РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.09.2021Справа № 910/10956/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Габорака О.М., розглянувши матеріали справи за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" про стягнення 986 481,42 грн,

за участі представників:

позивача: Коцюби К.М.;

відповідача: Гаркуші В.М.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2021 року Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (далі - Управління) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" (далі - Підприємство) заборгованості у розмірі 986 481,42 грн, з яких: 894 300,19 грн - основний борг, 13 781,52 грн - пеня, 18 394,46 грн - три проценти річних, 60 005,25 грн - інфляційні втрати, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг на охорону від пожеж від 11 березня 2020 року № 4ВПО/03-20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

21 липня 2021 року до суду від позивача надійшли документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 липня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/10956/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19 серпня 2021 року.

12 серпня 2021 року до суду від Підприємства надійшов відзив на позовну заяву, в якому останнє заперечувало проти позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.

19 серпня 2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій Управління навело аргументи і доводи на спростування правової позиції відповідача.

У засіданні 19 серпня 2021 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 9 вересня 2021 року.

У засіданні 9 вересня 2021 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою від 9 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 вересня 20221 року.

У судовому засіданні 30 вересня 2021 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2020 року між Підприємством та Управлінням було укладено договір № 4ВПО/03-20 про надання послуг на охорону від пожеж, за умовами якого останнє зобов`язалося силами особового складу 39-го державного пожежно-рятувального поста (далі 39-ДПРЧ) ГУ ДСНС України у м. Києві протягом терміну дії цієї угоди забезпечувати охорону від пожеж позивача, який, у свою чергу, зобов`язався забезпечити діяльність за призначенням посадових осіб 39-ДПРЧ, що надають послуги в рамках цього договору, на своїй території.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2. договору його ціна встановлюється сторонами на підставі кошторису, який додається до договору та розроблений згідно з діючими постановами Кабінету Міністрів України, наказами ДСНС України та іншими нормативними документами. Кошторис щорічно складається виконавцем з урахуванням норм на утримання (оплату праці та інші види забезпечення) і підготовку особового складу виконавця.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що розрахунки здійснюються шляхом перерахування замовником зазначеної в кошторисі суми на розрахунковий рахунок виконавця після пред`явлення останнім рахунку на оплату послуг (не пізніше 5 числа місяця, що слідує за звітним).

Згідно з пунктом 5.3. договору документом, що підтверджує факт надання послуг, передбачений цим договором, є акт приймання-передачі виконаних послуг, підписаний сторонами та засвідчений їх печатками, який складається щомісячно не пізніше 10 числа наступного за звітним місяця.

Відповідно до пункту 5.4. договору оплата за виконані послуги за цим договором здійснюється замовником щомісячно в національній валюті України не пізніше 18 числа, шляхом перерахування належної до сплати суми на реєстраційні рахунки виконавця в установах Державного казначейства України.

Пунктами 6.1., 6.2. розділу 8 договору передбачено, що останній набуває чинності з 1 січня 2020 року і діє до 31 грудня 2020 року. Якщо сторони не попередили одна одну про припинення договору за 30 календарних днів до закінчення терміну його дії, договір діє на попередніх умовах протягом наступного року.

Управління листом від 16 червня 2021 року № 7101-3620/030 повідомило про своє рішення щодо розірвання договору в зв`язку його невиконанням з боку Підприємства та повідомило, що дія цього правочину припиняється через 2 місяці з дня отримання даного листа відповідачем. Отже, договір є припиненим з 18 серпня 2021 року, що також не заперечувалося в судовому засіданні 30 вересня 2021 року представниками сторін.

Звертаючись до суду з даним позовом, Управляння вказувало на те, що Підприємство не сплатило вартість наданих йому послуг за договором за період з січня 2020 року по травень 2021 року в загальному розмірі 894 300,19 грн.

На підтвердження факту надання послуг за вказаним договором у спірний період та їх вартості позивач посилався на акти наданих послуг: від 11 березня 2020 року № 56, від 11 березня 2020 року № 57, від 31 березня 2020 року № 58, від 30 квітня 2020 року № 75, від 29 травня 2020 року № 113, від 30 червня 2020 року № 145, від 31 липня 2020 року № 151, від 31 серпня 2020 року № 175, від 30 вересня 2020 року № 208, від 31 жовтня 2020 року № 233, від 30 листопада 2020 року № 240, від 31 грудня 2020 року № 267, від 2 лютого 2021 року № 286, від 26 лютого 2021 року № 298, від 31 березня 2021 року № 321, від 30 квітня 2021 року № 423, від 31 травня 2021 року № 443, - на загальну суму 894 300,19 грн.

Перелічені акти підписані повноваженими представниками та скріплені печатками Управління та Підприємства. Факт їх підписання колишнім керівником відповідача також визнав представник останнього в судовому засіданні 30 вересня 2021 року.

Крім того, позивачем надано підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками акти звірки взаємних розрахунків за період з жовтня 2020 року по грудень 2020 року, а також з січня 2020 року по травень 2021 року, в яких відображена інформація щодо взаєморозрахунків сторін. Належним чином засвідчені копії цих актів наявні в матеріалах даної справи.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами частини 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 1 статті 902 ЦК України встановлено, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 ЦК України передбачений обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Тобто, обов`язковою підставою для здійснення замовником свого обов`язку щодо оплати послуг є надання цих послуг.

Враховуючи те, що порядок приймання-передачі наданих послуг прямо не визначений у законодавстві, у даному випадку слід застосовувати аналогію закону.

Згідно з частиною 8 статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Так, частиною 4 статті 882 ЦК України передбачено, що акт, підписаний однією стороною, є належним доказом виконання роботи, за умови, що судом не визнано мотиви відмови від підписання іншою стороною обґрунтованими.

Оскільки в матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії вказаних актів наданих послуг, факт підписання яких повноважною особою відповідача не заперечувався представником останнього в судовому засіданні, суд дійшов висновку про те, що послуги за вказаними актами є такими, що надані позивачем та прийняті відповідачем без зауважень.

За частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зі змісту пунктів 5.1., 5.3. та 5.4. договору слідує, що оплата за виконані послуги за цим договором здійснюється замовником щомісячно не пізніше 18 числа місяця, наступного за звітним.

Жодних доказів на підтвердження оплати наданих Управлінням послуг за договором відповідачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги Управління про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 986 481,42 грн доведені та обґрунтовані, а відтак підлягають задоволенню.

Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позивач просив суд стягнути з відповідача 13 781,52 грн пені.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі та, у разі недодержання письмової форми, є нікчемним (стаття 547 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що за неналежне виконання обов`язків, передбачених цим договором, сторони несуть відповідальність у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

У той же час умови укладеного між сторонами договору не містять погодження забезпечення здійснення оплати Підприємством наданих послуг шляхом застосування до останнього штрафних санкцій у вигляді пені, а також у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про погодження сторонами розміру цієї штрафної санкції. Розміри штрафних санкцій за порушення відповідного зобов`язання не встановлені також нормами чинного законодавства, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що підстави для нарахування та стягнення з Підприємства пені за прострочення оплати наданих йому послуг відсутні, у зв`язку з чим позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо заявлених до стягнення з Підприємства 18 394,46 грн трьох процентів річних та 60 005,25 грн інфляційних втрат судом встановлено наступне.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що договір між сторонами укладено 11 березня 2020 року і цього ж дня підписано акти наданих послуг від 11 березня 2020 року № 56 (надання послуг в січні 2020 року) та від 11 березня 2020 року № 57 (надання послуг в лютому 2020 року), з урахуванням умов пунктів 5.1., 5.3. та 5.4. договору суд дійшов висновку про те, що строк оплати зазначених послуг - до 18 березня 2020 року.

Відтак нарахування сум інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення оплати наданих у цей період послуг слід здійснювати починаючи з 19 березня 2020 року, а по інших актах - з 19 числа місяця, наступного за звітним.

За розрахунком, здійсненим судом з урахуванням наведеного вище та в межах заявленого позивачем періоду нарахування - до 25.06.2021, сума нарахованих у зв`язку з простроченням відповідачем оплати за надані послуги трьох процентів річних складає 18 271,31 грн.

Таким чином, стягненню з Підприємства на користь Управління підлягає 18 271,31 грн трьох процентів річних, а також сума інфляційних втрат в заявленому позивачем до стягнення розмірі - 60 005,25 грн (оскільки за розрахунком суду сума інфляційних втрат перевищує заявлену до стягнення та складає 61 338,03 грн).

У той же час заперечення відповідача, викладені в його відзиві на позовну заяву, у тому числі щодо відсутності належного погодження вартості наданих послуг та неотримання ним всіх передбачених укладеним договором послуг, судом відхиляються з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 894 300,19 грн основного боргу, 18 271,31 грн трьох процентів річних та 60 005,25 грн інфляційних втрат доведеними, обґрунтованими та підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, а відтак такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити в зв`язку з їх необґрунтованістю.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" (03150, місто Київ, вулиця Івана Федорова, будинок 4; ідентифікаційний код 14308138) на користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 13; ідентифікаційний код 38620155) 894 300 (вісімсот дев`яносто чотири тисячі триста) грн 19 коп. заборгованості, 60 005 (шістдесят тисяч п`ять) грн 25 коп. інфляційних втрат, 18 271 (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят одну) грн 31 коп. трьох процентів річних та 14 588 (чотирнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн 65 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 5 жовтня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко