ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Справа № 906/54/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Гудак А.В. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Пузирко В.В.,

представники учасників справи не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу Позивачів-засновників Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми «Рушничок» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на ухвалу господарського суду Житомирської області від 02.08.2021, повний текст якого складено 11.08.2021, у справі №906/54/21 (суддя Сікорська Н.А.)

за позовом засновників Товариства з обмеженої відповідальністю

виробничо-торгівельної фірми «Рушничок»

1. ОСОБА_1 м.Житомир

2. ОСОБА_2 м.Житомир

3. ОСОБА_3 м.Житомир

4. ОСОБА_4 м.Житомир

5. ОСОБА_5 м.Житомир

до Департаменту реєстрації Житомирської міської ради м.Житомир

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні Відповідача-

1. Товариство з обмеженою відповідальністю

виробничо-торгівельна фірма «Рушничок» м.Житомир

2. ОСОБА_6 м.Житомир

про зобов`язання здійснити державну реєстрацію, скасування реєстраційних дій,-

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 02.08.2021 закрито провадження у справі №906/54/21 за позовом Товариства з обмеженої відповідальністю виробничо-торгівельної фірми «Рушничок» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Департаменту реєстрації Житомирської міської ради (надалі в тексті - Департамент), за участю третіх осіб, яка не заявляють самостійних вимог на стороні Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма «Рушничок» (надалі в тексті - Товариство) та ОСОБА_6 про зобов`язання здійснити державну реєстрацію, скасування реєстраційних дій.(т.5, арк. справи 84-88).

Не погоджуючись із ухвалою, Позивачі звернулись до апеляційного господарського суду із скаргою, в якій просять скасувати ухвалу господарського суду Житомирської області від 02.08. 2021 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.(т.5, арк.справи 98-103).

Обґрунтовуючи скаргу Позивачі зазначають, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про непідсудність вказаної справи господарському судочинству. Позивачі вважають хиб-ною правову позицію суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотань про зміну предмета позову і заміні неналежного Відповідача, прийнятою без врахування пов`язаних між собою підставами виникнення фактичних обставин, підтверджених належними доказами. З метою пришвидшення розгляду справи по суті в частині зобов`язання Відповідача зареєструвати зміни до установчих документів ТзОВ ВТФ «Рушничок» у відповідності до судових рішень, які набрали законної сили у 2011-2014 роках, Позивачі були змушені подати заяву про відмову від позовної вимоги про скасування реєстраційних дій від 18.09.2018 та 21.09.2018 та подати до місцевого господарського суду окремий позов про скасування рішень позачергових загальних зборів Това-риства від 14.09.2018, ухвалених на підставі скасованого судового рішення. За позовною заявою ухвалою суду від 22.07.2021 відкрито провадження у справі №906/782/21. Крім того, у відповідності до ч.2 ст.239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Не звернувши уваги на наведені обставини, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій справі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2021 відкрито апе-ляційне провадження за скаргою Позивачів.(т.5, арк.справи 133).

28.09.20210 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання Відповідача про розгляд справи без його участі.(т.5, арк.справи 146).

Учасники справи не скористались своїм правом на участь в судовому засіданні, проте явка представників не визнавалась обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, засновники Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма «Рушничок» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Департаменту реєстрації Житомирської міської ради про:

- визнання незаконним рішення Відповідача про відмову в державній реєстрації змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми «Рушничок» у відповідності до документів, прийнятих Департаментом реєстрації 15.05.2017;

- зобов`язання Департаменту реєстрації Житомирської міської Ради зареєструвати зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми «Рушничок» у відповідності до документів, прийнятих Департаментом за описом 15.05.2017;

- визнання незаконним рішення відповідача про відмову у скасуванні реєстраційних дій №2002597 від 18.09.2018 та реєстраційної дії №3003597 від 21.09.2018;

- зобов`язання Департаменту реєстрації Житомирської міської Ради внести до відомостей ЄДР запис про скасування реєстраційної дії №2002597 від 18.09.2018 та реєстраційної дії №3003597 від 21.09.2018.(т.1, арк.справи 1-12).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 04.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 02.03.2021.(т. 1, арк.справи 96-97).

Ухвалою від 15.03.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - ОСОБА_6 , а ухвалою від 05.07.2021 змінено прізвище третьої особи, з ОСОБА_6 на « ОСОБА_6 ».(т.1, арк. справи 170-171; т.5, арк.справи 28-29).

Ухвалою від 19.04.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - ТзОВ ВТФ «Рушничок».(т.4, арк. справи 17-18).

10.06.2021 від Позивача ОСОБА_1 надійшла заява про зміну предмета позову.(т.4, арк. справи 174-177).

Ухвалою від 14.06.2021 суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви про зміну пред-мету позову, вмотивовану тим, що Позивачами заявлено нові вимоги, які містять інший предмет (визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів), який обґрунтовано іншими обстави-нами (підставами).(т.4, арк.справи 200-201).

Матеріали справи свідчать, що 25.06.2021 від Позивачів до суду надійшли заява про заміну неналежного Відповідача та письмові пояснення.(т.4, арк.справи 232-238).

У заяві Позивачі просили за п.2 позовної заяви замінити первісного Відповідача - Департа-мент реєстрації Житомирської міської ради на належного - Товариство з обмеженою відповідаль-ністю виробничо-торгівельної фірми «Рушничок», яке є третьою особою у справі, визнати недійс-ними рішення позачергових загальних зборів ТзОВ ВТФ «Рушничок», оформлених протоколом №1 від 14.09.2018. У разі задоволення основної позовної вимоги, просили зобов`язати Відповідача скасувати реєстраційні дії від 18.09.2018 та 21.09.2018.

Ухвалою від 05.07.2021 суд першої інстанції відмовив у прийнятті до розгляду заяви Позивачів в частині визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів Товариства, оформлених протоколом №1 від 14.09.2018р. (т.5, арк.справи 28-29).

За результатами розгляду заяви Позивачів про заміну неналежного Відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що Позивачами одночасно заявлено вимогу, яка не була заявлена при зверненні до суду з позовом (визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів від 14.09.2018), і яка ґрунтується на нових обставинах.

Суд повважав, що Позивачами заявлено новий позов, який не пов`язаний з первісно поданим позовом, ані предметом, ані підставою.

Ухвала від 05.07.2021 у справі №906/54/21 не оскаржена та набрала законної сили.

27.07.2021 Позивачами подано заяву про відмову від позову в частині вимог про визнання незаконним рішення Відповідача про відмову у скасуванні реєстраційних дій №2002597 від 18.09.2018 та реєстраційної дії №3003597 від 21.09.2018; зобов`язання Департа-менту реєстрації Житомирської міської Ради внести до відомостей ЄДР запис про скасування реєстраційної дії №2002597 від 18.09.2018р. та реєстраційної дії №3003597 від 21.09.2018.(т.5, арк.справи 63).

Ухвалою суду першої інстанції від 27.07.2021 прийнято відмову Позивачів від позовних вимог в частині визнання незаконним рішення Відповідача про відмову у скасуванні реєст-раційних дій №2002597 від 18.09.2018 та реєстраційної дії №3003597 від 21.09.2018 та зобов`язання Департаменту реєстрації Житомирської міської Ради внести до відомостей ЄДР запис про скасування реєстраційної дії №2002597 від 18.09.2018 та реєстраційної дії №3003597 від 21.09.2018.(т.5, арк.справи 68-69).

Провадження у справі в частині визнання незаконним рішення Відповідача про відмову у скасуванні реєстраційних дій №2002597 від 18.09.2018 та реєстраційної дії №3003597 від 21.09.2018 та зобов`язання Департаменту реєстрації Житомирської міської Ради внести до відомостей ЄДР запис про скасування реєстраційної дії №2002597 від 18.09.2018 та реєстраційної дії №3003597 від 21.09.2018 закрито за п.4 ст.231 ГПК України.

Враховуючи відмову від частини позовних вимог, прийняття відмови судом та закриття провадження у справі в цій частині за п.4 ст.231 ГПК України, розгляду судом підлягають вимоги позивачів в частині:

- визнання незаконним рішення Департаменту реєстрації Житомирської міської про відмо-ву в державній реєстрації змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми «Рушничок» у відповідності до документів, прийнятих Департа-ментом реєстрації 15.05.2017;

- зобов`язання Департаменту реєстрації Житомирської міської зареєструвати зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми «Рушничок» у відповідності до документів, прийнятих Департаментом за описом 15.05.2017.

Як вже зазначалось, ухвалою від 02.08.2021 господарський суд Житомирської області закрив провадження у справі №906/54/21.(т.5, арк.справи 84-88).

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що у зв`язку з відмовою від частини позовних вимог - характер спору у справі став публічно-правовим, а тому спір не підсудний госпо-дарським судам, що і стало підставою для закриття провадження у справі згідно п.1.ч.1.ст.231 ГПК України.

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна та не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до п.п.1,2,4 ст.269 Господарського процесуального кодексу України (надалі в тек-сті - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково по-даними доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено пору-шення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або не-правильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.255 ГПК України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, про закриття провадження у справі. Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передба-ченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особи-востей, визначених цією статтею.(ст.271 ГПК України).

В апеляційній скарзі, Позивачі називають хибною правову позицію суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні клопотань про зміну предмета позову і заміну неналежного Відпові-дача, а ухвалу такою, що прийнята без врахування пов`язаних між собою підставами виникнення фактичних обставин, підтверджених належними доказами.

Крім того, оскільки в разі закриття провадження у справі, відповідно до ч.2 ст.239 КАС України - повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається, апелянти вважають, що не звернувши уваги на наведені обставини, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій справі.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів виходить з того, що сучасна система права України значною мірою сприйняла концепцію поділу права на приватне і публічне, поклав-ши в основу такого поділу зміст інтересу. Там, де відносини ґрунтуються на владно-розпорядчих засадах, йдеться про загальний, публічний, а не приватний інтерес.

Однак слід зазначити, що поділ права на приватне та публічне лише за критерієм інтересу (матеріальний критерій) в сучасних умовах можливий, але навряд чи є універсальним, в деяких випадках неможливо чітко визначити: чий інтерес має перевагу - приватний чи публічний. У зв`язку з цим до критеріїв поділу можна віднести метод регулювання приватних та публічних відносин, властивий сфері приватного та сфері публічного права.

Таким чином, публічне право - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, що побудовані на засадах влади та підпорядкування їх учасників владним інституціям, і пов`язані з державними або суспільними інтересами.

Приватне право - це сукупність правових норм, які за допомогою диспозитивного методу, забезпечують і регулюють відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні і майновій незалежності їх учасників.

При цьому, приватне і публічне право не є і не може бути чітко розмежоване, позаяк у приватному (цивільному) праві застосовуються суто публічні інститути (наприклад, державна ре-єстрація юридичних осіб, обмеження права власності, публічний договір, договір приєднання тощо). Навпаки, у публічному праві можна знайти приклади регулювання відносин на загальних засадах цивільного права.

Отже, право регулює відносини, в яких суб`єкти здійснюють свої права та обов`язки, які в свою чергу, також можна поділити на приватноправові та публічно-правові.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, або такий, що йому не суперечить. Спір є приватноправовим, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова само-стійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватнопра-вовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управ-лінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`я-заних з реалізацією публічної влади.

Публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Так, наприклад положеннями ст.228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок.

Узагальнюючи наведене вище, колегія суддів вважає необхідним вказати, що суд кожної юрисдикції захищає суспільний порядок у межах власної предметної юрисдикції.

Правосуддя в Україні, згідно статті 124 Конституції України, здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинува-чення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Термін «юрисдикція» вживається саме для визначення повноважень і предмета діяльності судів загальної юрисдикції.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господ-дарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Розмежування юрисдикцій прийнято вирішувати за допомогою критеріїв, тобто передбаче-них законом умов, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). У статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господар-ських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самовряду-вання мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобі-гання правопорушенням.

Господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. Вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (пункти 6, 13 частини першої статті 20 ГПК України).

Закриваючи провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України, суд першої інстанції врахував, що питання - чи підвідомча господарському суду справа у спорі повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто чи є вони приватно-правовими чи публічно-правовими, та чи відповідає склад сторін у справі статті 1 ГПК України в редакції, чинній на момент звернення з цим позовом та розгляду справи місцевим господарським судом.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. У таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками цивільних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб`єктами підприємницької діяльності.

Разом з тим, закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства.

Нормами Цивільного та Господарського кодексів України визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу за-хисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити понов-лення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист пору-шеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обста-вин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Тобто провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість справи господарському суду.

Крім того, згідно з приписами частин другої-четвертої статті 231 ГПК України, якщо провад-ження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів звертає увагу, що 15.05.2017 ОСОБА_1 звернулася до Департаменту реєстрації Житомирської міської ради із заявою про вчинення реєстраційних дій, до якої були додані протоколи загальних зборів учасників ТзОВ «Рушничок» від 02.09.2014, 07.07.2016, 10.05.2017, заяви 18 учасників Товариства про вихід з його складу, а також довідки про смерть двох учасників Товариства, постанова Рівненського апеляційного госпо-дарського суду від 12.04.2011 у справі №2/38-к, постанова Рівненського апеляційного господар-ського суду від 17.04.2013 у справі №11/5007/1175/12, постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 05.09.2013 у справі №11/5007/1245/12.(т.3, арк.справи 139-238).

Матеріалами справи стверджується, що повідомленням від 16.05.2017 держреєстратор з підстав ч.1 ст.28 Закону України «Про господарські товариства», відмовив у вчиненні реєстраційної дії вважаючи, що документи подані особою, яка не має на це повноважень, оскільки загальні збори від 02.09.2014, 07.07.2016, 10.05. 2017 були проведені учасниками, які в сукупності володіють менш як 50% голосів; подані документи суперечать п.5 ч.1 ст.15, ч.3 ст.35 та ч.1 ст.60 Закону (на зборах присутні учасники, які у сукупності володіють менш як 50 відсотками голосів).(т.1, арк.справи 38).

У серпні 2017 року засновник Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгі-вельної фірми «Рушничок» ОСОБА_1 зверталась до Житомирського окружного адміністра-тивного суду з позовом до Державного реєстратора Департаменту реєстрації Житомирського міськвиконкому, в якому просила:

- визнати незаконною державну реєстрацію змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми «Рушничок» і скасувати реєстраційні дії №0002597 та 1002597 від 02.08.2017,

- визнати незаконною відмову державного реєстратора від 16.05.2017 у державній реєст-рації змін до установчих документів у відповідності до судових рішень РАГС від 12.04.2011, 17.04.2013, 05.09.2013, рішення Апеляційного суду Житомирської області від 15.04.2015, рішення ВАСУ від 01.06.2017,

- зобов`язати держреєстратора здійснити державну реєстрацію змін до установчих документ-тів від Товариства у відповідності до заяви і доданих до неї документів від 15.05.2017.

Постановою сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2020 провадження у справі за позовом засновника ТзОВ ВТФ «Рушничок» ОСОБА_1 до Державного реєстратора Департаменту реєстрації Житомирського міськвиконкому про визнання незаконною державну реєстрацію змін до установчих документів та скасування реєстраційних дій, визнання незаконною відмову, зобов`язання здійснити державну реєстрацію змін до установчих документів закрито на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адмі-ністративного судочинства. Апеляційний суд, зокрема вказав, що юрисдикція адміністративних судів не передбачає вирішення та врегулювання корпоративних спорів взагалі та корпоративного спору між сторонами у справі №806/2375/17.(т.4, арк.справи 153-155).

Відповідно до приписів частини 1 статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними докумен-тами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. Участь у товаристві майном і узгодження між учасниками спільного управління ним наділяє учасника корпоративними правами, а тому від-носини щодо цих прав мають характер корпоративних правовідносин (ч.3 ст.167 ГК України).

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридич-ної особи, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи.

За змістом положень статті 20 ГПК України та статті 167 ГК України сторонами корпоратив-ного спору є або юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), або учасники юридичної особи, які володіють корпоративними правами, у тому числі учасник, який вибув.

Водночас, згідно положень п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індиві-дуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що 27.07.2021 Позивачі подали заяву про відмову від позову в частині вимог про визнання незаконним рішення Відповідача про відмову у скасуванні реєстра-ційної дії №2002597 від 18.09.2018 та реєстраційної дії №3003597 від 21.09.2018; зобов`язання Департаменту реєстрації Житомирської міської ради внести до відомостей ЄДР запис про скасування реєстраційної дії №2002597 від 18.09.2018р. та реєстра-ційної дії №3003597 від 21.09.2018.(т.5, арк.справи 63).

Після відмови від позову в цій частині предметом спору стали вимоги про:

- визнання незаконним рішення Департаменту реєстрації Житомирської міської ради про відмову в державній реєстрації змін до установчих документів Товариства з обмеженою відпові-дальністю виробничо-торгівельної фірми «Рушничок» у відповідності до документів, прийнятих Департаментом реєстрації 15.05.2017;

- зобов`язання Департаменту реєстрації Житомирської міської ради зареєструвати зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми «Рушничок» у відповідності до документів, прийнятих Департаментом за описом 15.05.2017.

З огляду на зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, суд першої інстанції правильно вказав, що провадження в адміністративній справі №806/2375/17 закрито за п.1 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки справу не належало розгляд-дати за правилами адміністративного судочинства.

Такий висновок ґрунтується на тому, що окрім дій Державного реєстратора Департаменту реєстрації Житомирського міськвиконкому, які пов`язані з відмовою від 16.05.2017 у державній реєстрації змін до установчих документів ТзОВ ВТФ «Рушничок», ОСОБА_1 оскаржувала дії, пов`язані з проведенням реєстрації змін до відомостей про Товариство, що містяться у ЄДРЮОФОПГФ за №0002597 та 071002597 (учасниками Товариства заре-єстровано 26 осіб, в тому числі ОСОБА_6 з часткою в статутному капіталі 93,64%), стосовно яких існував невирішений корпоративний спір, у межах якого могли бути розв`язані й питання, пов`язані з реєстрацією зміни складу або інформації про засновників, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 03.03.2020 вказав, що звернення ОСОБА_1 до суду зумовлене необхідністю захисту її корпоративних і майнових прав, а не прав у сфері публічно-правових відносин, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та викладених мотивів звернення до суду - незаконність реєстрації змін до установчих документів, на думку пози-вача, пов`язана із сфабрикованим ОСОБА_6 протоколом загальних зборів зборів ТзОВ ВТФ «Рушничок» від 28.07.2017 №1.

Тому суд зазначив, що саме цей спір - спір про визнання незаконною державної реєстрації змін до установчих документів товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми «Рушничок» і скасування реєстраційних дій №0002597 та 1002597 від 02.08.2017 та визнання незаконною відмову державного реєстратора від 16.05.2017 повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Натомість, під час провадження у даній справі №906/54/21 внаслідок відмови від частини позовних вимог предметом спору стали виключно дії державного реєстратора як суб`єкта владних повноважень, що вказує на відсутність корпоративного спору.

Тобто спірні правовідносини між сторонами у даній справі станом на 27.07.2021 є такими, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб та щодо порядку та умов внесення записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, змін до них та їх скасування регулюються правовими нормами Закону України від 15.05.2003 «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», що були чинні на день виникнення спору, що вказує на те, що спір є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним твердження апелянтів про неправомірну відмову в задоволенні клопотань про зміну предмета позову і заміну неналежного відповідача, оскільки вказані клопотання вирішувались ухвалою від 14.06.2021, якою відмовлено в задоволенні заяви про зміну предмету позову, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачами заявлено нові вимоги, які містять інший предмет (визнання недійсним рішення позачергових загаль-них зборів), який обґрунтовано іншими обставинами (підставами).(т.4, арк.справи 200-201), а також ухвалою від 05.07.2021, якою відмовлено у прийнятті до розгляду заяви позивачів в частині визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів ТзОВ ВТФ «Рушничок», оформлених протоколом №1 від 14.09.2018р.(т.5, арк.справи 28-29).

Вказані ухвали чинні та не оскаржувались.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у даній справі з підстав п.1 ч.1 ст.231 ГПК України, оскільки спір не містить ознак корпоративного спору та є публічно-правовим.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Позивачів не підлягає задоволенню, тому ухвалу суду першої інстанції належить залишити без змін.

Розглянуто всі вимоги апеляційної скарги, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпо-середньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуванї ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.34, 86, 129, 232, 233, 240, 271, 275, 276, 282, 284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу засновників Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми «Рушничок» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на ухвалу господар-ського суду Житомирської області від 02.08.2021 у справі №906/54/21 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верхов-ного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №906/54/21 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Розізнана І.В.