ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

04 жовтня 2021 року Справа № 915/1144/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ткаченко О.В.,

розглянувши матеріали

за позовом: Колективного підприємства «Миколаївліфт»,

(54005, вул. Адмірала Макарова, 7, м. Миколаїв, ;

електронна адреса: )

до відповідача: Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Бриз»,

(54029, вул. Правди, 6а, м. Миколаїв,

Електронна пошта )

Без виклику представників сторін.

в с т а н о в и в:

Колективне підприємство «Миколаївліфт» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №386 від 23.07.2021, в якій просить суд стягнути з Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Бриз» заборгованості у розмірі 94075,96 грн. за договором підряду №216 від 02.01.2014р. за технічне обслуговування ліфтів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору підряду на технічне обслуговування ліфтів №216 від 02.01.2014р. в частині своєчасної оплати.

Ухвалою суду від 27.07.2021р. позовну заяву було прийнято та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

05.08.2021р. від відповідача до суду надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою суду від 27.09.2021р. заперечення відповідача (вх. №12046/21 від 05.08.2021р.) ЖКП ММР «БРИЗ» проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення.

В подальшому, 30.09.2021р. від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому він заперечує проти заявлених позовних вимог з огляду на те, що між ним та позивачем не укладався договір підряду на технічне обслуговування ліфтів №216 від 02.01.2014р., тоді як укладений був договір №216 від 01.01.2014р., дія якого закінчилась 31.12.2014р. та 02.01.2015р. за №216 між сторонами був укладений новий договір підряду на технічне обслуговування ліфтів (з врахуванням протоколу розбіжностей). Окрім цього відповідач зазначає, що позивачем, в порушення норм Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 10.04.2000р. №73 не надав ані паспортів ліфта ані спеціальних журналів для підтвердження надання ним послуг по технічному обслуговуванню ліфтів та жодного разу не було повідомлено про здійснення технічного огляду. На підставі викладеного, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

Судом прийнято до уваги, що станом на 04.10.2021р. до суду не надходила відповідь позивача на відзив.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 250 ГПК України якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження належить до дискреційних повноважень суду першої інстанції. Однак, враховуючи приписи ч. 3 ст. 247, ч. 1 ст. 250 ГПК України, суд першої інстанції при вирішенні даного питання (розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження) повинен враховувати такі критерії, зокрема, ціну позову, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, кількість сторін та інших учасників справи, чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес, думку сторін тощо (Постанова Верховного Суду України від 16.04.2019 року у справі № 910/10071/18).

Суд зазначає, що питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження вирішувалось судом на стадії відкриття провадження у справі. Вирішуючи питання про відкриття провадження у даній справі, суд, врахувавши відповідне клопотання позивача, ціну позову та зважаючи на ту обставину, що зазначена справа належала до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що справа підлягала розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Водночас, розпочавши розгляд даної справи та дослідивши надані до неї позивачем докази та наявні заперечення відповідача, суд зіштовхнувся з питаннями, пов`язаними зі встановленням суті правовідносин, що виникли між учасниками справи відносно укладання договору №216 від 02.01.2014р., на підставі якого заявлені позовні вимоги у даній справі.

Отже, зважаючи на необхідність всебічного дослідження доводів учасників процесу та необхідності з`ясування обставин по даній справі, суд вважає, що проведення процедур загального позовного провадження у цій справі сприятиме досягненню завдань господарського судочинства, визначених ст. 2 ГПК України, а тому вважає за необхідне здійснити перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання зі стадії відкриття провадження у справі.

Крім того, для з`ясування обставин справи, суд вважає за доцільне визнати явку позивача у судове засідання обов`язковою.

Також судом прийнято до уваги наступне.

Відповідно до приписів ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Натомість, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі - Конвенція) визначено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 13 Конвенції встановлює право кожного на ефективний засіб юридичного захисту.

Стаття 42 ГПК України, одним із прав учасників у справі визначає право брати участь у судових засіданнях, заперечувати проти доводів та міркувань інших учасників судового процесу, подавати заяви та клопотання.

Крім того, господарське судочинство діє виходячи із принципу диспозитивності, сутність якого полягає в нерозривній єдності двох елементів - свободи вибору варіанту захисту порушеного права і свободи розсуду сторони при обранні варіантів поведінки в процесі захисту свого права. Він закріплює право сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вільно здійснювати в господарському суді свої матеріальні і процесуальні права та розпоряджатися ними.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

На думку суду, прийняття рішення у справі, за відсутності належних доказів направлення відзиву позивачу та позбавлення останнього можливості скористатись своїм процесуальним правом та надати до суду відповідь на відзив, призведе до порушення прав сторін на справедливий і публічний розгляд їх справи, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р.

Керуючись ст. ст. 172, 176, 177, 181, 182, 232-235, 250 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Здійснити перехід до розгляду справи № 915/1144/21 за правилами загального позовного провадження.

2. Розпочати розгляд справи № 915/1144/21 зі стадії відкриття провадження у справі (підготовчого провадження).

3. Призначити підготовче засідання у справі на 04 листопада 2021 року о 14:00.

Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду

за адресою: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, 9 поверх.

4. Запропонувати позивачу надати суду відповідь на відзив та докази, що підтверджують викладені у відповіді на відзив обставини.

5. Визнати явку позивача в судове засідання обов`язковою.

Попередити позивача про право господарського суду вчинити процесуальні дії, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України в разі невиконання вимог ухвали.

6. У зв`язку з погіршенням епідемічної ситуації та значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, враховуючи запровадження карантинних заходів на території України, при прибутті учасників справи в судове засідання, останні зобов`язані дотримуватись заходів карантинного режиму, у тому числі й щодо використання засобів індивідуального захисту.

7. Звернути увагу учасників справи на те, що:

- у разі направлення у судове засідання уповноважених представників учасників справи, останнім слід мати при собі відповідно до ст. 60 ГПК України документи, що підтверджують їх повноваження, а також документи, що посвідчують особу;

- при направленні у судове засідання уповноважених представників учасників справи у порядку самопредставництва, останнім слід мати при собі документи, що підтверджують повноваження представників, відповідно до ст. 56 ГПК України (статут, положення, трудовий договір (контракт) тощо, якими безпосередньо передбачено повноваження відповідної посадової особи представляти інтереси юридичної особи у суді), а також документи, що посвідчують особу.

8. Копію ухвали додатково направити на адреси електронної пошти учасників справи, зазначені у вступній частині ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя О.В. Ткаченко