ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

"28" вересня 2021 р. Справа№ 910/12159/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

розглянувши в приміщенні суду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал» про забезпечення позову у справі № 910/12159/20

у провадженні за апеляційною скаргою Міністерства фінансів України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 03.06.2021 (повний текст складено 28.08.2021)

у справі № 910/12159/20 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал"

до 1. Міністерства фінансів України,

2. Державної митної служби України

про визнання незаконним та скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №910/12159/20 позовні вимоги задоволено повністю:

- визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства фінансів України №448 від 22.07.2020 року в частині пункту 7 Змін до Класифікатора Державної митної служби України, її територіальних органів та їх структурних підрозділів, яким після позиції "UA305260" доповнено нову позицію "UА305270" такого змісту: "UA305270", Сектор митного поста "Хуст", Sector, Customs Post "Khust": Закарпатська, м. Тячів, 90500, вул. Армійська 147;

- зобов`язано Міністерство фінансів України відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом вчинення дій у вигляді вжиття комплексу заходів, спрямованих на відновлення функціонування митного посту "Тячів" на території ТОВ "Термінал" () за адресою: Закарпатська область, м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, а саме з визначення цьому структурному підрозділу відповідного коду;

- зобов`язано Державну митну службу України відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом вчинення дій у вигляді вжиття комплексу заходів, спрямованих на відновлення функціонування місця доставки (прибуття) митних вантажів на території ТОВ "Термінал" () за адресою: Закарпатська область, Тячівський р-н, м. Тячів, Пролетарська (Залізнична), 2, а саме з присвоєння відповідного коду, який буде внесено до Переліку місць доставки.

На підставі рішення суду з Міністерства фінансів України підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал" 3 153, 00 грн. витрат по сплаті судового збору;

На підставі рішення суду з Державної митної служби України підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал" 3 153, 00 грн. витрат по сплаті судового збору;

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міністерство фінансів України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким закрити провадження у справі.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2021 апеляційну скаргу Міністерства фінансів України передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Тищенко А.І., суддів Михальської Ю.Б., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства фінансів України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/12159/20.

24.09.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал» надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Міністерству фінансів України та Державній митній службі України до вирішення спору в даній справі вчиняти будь-які дії, за наслідками яких за адресою: Закарпатська обл., Тячівський р-н., м. Тячів, вул. Арміська, 147, буде розміщено будь-який структурний підрозділ (митний сектор, митний пост тощо) Закарпатської митниці Держмитслужби.

Розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, колегія суддів встановила, що остання відповідає вимогам законодавства, а відтак, підлягає розгляду в порядку ст. 140 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

При цьому, за приписами ч. 13 ст. 32 ГПК України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута тим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства фінансів України №448 від 22.07.2020 в частині пункту 7 Змін до Класифікатора Державної митної служби України, її територіальних органів та їх структурних підрозділів, яким після позиції "UA305260" доповнено новою позицією "UA305270" такого змісту: "UA305270", Сектор митного поста "Хуст", Sector, Customs Post "Khust", Закарпатська область, м. Тячів, 90500, вул. Армійська 147; зобов`язання Міністерство фінансів України відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом вчинення дій у вигляді вжиття комплексу заходів, спрямованих на відновлення функціонування митного посту "Тячів" на території ТОВ "Термінал" за адресою: Закарпатська область, м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, з визначенням цьому структурному підрозділу відповідного коду; зобов`язання Державну митну службу України відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом вчинення дій у вигляді вжиття комплексу заходів, спрямованих на відновлення функціонування місця доставки (прибуття) митних вантажів на території ТОВ "Термінал" () за адресою: Закарпатська обл., Тячівський р-н., м. Тячів, вул. Пролетарська (Залізнична), 2, з присвоєнням відповідного коду, який буде внесено до Переліку місць доставки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на той факт, що дії Міністерства фінансів України щодо непоновлення незаконно ліквідованого, за твердженням позивача, митного поста "Тячів" та одночасне створення оспорюваним наказом № 448 від 22.07.2020 року іншого структурного підрозділу Закарпатської митниці Держмитслужби в межах м.Тячів спрямовані на надання пільг одному суб`єкту за рахунок відновлення митного поста "Тячів", який розміщувався на території позивача за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, отже порушують права позивача на першочергове відновлення функціонування митного поста "Тячів" по відношенню до іншого структурного підрозділу Закарпатської митниці Держмитслужби, в зв`язку з чим пункт 7 наказу Міністерства фінансів України № 448 від 22.07.2020 підлягає визнанню незаконним та скасуванню в судовому порядку.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач вказує на те, що суд першої інстанції мотивував своє рішення зокрема тим, що позивач має першочергове право на розміщення в межах його території структурного підрозділу митниці та неправомірність бездіяльності митниці щодо невідновлення на території позивача митного поста «Тячів». Однак як під час слухання даної справи, так і після прийняття судом рішення по сугі (незважаючи на те, що вказане рішення не набрало законної сили та оскаржене в апеляційному порядку) Міністерством фінансів України свідомо вчиняються дії, які унеможливлюватимуть виконання можливого рішення у даній справі на користь позивача, а відтак і реальний захист його порушеного права, що підтверджується наступною хронологією подій (обставин).

До пред`явлення позову в даній справі пунктом 7 наказу Міністерства фінансів України №448 від 22.07.2020 (оскарження якого є предметом позовних вимог у даній справі) внесено зміни до Класифікатора Державної митної служби України, її територіальних органів та їх структурних підрозділів, яким після позиції «ІІА305260» доповнено нову позицію «ІІА305270» такого змісту: «ІІА305270», Сектор митного поста «Хуст», Зесіог, Сизіоїш Розі «Юіизі», Закарпатська, м. Тячів, 90500, вул. Армійська 147.

Позивач зазначає, що фактично вищезазначеним наказом вирішено створити в межах м. Тячів новий структурний підрозділ Закарпатської митниці Держмитслужби, який буде розташований на території ТОВ «Турбо Плюс Авто» за адресою: Закарпатська обл., м. Тячів, вул. Армійська, 147, а не на території ТОВ «Термінал» за адресою: Закарпатська обл., м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, яка при цьому є пріоритетною (першочерговою).

Під час розгляду даної справи Пунктом 1 наказу Міністерства фінансів України №557 від 08.09.2020 змінено місцерозташування Сектора митного поста «Хуст» за кодом місця митного оформлення - ПА305270, який створений на підставі п. 7 наказу №448 від 22.07.2020 (оскарження якого є предметом позовних вимог у даній справі), з адреси: 90500, м. Тячів, вул. Армійська, 147, на адресу: 90400, м. Хуст, вул. Сливова, 34;

Пунктом 1 наказу Міністерства фінансів України №178 від 25.03.2021 змінено місце розташування Сектора митного поста «Хуст» за кодом місця митного оформлення - ІІА305270, який створений на підставі п. 7 наказу №448 від 22.07.2020 (оскарження якого є предметом позовних вимог у даній справі), з адреси: 90400, м. Хуст, вул. Сливова, 34, на адресу; 90500, м. Тячів, вул. Армійська, 147;

Після прийняття рішення в даній справі Пунктом 13 наказу Міністерства фінансів України №490 від 30.08.2021 внесено зміни до Класифікатора Державної митної служби України, її територіальних органів та їх структурних підрозділів, яким після позиції «UА305260» доповнено нову позицію «UIАЗ05270» такого змісту: «UA 305270», Сектор митного оформлення митного поста «Хуст - вантажний», Customs Clearance Sector, Customs Post «Khust - Vantazhnyi», Закарпатська, м. Тячів, 90500, вул. Армійська 147.

За доводами заявника недобросовісність вищезазначених систематичних змін полягає в тому, що зміна адреси розташування або найменування митного підрозділу за адресою: Закарпатська обл., м. Тячів, вул. Армійська 147, створення якого оскаржує позивач, не скасовує (не відміняє) його подальше існування за рахунок штатної чисельності, яка має бути виділена на відновлення митного поста «Тячів». Штатна чисельність, яка б мала першочергово бути виділена на митний пост «Тячів» (має бути відновлений), однак з порушенням пріоритетності виділена на сектор митного поста «Хуст» і надалі залишається виділеною за цим структурним, підрозділом, однак за Іншою адресою. Зазначені обставини підтверджуються листом Закарпатської митниці Держмитслужби за №7,7-08-1/7.7-18/18/1341 від 11.03.2020 в якому повідомлено про неможливість відновлення митного поста «Тячів» через обмеження штатної чисельності й відсутність резервів для створення нового структурного підрозділу митниці без її збільшення. Вказане також підтверджується і тим, що сам апелянт (Міністерство фінансів України) у своїй апеляційній скарзі (останній абзац на аркуші 6 скарги) посилається на статтю 547 Митного кодексу України в якій зазначається про «обмежену граничну чисельність працівників митниці».

Заявник зазначає, що фактичне розміщення будь-якого митного підрозділу за адресою: Закарпатська обл., м. Тячів, вул. Армійська 147, створення якого є предметом оскарження в даній справі, призведе до ігнорування та невідновлення порушених прав ТОВ «Термінал», та водночас сприятиме наданню переваг іншому суб`єкту на території якого буде розміщено новий структурний підрозділ за рахунок штатної чисельності структурного підрозділу, який першочергово має бути розміщений на території позивача. Відтак неможливим буде і відновлення діяльності місця доставки ТОВ «Термінал» за адресою: Закарпатська обл., м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, яке також є предметом захисту в даному позові.

На переконання заявника, враховуючи вищезазначені обставини, які документально підтверджені, наявні обґрунтовані підстави вважати, що відновлення функціонування митного поста «Тячів» на території ТОВ «Термінал» за адресою: Закарпатська обл., м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, який є предметом захисту в даному позову, буде утруднене або неможливе через те, що Міністерство фінансів України видає низку нових актів, які ідентичні за змістом та формою до акта, оскарження якого є предметом позову в даній справі, а тому для реального, а не ілюзорного захисту порушеного права ТОВ «Термінал» буде змушене звертатись з новими аналогічними позовами. Крім того, обраний спосіб забезпечення не порушує права, обов`язки та компетенцію інших осіб (в тому числі відповідачів), оскільки першочергове відновлення на території позивача митного поста «Тячів» повинно відбутись як на виконання судових рішень у справі №826/3694/16 та можливого рішення у даній справі, так і в силу приписів ст. 222 ГК України й умов договору № 251 від 01.06.2012.

Виходячи з вимог чинного законодавства, розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, дослідивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За приписами ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З аналізу вказаної норми вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Однак, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Отже, забезпечення позову - це по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто положення вказаної статті пов`язують вжиття заходу забезпечення з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Разом із тим, оскільки у даній справі позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів держави, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Таким чином, у немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, а також у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.09.2020 у справі №925/77/20.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18).

Крім того, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, за приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому, в силу положень ч. 1 ст. 74 ГПК України обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення чи неможливість поновлення в подальшому прав позивача без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Положеннями ч. 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Разом з тим, подана позивачем заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначені заявником способи на даній стадії судового процесу.

Крім того, обраний заявником спосіб забезпечення позову шляхом заборони Міністерству фінансів України та Державній митній службі України до вирішення спору у даній справі вчиняти будь-які дії, за наслідками яких за адресою: Закарпатська обл., Тячівський р-н., м. Тячів, вул. Арміська, 147, буде розміщено будь-який структурний підрозділ (митний сектор, митний пост тощо) Закарпатської митниці Держмитслужби до вирішення спору по суті є індентичним заявленим позовним вимогам.

Аналізуючи підстави позову та підстави заяви про забезпечення позову, колегія приходить до висновку, що вони є рівнозначними, а тому суд не вправі вживати такі заходи забезпечення (не допускається забезпечення позову шляхом винесення ухвали, яка фактично містить рішення у справі), у зв"язку із чим заява про забезпечення позову задоволенню не підягає.

Відповідно до ч.ч. 6, 8 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за результатами розгляду заяви про забезпечення позову покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал» про забезпечення позову у справі № 910/12159/20 відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст ухвали підписано після виходу з відпустки судді Скрипки І.М. 05.09.2021.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка