021)

у справі № 910/5531/21 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Комунального підприємства " Київжитлоспецексплуатація"

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві

про стягнення 680213,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва звернулось Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" (далі - позивач, КП "Київжитлоспецексплуатація") з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві про стягнення 680213,60 грн. заборгованості з упущеної вигоди у вигляді неотриманого доходу від оренди нежитлових приміщень в будинку № 25-27-А літер А на вул. Якуба Коласа.

Позов мотивований тим, що між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в місті Києві та Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" був укладений попередній договір від 23.07.2020 №б/н про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду. Відповідно до попереднього договору №б/н передається в оренду Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в місті Києві нежитловий будинок, згідно з викопіюванням з поверхневого плану загальною площею 5511,30 кв. м., в т. ч. підвал-886, 80 кв. м., 1 поверх - 937,40 кв. м, 2 поверх - 906, 90 кв. м. 3 поверх - 430, 10 кв. м., 4 поверх - 459, 60 кв. м., 5 поверх - 459, 60 кв. м., 6 поверх - 458,20 кв. м., 7 поверх - 451,60 кв. м., технічний поверх - 465,10 кв. м., набудова - 56 кв. м. в будинку №25-27 літер А на вул. Якуба Коласа у м. Києві. Відповідно до п. 9.1 договору №б/н строк дії договору встановлено з 09.07.2020 до укладення в установленому порядку між сторонами основного договору, але не пізніше, ніж до 09.07.2021 року. Згідно з п.п. 2.1,2.2 договору, відповідач щомісячно відшкодовує позивачу упущену вигоду у вигляді неотриманого доходу від оренди нежитлових приміщень внаслідок користування ними відповідачем з 09 липня 2020 року. Пунктом 2.3 договору передбачено, що розмір місячного відшкодування зазначеного в п.п. 2.2.договору за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Відповідно до п. 2.5 вказаного договору розрахунок здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача щомісячно та не пізніше 5 числа поточного місяця за поточний місяць. Позивач наголошував, що договірні зобов`язання, в частині здійснення платежів відповідач виконує неналежним чином, не сплачує їх вчасно і в повному обсязі, тому виникла заборгованість з упущеної вигоди у вигляді неотриманого доходу від оренди нежитлових приміщень за період з 23.07.2020 по 31.03.2021, що складає 680213,60 грн.

Короткий зміст заперечень проти позову

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві заперечуючи проти позову,посилалась на те, що підставою для користування спірними приміщеннями Святошинським районним судом міста Києва є рішення Київської міської ради від 29.05.2003 № 506/666 «Про передачу в управління судам, Державній судовій адміністрації України та Територіальному управлінню державної судової адміністрації в м. Києві нежилих будинків та нежилих приміщень», а також рішення Київської міської ради від 21.12.2006 N 325/382 "Про надання територіальному управлінню державної судової адміністрації в місті Києві земельної ділянки для реконструкції, експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі на вул. Якуба Коласа, 25 - 27-а у Святошинському районі м. Києва". Крім того, відповідач наголошував на відсутності обумовлених ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України підстав для стягнення заявлених коштів, як неотриманого доходу (упущеної вигоди).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.05.2021 у справі № 910/5531/21 у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві про стягнення 680213,60 грн.- відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем всупереч вимогам ст.74 Господарського процесуального кодексу України, не надано суду доказів завдання відповідачем збитків в розумінні ст. 225 Господарського кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з ухваленим у справі рішенням, Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" (16.06.2021 згідно відбитку печатки суду першої інстанції) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 20.05.2021 у справі № 910/5531/21 повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що підставою для користування приміщенням на вул. Якуба Коласа, 25-27-А, у якому знаходиться та здійснює свою діяльність Святошинський районний суд міста Києва, є рішення Київської міської ради від 29.05.2003 № 506/666 «Про передачу в управління судам, Державній судовій адміністрації України та Територіальному управлінню державної судової адміністрації в м. Києві нежилих будинків та нежилих приміщень». Згідно додатку до рішення Київради № 506/666 передано в управління судам та Державній судовій адміністрації України в т. ч. будинок на вул. Якуба Коласа, 27 загальною площею 1 550,9 кв. м.;

- в той же час, згідно з актом приймання-передачі нерухомого майна від 23.07.2020 територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в місті Києві (далі - відповідач) передано в орендне користування об`єкт оренди площею 5 511,30 кв. м в будинку № 25-27-А літер А на вул. Якуба Коласа;

- нежитлова будівля площею 5 511,3 кв. м була закріплена за КП «Київжитлоспецексплуатація» (далі - позивач) на праві господарського відання згідно з наказом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.06.2020 № 302 «Про закріплення нежитлової будівлі комунальної власності територіальної громади міста Києва за КП «Київжитлоспецексплуатація» та передана позивачу Товариством з обмеженою відповідальністю «ВВ Інвест» за актом приймання-передачі основних засобів від 09.07.2020;

- статті 2 та 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначають правовими підставами користування комунальним майном виключно договір оренди. Таким чином, керуючись нормами спеціального закону - Закону України «Про оренду державного та комунального майна» - та Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 «Про деякі питання оренди державного та комунального майна», між позивачем, відповідачем та Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 23.07.2020 року був укладений попередній договір № б/н про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду нежитлового будинку площею 5 511,30 кв. м в будинку № 25-27-А літер А на вул. Якуба Коласа з цільовим призначенням об`єкта оренди: «для розміщення Святошинського районного суду міста Києва. Бюджетна установа, яка утримується за рахунок державного бюджету»;

- вказаний попередній договір № б/н від 23.07.2020 містить всі істотні умови передбачені Законом України «Про оренду державного та комунального майна», ст.ст. 635, 793, 794 Цивільного кодексу України, ст. 284 Господарського кодексу України;

- судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні невірно застосована стаття 225 Господарського кодексу України;

- попереднім договором № б/н (п. п. 2.1, 2.2) передбачено, що відповідач щомісячно відшкодовує позивачу упущену вигоду у вигляді неотриманого доходу від оренди нежитлових приміщень внаслідок користування ними відповідачем з 09 липня 2020 року;

- на думку скаржника, до спірних правовідносин слід застосовувати норми ст.ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України

Короткий зміст заперечень проти доводів апеляційної скарги

03.08.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на те, що позивачем всупереч вимогам ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не надано доказів завдання відповідачем збитків в розумінні ст. ст. 225 Господарського кодексу України. Крім того, відповідач, посилаючись на судові акти Верховного Суду, вказував, що на Київську міську раду згідно розпорядження Президента України від 27.07.1996 № 208/96-рп «Про забезпечення судів приміщеннями» та прийнятої ним програми, покладений обов`язок забезпечувати суди, які розташовані у м.Києві відповідними приміщеннями для їх належного функціонування та здійснення правосуддя, за відсутності умов оренди. А отже, є незаконним стягнення орендної плати з відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2021, апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючий суддя - Станік С.Р., судді - Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/5531/21 за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.05.2021, розгляд справи призначено з викликом сторін в судове засідання 02.09.2021, встановлено учасникам справи строк на подання відзивів, заяв та клопотань.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судовому засіданні 02.09.2021 представник скаржника (позивача) підтримав доводи апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та постановити в апеляційному порядку нове рішення, яким позовні вимоги КП "Київжитлоспецексплуатація" до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві про стягнення 680213,60 грн. заборгованості з упущеної вигоди у вигляді неотриманого доходу від оренди нежитлових приміщень в будинку № 25-27-А літер А на вул. Якуба Коласа - задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 02.09.2021 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" " на рішення Господарського суду м. Києва від 20.05.2021 у справі № 910/5531/21 - залишити без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 17 червня 1973 року створено Ленінградський районний народний суд м. Києва, який розташовувався за адресою: м. Київ, проспект 50-річчя Жовтня, 10-Е, а з 1985 року - м. Київ, вул. Якуба Коласа, 27-А.

Розпорядженням Президента України від 27 липня 1996 року N208/96-рп " Про забезпечення судів приміщеннями" з метою створення належних умов для здійснення правосуддя, а також ураховуючи вкрай незадовільний стан забезпечення приміщеннями значної частини судів, надано доручення: Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, головам обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій вирішити питання щодо забезпечення приміщеннями судів, розташованих в аварійних приміщеннях та приміщеннях, що не відповідають вимогам судочинства, і зазначених у додатках N 1 і N 2. Рекомендовано головам міських, селищних рад вжити заходів щодо забезпечення приміщеннями судів, які знаходяться на території відповідних рад і зазначені в додатках N 1 і N 2.

Враховуючи, що Ленінградський районний суд міста Києва розташовувався у приміщені, що не відповідає вимогам судочинства тому була потреба в забезпеченні його приміщенням.

Відповідно до Указу Президента "Про внесення змін до Мережі та кількісного складу суддів місцевих судів" від 18 жовтня 2001 року №990/2001, ліквідовано Ленінградський районний суд міста Києва та утворено Святошинський районний суд міста Києва у складі 28 суддів.

Рішенням Київської міської ради від 29 травня 2003 року №506/666 "Про передачу в управління судам, Державній судовій адміністрації України та Територіальному управлінню державної судової адміністрації в м. Києві нежилих будинків та нежилих приміщень" Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в місті Києві передано приміщення по вул. Якуба Коласа, 27, площею 1550,9 кв. м., для розміщення Святошинського районного суду міста Києва.

Рішенням Київської міської ради від 21 грудня 2006 року N 325/382 "Про надання територіальному управлінню державної судової адміністрації в місті Києві земельної ділянки для реконструкції, експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі на вул. Якуба Коласа, 25 - 27-а у Святошинському районі м. Києва" надано територіальному управлінню державної судової адміністрації в місті Києві у постійне користування земельну ділянку площею 0,36 га для реконструкції, експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі на вул. Якуба Коласа, 25 - 27-а у Святошинському районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування, у зв`язку з балансовою належністю адміністративної будівлі (наказ Державної судової адміністрації України від 24.10.2003 N 535, акти приймання - передачі від 03.08.2004).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те що підставою для користування приміщенням та земельною ділянкою по вул. Якуба Коласа, 25-27 А у якому знаходиться та здійснює свою діяльність Святошинський районний суд міста Києва, є наведені вище рішення Київської міської ради від 29 травня 2003 року №506/666 "Про передачу в управління судам, Державній судовій адміністрації України та Територіальному управлінню державної судової адміністрації в м. Києві нежилих будинків та нежилих приміщень" та від 21 грудня 2006 року N 325/382 "Про надання територіальному управлінню державної судової адміністрації в місті Києві земельної ділянки для реконструкції, експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі на вул. Якуба Коласа, 25 - 27-а у Святошинському районі м. Києва".

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, 23.07.2020 між стороною-1-Департаментом комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), стороною-2-Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в місті Києві, та стороною-3-Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" був укладений попередній договір №б/н про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, за умовами якого:

- сторони за умови виконання п. 1.3 договору, зобов`язались укласти в порядку та на умовах, визначених даним договором, але не пізніше 09.07.2021 договір про передачу в оренду нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Якуба Коласа, 25-27А літер А для розміщення Святошинського районного суду міста Києва, загальною площею 5511,30 кв.м., ., в т. ч. підвал-886, 80 кв. м., 1 поверх - 937,40 кв. м, 2 поверх - 906, 90 кв. м. 3 поверх - 430, 10 кв. м., 4 поверх - 459, 60 кв. м., 5 поверх - 459, 60 кв. м., 6 поверх - 458,20 кв. м., 7 поверх - 451,60 кв. м., технічний поверх - 465,10 кв. м., набудова - 56 кв. м. (п.п. 1.1, 1.2);

- основний договір укладається в майбутньому з стороною-2 в порядку, передбаченому Закоом України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 та Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого КМУ від 03.06.2020 № 483 (п. 1.3);

- сторона-2 щомісячно відшкодовує стороні-3 упущену вигоду у вигляді неотриманого доходу від оренди нежитлових приміщень, зазначених в п. 1.2 договору, внаслідок користування ними стороною -2 з 09.07.2020 (п. 2.1);

- розмір місячного відшкодування, визначеного в п. 2.1 договору, становить за базовий місяць липень 2020 року в сумі 137 078,48 грн., який за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування за попередній на індекс інфляції за поточний місяць (п.п. 2.2. 2.3);

- розрахунок здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача щомісячно та не пізніше 5 числа поточного місяця за поточний місяць (п. 2.5);

- строк дії договору встановлено з 09.07.2020 до укладення в установленому порядку між сторонами основного договору, але не пізніше, ніж до 09.07.2021 (п. 9.1).

Як вказував позивач у позові, договірні зобов`язання, в частині здійснення платежів відповідач виконує неналежним чином, не сплачує їх вчасно і в повному обсязі, тому виникла заборгованість з упущеної вигоди у вигляді неотриманого доходу від оренди нежитлових приміщень за період з 23.07.2020 по 31.03.2021, що й складає 680213,60 грн.

Відповідач проти позову заперечував, вказуючи, що підставою для користування спірними приміщеннями Святошинським районним судом міста Києва є рішення Київської міської ради від 29.05.2003 № 506/666 «Про передачу в управління судам, Державній судовій адміністрації України та Територіальному управлінню державної судової адміністрації в м. Києві нежилих будинків та нежилих приміщень», а також рішення Київської міської ради від 21.12.2006 N 325/382 "Про надання територіальному управлінню державної судової адміністрації в місті Києві земельної ділянки для реконструкції, експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі на вул. Якуба Коласа, 25 - 27-а у Святошинському районі м. Києва". Крім того, відповідач наголошував на відсутності обумовлених ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України підстав для стягнення заявлених коштів, як неотриманого доходу (упущеної вигоди).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 635 Цивільного кодексу України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно з статтею 182 Господарського кодексу України, за попереднім договором суб`єкт господарювання зобов`язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором. Попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. До укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів. У разі якщо сторона, яка уклала попередній договір, одержавши проект договору від іншої сторони, ухиляється від укладення основного договору, друга сторона має право вимагати укладення такого договору в судовому порядку. Зобов`язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні. Відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 635 Цивільного кодексу України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Відповідно до частини першої статті 793 Цивільного кодексу України, для договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди передбачена письмова форма укладення.

Частиною першою статті 284 Господарського кодексу України встановлено, що істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Згідно частини четвертої статті 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У відповідності з частиною другою 2 статті 763 Цивільного кодексу України якщо строк найму (оренди) не встановлений, договір найму (оренди) вважається укладеним на невизначений строк.

При цьому, згідно ст. 794 Цивільного кодексу України, право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди ( їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним. Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його не укладення, відповідно і відсутність будь-яких правових наслідків для сторін за таким договором.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року справа №910/2770/19, дійшов висновку, що на Київську міську раду, згідно Розпорядження Президента України від 27 липня 1996 року N208/96-pn "Про забезпечення судів приміщеннями" та прийнятої ним Програми, покладений обов`язок забезпечувати суди, які розташовані у місті Києві відповідними приміщеннями для їх належного функціонування та здійснення правосуддя, за відсутності умов оренди. Тим самим, визнав, що є незаконним стягнення орендної плати з Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, за використання районними судами міста Києва приміщень, у яких вони розміщені. Окрім того, відповідно до положень статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Згідно статті 130 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями статті 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Таким чином, виходячи із того, що Київська міська рада хоч і наділена власними самоврядними повноваженнями, її дії у спірних правовідносинах мають узгоджуватися із наведеними положеннями Конституції України, діями відповідних державних органів щодо забезпечення належних умов для функціонування судів, видатками на утримання судів, що передбачені у Державному бюджеті України. Без дотримання цих умов може бути поставлено під загрозу саме функціонування судів, а відтак і здійснення правосуддя.

Крім того, частиною 3 статті 635 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Отже, суд апеляційної інстанції встановив, що між сторонами було укладено саме попередній договір, і який у пункті 1.1 сторонами узгоджено, що договір оренди укладається в майбутньому з стороною-2 в порядку, передбаченому Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 та Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого КМУ від 03.06.2020 № 483. В свою чергу, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що підставою для користування приміщенням на вул. Якуба Коласа, 25-27-А, у якому знаходиться та здійснює свою діяльність Святошинський районний суд міста Києва, є рішення Київської міської ради від 29.05.2003 № 506/666 «Про передачу в управління судам, Державній судовій адміністрації України та Територіальному управлінню державної судової адміністрації в м. Києві нежилих будинків та нежилих приміщень».

Доводи скаржника стосовно невідповідності площі відповідного об`єкту за вказаним рішенням органу місцевого самоврядування (1550,90 кв.м.) та попереднього договору (5511,30 кв.м.) - жодним чином не впливають на встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції обставини стосовного того, що підставою для користування приміщенням та земельною ділянкою по вул. Якуба Коласа, 25-27 А у якому знаходиться та здійснює свою діяльність Святошинський районний суд міста Києва, є наведені вище рішення Київської міської ради від 29 травня 2003 року №506/666 "Про передачу в управління судам, Державній судовій адміністрації України та Територіальному управлінню державної судової адміністрації в м. Києві нежилих будинків та нежилих приміщень" та від 21 грудня 2006 року N 325/382 "Про надання територіальному управлінню державної судової адміністрації в місті Києві земельної ділянки для реконструкції, експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі на вул. Якуба Коласа, 25 - 27-а у Святошинському районі м. Києва", що було встановлено вище.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що між сторонами було укладено саме попередній договір, у зв`язку з чим доводи скаржника про те, що він містить всі істотні умови передбачені Законом України «Про оренду державного та комунального майна», ст.ст. 635, 793, 794 Цивільного кодексу України, ст. 284 Господарського кодексу України - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки вказаними приписами закону передбачено обов`язок сторін укласти відповідний договір з визначеним предметом регулювання, а обумовлені законом підстави вважати попередній договір таким, що підміняє собою основний договір та/чи таким, що набув ознак основного договору - у суду апеляційної інстанції відсутні, і доводи скаржника у цій частині суперечать ст. ст. 635, 638 Цивільного кодексу України.

Щодо стягнення упущеної вигоди, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до п. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори: наявність реальних збитків; вина заподіювача збитків; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками

Статтею 224 Господарського кодексу України визначено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що між сторонами виникли правовідносини, що носять зобов`язальний характер стосовно попереднього договору, проте заявляючи вимоги про відшкодування збитків, суд першої інстанції обгрунтовано врахував, що закон, що має вищу юридичну силу над договором, вимагає реальності наявних збитків (упущеної вигоди), тому умовами договору не можливо змінити поняття збитків та передбачити відшкодування теоретичних (не реальних) збитків, у зв`язку з чим доводи скаржника стосовно застосування умов укладеного між сторонами договору, яким позивачем обґрунтовується підстава для стягнення упущеної вигоди у заявленому до стягнення розмірі - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для застосування упущеної вигоди в контексті спірних правовідносин сторін.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції вірно встановлено за наслідками розгляду справи, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, відсутність факту завданих реальних збитків позивачу і відповідно безпосереднього причинного зв`язку між правопорушенням та заподіянням збитків, як елементів складу цивільного правопорушення. При цьому, у разі відсутності хоча б одного з цих елементів, цивільно-правова відповідальність - не настає, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що є підставою для відмови у стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, у заявленому позивачем розмірі.

При цьому, наявність пунктів попереднього договору жодним чином не звільняє позивача від доведення належними засобами доказування в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України наявності в сукупності усіх елементів складу цивільного правопорушення, як підстави для відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди. Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем не було доведено належними засобами доказування в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України наявності в сукупності усіх елементів складу цивільного правопорушення, як підстави для відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди у заявленому до стягнення розмірі, а надані позивачем докази обгрунтовано відхилені судом першої інстанції.

З огляду на викладене вище, доводи скаржника про те, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні невірно застосована стаття 225 Господарського кодексу України, а також те, попереднім договором № б/н (п. п. 2.1, 2.2) передбачено, що відповідач щомісячно відшкодовує позивачу упущену вигоду у вигляді неотриманого доходу від оренди нежитлових приміщень внаслідок користування ними відповідачем з 09 липня 2020 року - судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не знайшли свого підтвердження ід час апеляційного розгляду справи та спростовуються встановленими вище обставинами.

Отже, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи також вважає, що позивачем не було доведено в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України як наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення,так і не доведено і розмір упущеної вигоди, у заявленій до стягнення сумі - 680 213,60 грн., а тому позовні вимоги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві про стягнення спірної суми коштів (правовою природою яких визначено позивачем саме як упущену вигоду)- не є законними та обгрунтованими, не були доведені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим судом першої інстанції обгрунтовано ухвалено рішення про відмову у позові.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду м. Києва від 20.05.2021 у справі № 910/5531/21, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.05.2021 у справі № 910/5531/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 20.05.2021 у справі № 910/5531/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація".

4. Матеріали справи №910/5531/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного тексту постанови: 04.10.2021.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.Я. Дикунська

Є.Ю. Шаптала