ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2021 р. Справа№ 910/2129/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021

у справі №910/2129/21 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Приватного підприємства «Термінал Безпека ХХІ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс»

про стягнення 86 902,86 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Приватне підприємство «Термінал Безпека ХХІ» (далі, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» (далі, відповідач) про стягнення 68 215,00 грн основної заборгованості, 8 502,16 грн пені, 1 821,44 грн 3% та 3 419,91 грн інфляційних втрат на підставі пункту 5.6. Договору №1558 від 31.07.2018 і 1 821,44 грн 3% та 3 419,91 грн інфляційних втрат на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за Договором №1558 від 31.07.2018 про надання послуг щодо охорони майна та підтримання порядку в частині здійснення своєчасної та повної оплати наданих послуг за період з лютого 2020 року по 07 квітня 2020 року.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/2129/21 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Безпека ХХІ» суму основного боргу в розмірі 68 215,00 грн (шістдесят вісім тисяч двісті п`ятнадцять гривень 00 копійок), суму пені в розмірі 8 205,16 грн (вісім тисяч двісті п`ять гривень 16 копійок), суму 3% річних в розмірі 1 821,44 грн (одна тисяча вісімсот двадцять одна гривна 44 копійки), суму інфляційних втрат в розмірі 3 419,91 грн (три тисячі чотириста дев`ятнадцять гривень 91 копійка) та суму судового збору в розмірі 2 133,08 грн (дві тисячі сто тридцять три гривни 08 копійок).

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати наданих позивачем охоронних послуг на підставі Договору №1558 від 31.07.2018 у сумі 68 215,00 грн. Водночас суд, здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми пені, встановив, що позивачем невірно зазначено період нарахування, не враховано норми статті 232 Господарського кодексу України, не здійснено нарахування пені по кожному окремому місяцю, в якому наявна заборгованість, а тому, здійснивши власний розрахунок пені, з урахуванням шестимісячного терміну, встановив, що обґрунтованою до стягнення з відповідача є сума пені в розмірі 10 177,97 грн, проте, враховуючи, що наведений судом розрахунок є більшим, ніж заявлений позивачем в позовних вимогах, до стягнення з відповідача підлягає сума пені в розмірі 8 205,16 грн. Також суд встановив, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних в розмірі 1 821,44 грн і суму інфляційних втрат в розмірі 3 419,91 грн, нарахованих згідно пункту 5.6. Договору та додатково суму 3% річних в розмірі 1 821,44 грн і суму інфляційних втрат в розмірі 3 419,91 грн, нарахованих згідно норми статті 625 Цивільного кодексу України. Суд зазначив, що надання сторонами 3% річним та інфляційним втратам іншої правової природи ніж передбачено законом, суперечить зазначеним вище нормам та не може трактуватись сторонами в довільній формі. Таким чином, перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що обґрунтованою до стягнення з відповідача є сума 3% в розмірі 1 821,44 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 3 419,91 грн, а позовні вимоги підлягають задоволенню на зазначену суму.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 07.06.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» звернулося Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/2129/21 та прийняти нове рішення, яким позов Приватного підприємства «Термінал Безпека ХХІ» задовольнити частково в сумі основного боргу 46 709, 00 грн. У решті позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- при прийнятті рішення суд першої інстанції визнав встановленим факт, що спірний Договір між сторонами розірвано в односторонньому порядку з ініціативи позивача шляхом направлення відповідачу листа №08/05-01 від 08.05.2020, при цьому, суд першої інстанції послався на пункт 2.2.3. Договору, яким визначено, що виконавець має право достроково розірвати договір у будь-який час, попередньо повідомивши про це замовника, зокрема, у разі, якщо замовник не здійснює оплату, чи затримує розрахунок по даному Договору. На переконання скаржника дана обставина встановлена судом неточно. Так, за твердженням позивача, і суд визнав це доведеним, позивач залишив охорону об`єкту 07.04.2020, а не 24 березня 2020 року, як це реально було. При цьому, листом №08/05-01 від 08.05.2020 позивач задекларував іншу дату припинення надання послуг охорони, а саме - 15.05.2020. Саме таку дату визначив сам позивач. Однак, суд визнає, що охорону знято 07.04.2021 і правової оцінки такій обставині не дає. Тобто, має місце значна розбіжність в датах, оскільки позивач у листі вказав одну дату, а в суді стверджував, що позивач зняв охорону в іншу дату, ніж попереджав. Таким чином, позивач не виконав обов`язку повідомити про розірвання договору за два тижні. Також суд не звернув увагу на пункт 5.4. Договору, в якому значиться: «За несвоєчасну оплату (неналежне виконання Замовником своїх обов`язків щодо оплати) послуг Виконавця, Виконавець має право в будь-який час відмовитись від виконання своїх зобов`язань за цим Договором.». Тобто, закінчення надання послуг охорони унормовано двома пунктами Договору, які не є тотожними за своїм змістом і правовими наслідками. Процедура, механізм та правові наслідки розірвання Договору за цими пунктами різні. Скаржник зазначає, що ні судом, ні позивачем не зазначено, чому саме припинення виконання Договору позивачем здійснено за умовами пункту 2.2.3. Договору, а не за умовами пункту 5.4. Договору. Отже, має місце нез`ясування обставин, що мають значення для справи, що в розумінні статті 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування рішення суду;

- судом першої інстанції невірно встановлено період за який утворилась заборгованість зі сплати послуг охорони, що призвело до невірного визначення суми боргу. За твердженнями скаржника позивач зняв охорону з 24 березня 2020 року, а не з 07 квітня 2020 року.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

02.08.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Позивач у відзиві наголосив на тому, що він письмово попередив відповідача, що з 07 квітня 2020 року послуги охорони за Договором перестануть надаватися, охорону буде знято, оскільки у відповідача існує заборгованість перед позивачем. Враховуючи той факт, що протягом квітня 2020 року апелянт не погасив заборгованість за Договором, 08 травня 2020 року позивач направив на офіційну адресу апелянта претензію вих. №08/05-01 із вимогою протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання даного листа оплатити наявну заборгованість та підписати Акти приймання-передачі наданих послуг за квітень 2020 року. Також апелянт був попереджений про дострокове розірвання Договору зі сторони позивача з 15 травня 2020 року. Отже, з 07.04.2020 позивач припинив надавати послуги охорони згідно умов Договору, а з 15.05.2020 Договір було розірвано в односторонньому порядку з ініціативи позивача.

Позивач у відзиві звертає увагу на те, що пункт 5.4. Договору, на який посилається скаржника, віднесено до розділу Договору «Відповідальності сторін». Дана юридична конструкція, закріплена в Договорі окремо від конструкцій щодо припинення надання послуг та/чи розірвання договору, оскільки поняття «зобов`язання» за своїм обсягом ширше ніж «припинення виконання Договору». Апелянт не аргументує, яким чином застосування даної норми (пункту 5.4. Договору), більш того, що вона стосується саме зняття відповідальності за зобов`язаннями з позивача, впливає на чітко визначену причину та момент припинення надання послуг позивачем та момент припинення дії Договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» у справі №910/2129/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2129/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/2129/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

30.06.2021 матеріали справи №910/2129/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/2129/21 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази доплати судового збору у розмірі 2 205,38 грн.

19.07.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення №672 від 16.07.2021 на підтвердження доплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 205,38 грн. У вказаній заяві апелянт просить прийняти апеляційну скаргу та призначити справу №910/2129/21 до розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/2129/21, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі №910/2129/21 є вимоги про стягнення 86 902,86 грн, а отже дана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України; встановлено сторонам строк на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2021, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

31.07.2018 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено Договір про надання послуг щодо охорони майна та підтримання порядку №1558 (далі - Договір), відповідно до умов пункту 1.1. якого предметом Договору є надання послуг щодо підтримання порядку на об`єкті та охорони майна замовника, яке знаходиться в охоронюваному (зачиненому) приміщенні та належним чином (згідно акту передавання-приймання майна під охорону) здане під охорону, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, 7-А та м. Київ, вул. Гната Юри, 7-Д (далі - об`єкт).

Відповідно до пункту 2.1.2. Договору виконавець зобов`язаний здійснювати охорону об`єкту від злочинних чи інших незаконних дій та посягань, забезпечувати підтримання порядку та охорону матеріальних цінностей замовника, що знаходяться в охоронюваному приміщенні та зданих згідно Акту надання-приймання майна під охорону.

Згідно з пунктом 2.2.2. Договору виконавець має право зняти охорону з об`єкта, попередньо повідомивши про це замовника, якщо останній має заборгованість перед виконавцем за отримані послуги згідно даного Договору, до моменту повного погашення.

Виконавець має право достроково розірвати договір у будь-який час, попередньо повідомивши про це замовника, зокрема, у разі, якщо замовник не здійснює оплату, чи затримує розрахунок по даному Договору (підпункт «а» пункту 2.2.3. Договору).

Замовник зобов`язаний відповідно до пункту 3.1.3. Договору письмово сповістити виконавця щодо обставин, які можуть вплинути, або значно ускладнити виконання функцій, передбачених умовами цього Договору.

Відповідно до пункту 3.2.3. Договору замовник має право у випадку невиконання виконавцем своїх зобов`язань або за власним бажанням в односторонньому порядку достроково розірвати Договір, письмово попередивши про це виконавця за 15 календарних днів до моменту розірвання.

Оплата за послуги виконавця відповідно до умов цього Договору складає 50 000,00 грн без ПДВ за один місяць охорони (пункт 4.1. Договору).

Замовник оплачує послуги виконавця згідно пункту 4.1. Договору авансом не пізніше 15-го числа поточного місяця на підставі даного Договору (пункт 4.2. Договору).

Послуги за цим Договором вважаються наданими після підписання Акту приймання-передачі наданих послуг. Виконавець кожного місяця надає замовнику акт приймання-передачі наданих послуг. Замовник протягом 5 днів підписує акт приймання-передачі наданих послуг, або направляє виконавцю мотивовану відмову від підписання. Якщо протягом вказаного терміну акти наданих послуг не будуть підписані чи виконавцем не буде одержано мотивованої відмови, то акти наданих послуг вважаються підписаними, а дані послуги надані належним чином і в повному обсязі без будь-яких зауважень та претензій замовника. Правові наслідки такого факту прирівнюються до правових наслідків підписання актів наданих послуг (пункт 4.3. Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 02.08.2019, але в будь-якому випадку, до моменту повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (пункт 7.1. Договору).

Якщо за 30 днів до закінчення строку договору жодна з сторін в письмовій формі не вимагатиме його припинення Договір вважається кожного разу продовженим на тих же умовах на один місяць (пункт 7.4. Договору).

Враховуючи, що до закінчення встановленого пунктом 7.1. Договору строку дії договору жодна зі сторін не висловила заперечень щодо його продовження, Договір щомісячно (після 02.08.2019) пролонгувався.

Відповідно до Акту прийому-передачі об`єкта під охорону від 02.08.2018 до Договору №1558 від 31.08.2018 замовник передав, а виконавець прийняв об`єкт під охорону шляхом підтримання громадського порядку та/або охорони майна.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору згідно Акту надання послуг №34 від 29.02.2020 ним було надано відповідачу послуги з охорони, зокрема, у лютому 2020 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем частково згідно платіжних доручень: №311 від 19.03.2020 на суму 10 000,00 грн, №313 від 24.03.2020 на суму 2 000,00 грн, №314 від 24.03.2020 на суму 8 000,00 грн, №315 від 25.03.2020 на суму 3 000,00 грн, №338 від 26.03.2020 на суму 3 000,00 грн, №316 від 27.03.2020 на суму 4 000,00 грн, №339 від 30.03.2020 на суму 3 000,00 грн, №346 від 30.03.2020 на суму 3 000,00 грн, №348 від 01.04.2020 на суму 1 000,00 грн, №349 від 02.04.2020 на суму 5 000,00 грн). Відтак, заборгованість за надані охоронні послуги у лютому 2020 року становить 8 000,00 грн.

У березні 2020 року згідно Акту надання послуг №33 від 31.03.2020 (непідписаний зі сторони відповідача) надано відповідачу послуги з охорони на суму 50 000,00 грн (послуги відповідачем неоплачені).

У квітні 2020 року згідно Акту надання послуг №ER-33 від 07.04.2020 (непідписаний зі сторони відповідача) надано відповідачу послуги з охорони на суму 10 215,00 грн (послуги відповідачем неоплачені).

Отже, за твердженнями позивача заборгованість згідно Договору за лютий - квітень 2020 року становить 68 215,00 грн.

Листом №20 від 24.03.2020 відповідач звернувся до позивача з проханням зменшити суму оплати на час карантину до 30 000,00 грн та надати можливість відтерміновувати поточні платежі на 30 днів з частковою оплатою у зв`язку з введенням на території України карантинних обмежень.

У відповідь листом №02/04-01 від 02.04.2020 позивач повідомив відповідача, що вартість послуг за місяць згідно Договору становить 50 000,00 грн, окрім того, за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 67 000,00 грн (17 000,00 грн за послуги лютого 2020 року та 50 000,00 грн за послуги березня 2020 року), яку необхідно оплатити до 06.04.2020 включно. У випадку неоплати, як зазначив позивач у вказаному листі, з 08:00 години 07.04.2020 він буде змушений зняти охорону та припинити надання послуг по Договору. До вказаного листа позивачем було прикладено акт надання послуг №33 від 31.03.2020 на суму 50 000,00 грн.

12.05.2020 позивачем було направлено на адресу відповідача лист №08/05-01 від 08.05.2020, яким позивач повідомив останнього про розірвання Договору з 15.05.2020 та необхідність сплати існуючої заборгованості в розмірі 68 215,00 грн (8 000,00 грн за послуги лютого 2020 року, 50 000,00 грн за послуги березня 2020 року та 10 215,00 грн за послуги квітня 2020 року). До даного листа позивачем було прикладено акт надання послуг №ER-33 від 07.04.2020 на суму 10 215,00 грн.

У подальшому, як зазначає позивач, 25.05.2020 між ним, як первісним кредитором, та Приватним підприємством «Охоронно-юридична компанія Шериф», як новим кредитором, було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором про надання послуг щодо охорони майна та підтримання порядку (надалі - Договір про відступлення права вимоги), відповідно до пункту 1.1. якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором №1558 про надання послуг щодо охорони майна та підтримання порядку від 31 липня 2018 року (Основний договір), укладений між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» (боржник).

Проте, 07.12.2020 між позивачем, як первісним кредитором, та Приватним підприємством «Охоронно-юридична компанія Шериф», як новим кредитором, було укладено Додаткову угоду №1 до Договору про відступлення прав вимоги, відповідно до пункту 1 якої новий кредитор повертає, а первісний кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором №1558 про надання послуг щодо охорони майна та підтримання порядку від 31 липня 2018 року, укладений між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» (боржник).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору не здійснив повну оплату за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 68 215,00 грн. Окрім того, позивач нараховує відповідачу суму пені в розмірі 8 502,16 грн, суму 3% річних в розмірі 1 821,44 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 3 419,91 грн, передбачені договором, та додатково нараховує суму 3% річних в розмірі 1 821,44 грн і суму інфляційних втрат в розмірі 3 419,91 грн, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що позивач припинив надавати послуги з 24.03.2020, а не з 07.04.2020, як зазначає позивач, у зв`язку з чим, за його підрахунками, сума боргу складає 46 709,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

За змістом пунктів 4.1., 4.3. Договору оплата за послуги виконавця відповідно до умов цього Договору складає 50 000,00 грн без ПДВ за один місяць охорони. Послуги за цим Договором вважаються наданими після підписання Акту приймання-передачі наданих послуг. Виконавець кожного місяця надає замовнику акт приймання-передачі наданих послуг. Замовник протягом 5 днів підписує акт приймання-передачі наданих послуг, або направляє виконавцю мотивовану відмову від підписання. Якщо протягом вказаного терміну акти наданих послуг не будуть підписані чи виконавцем не буде одержано мотивованої відмови, то акти наданих послуг вважаються підписаними, а дані послуги надані належним чином і в повному обсязі без будь-яких зауважень та претензій замовника. Правові наслідки такого факту прирівнюються до правових наслідків підписання актів наданих послуг.

Матеріалами справи, а саме долученими до позовної заяви актами надання послуг №1079 від 31.08.2018, №1632 від 30.09.2018, №2110 від 31.10.2018, №2111 від 30.11.2018, №2786 від 31.12.2018, №349 від 31.01.2019, №800 від 05.02.2019, №2401 від 31.03.2019, №2402 від 30.04.2019, №3934 від 31.05.2019, №3935 від 30.06.2019, №4750 від 31.07.2019, №5793 від 31.08.2019, №5794 від 30.09.2019, - №6098 від 31.10.2019, №6099 від 30.11.2019, №6312 від 31.12.2019, №4 від 31.01.2020, №34 від 29.02.2020, №33 від 31.03.2020, №ER-33 від 07.04.2020, підтверджується, що на виконання умов Договору позивачем було надано відповідачу послуги з охорони на загальну суму в розмірі 1 008 602,00 грн.

Акти надання послуг підписані обома сторонами, окрім актів №33 від 31.03.2020 на суму 50 000,00 грн та №ER-33 від 07.04.2020 на суму 10 215,00 грн.

Акти надання послуг №33 від 31.03.2020 на суму 50 000,00 грн та №ER-33 від 07.04.2020 на суму 10 15,00 грн направлялись позивачем відповідачу листами 2№02/04-01 від 02.04.2020 та №08/05-01 від 08.05.2020, відповідно.

Колегією суддів встановлено, що відповідачем мотивованої відмови від підписання актів за березень та квітень 2020 року надано не було, що у відповідності до пункту 4.3. Договору свідчить про їх погодження сторонами. Акти наданих послуг за березень та квітень 2020 року вважаються підписаними, а вказані у них послуги надані належним чином і в повному обсязі без будь-яких зауважень та претензій замовника.

Долученими позивачем до позовної заяви платіжними дорученнями №1206 від 15.08.2018, №1376 від 17.09.2018, №1376 від 21.09.2018, №1512 від 22.10.2018, №1669 від 21.11.2018, №1902 від 21.12.2018, №1903 від 21.12.2018, №1896 від 21.12.2018, №1932 від 28.12.2018, №99 від 24.01.2019, №228 від 21.02.2019, №375 від 21.03.2019, №158 від 23.04.2019, №@2PL215670 від 23.04.2019, №159 від 24.04.2019, №163 від 24.04.2019, №165 від 25.04.2019, №173 від 26.04.2019, №184 від 26.04.2019, №187 від 26.04.2019, №204 від 14.05.2019, №207 від 14.05.2019, №211 від 15.05.2019, №213 від 15.05.2019, №214 від 16.05.2019, №218 від 16.05.2019, №219 від 16.05.2019, №334 від 14.06.2019, №335 від 14.06.2019, №339 від 14.06.2019, №345 від 17.06.2019, №673 від 19.06.2019, №862 від 22.07.2019, №862 від 22.07.2019, №370 від 16.07.2019, №861 від 22.07.2019, №863 від 22.07.2019, №864 від 22.07.2019, №864 від 23.07.2019, №865 від 30.07.2019, №788 від 15.08.2019, №789 від 15.08.2019, №378 від 19.08.2019, №382 від 20.08.2019, №385 від 20.08.2019, №997 від 21.08.2019, №997 від 21.08.2019, №1060 від 21.08.2019, №1241 від 16.09.2019, №1242 від 16.09.2019, №1242 від 17.09.2019, №392 від 19.09.2019, №1243 від 23.09.2019, №1281 від 23.09.2019, №1282 від 23.09.2019, №1409 від 15.10.2019, №1410 від 15.10.2019, №1419 від 15.10.2019, №395 від 16.10.2019, №1249 від 17.10.2019, №1437 від 18.10.2019, №1450 від 21.10.2019, №1451 від 21.10.2019, №1465 від 24.10.2019, №1500 від 31.10.2019, №399 від 14.11.2019, №1602 від 20.11.2019, №1607 від 21.11.2019, №1607 від 22.11.2019, №1619 від 25.11.2019, №1620 від 25.11.2019, №1763 від 16.12.2019, №1743 від 20.12.2019, №62 від 17.01.2020, №96 від 21.01.2020, №197 від 25.02.2020, №198 від 25.02.2020, №218 від 26.02.2020, №184 від 26.02.2020, №185 від 27.02.2020, №209 від 27.02.2020, №311 від 19.03.2020, №313 від 24.03.2020, №314 від 24.03.2020, №315 від 25.03.2020, №338 від 26.03.2020, №316 від 27.03.2020, №339 від 30.03.2020, №346 від 30.03.2020, №348 від 01.04.2020, №349 від 02.04.2020 підтверджується факт часткової оплати наданих позивачем послуг в загальному розмірі 940 387,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що неоплаченими відповідачем є послуги з охорони згідно Договору в загальному розмірі 68 215,00 грн, а саме: за лютий 2020 року на суму 8 000,00 грн, березень 2020 року на суму 50 000,00 грн, квітень 2020 року на суму в розмірі 10 215,00 грн.

Суд в оскаржуваному рішенні, натомість, зазначив, що заборгованість за Договором становить 68 215,00 грн, однак являє собою заборгованість за січень 2019 року на суму в розмірі 40 000,00 грн, лютий 2019 року на суму в розмірі 10 000,00 грн, березень 2020 року на суму в розмірі 14 000,00 грн та квітень 2020 року на суму в розмірі 4 215,00 грн.

Колегія суддів зазначає про помилковість наведених висновків суду першої інстанції щодо розбивки загальної суми заборгованості по наведеним місяцям, оскільки, як вбачається із долучених позивачем до позовної заяви розрахунків сум основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, позивачем здійснювалось зарахування грошових коштів у відповідному місяці із урахуванням наявності та погашення заборгованості попереднього місяця, що не суперечить нормам чинного законодавства, враховуючи відсутність у платіжних дорученнях на оплату зазначення у призначеннях платежу конкретних місяців, за які сплачувались грошові кошти.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становить 68 215,00 грн (за лютий 2020 року на суму 8 000,00 грн; березень 2020 року на суму 50 000,00 грн; квітень 2020 року на суму 10 215,00 грн).

Сплату вказаної суми заборгованості станом на дату прийняття оскарженого рішення відповідачем не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 8 205,16 грн, нараховану за період з 16.02.2020 по 05.02.2021, 3% річних в розмірі 1 821,44 грн і суму інфляційних втрат в розмірі 3 419,91 грн, нарахованих згідно пункту 5.6. Договору, та додатково суму 3% річних в розмірі 1 821,44 грн і суму інфляційних втрат в розмірі 3 419,91 грн, нарахованих згідно норми статті 625 Цивільного кодексу України.

Із приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

За змістом статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 Господарського кодексу України).

Згідно пункту 5.6. Договору при простроченні проведення розрахунків за Договором з вини замовника, замовник має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення оплати. Сторони погодились, що за своєю правовою природою застосовані проценти не вважаються способом забезпечення виконання зобов`язання, майновими санкціями (неустойкою, штрафом, пенею) в розумінні господарського законодавства України, а є платою за користування чужими грошовими коштами згідно з цивільним законодавством України (ст. 536, 625 ЦКУ).

Оскільки судом встановлено факт невиконання відповідачем обов`язку з оплати наданих позивачем послуг у строк, який погоджений сторонами в Договорі, колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 8 502,16 грн пені за визначений позивачем період.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами вищенаведеного пункту 5.6. Договору погоджена можливість нарахування позивачем відповідачу 3% річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних нарахувань.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, враховуючи норму статті 625 Цивільного кодексу України та положення статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Колегія суддів зазначає, що надання сторонами 3% річним та інфляційним втратам іншої правової природи, ніж передбачено законом, суперечить зазначеним вище нормам та не може трактуватись сторонами в довільній формі.

Таким чином, перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що обґрунтованою до стягнення з відповідача є сума 3% річних у розмірі 1 821,44 грн та сума інфляційних втрат у розмірі 3 419,91 грн, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, а позовні вимоги підлягають задоволенню на зазначену суму.

Нарахування 3% річних у розмірі 1 821,44 грн та інфляційних втрат у розмірі 3 419,91 грн на суму заборгованості на підставі пункту 5.6. Договору свідчить про намагання позивача застосувати до відповідача подвійну відповідальність за одне й те ж порушення, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, в апеляційній скарзі зазначає, що насправді заборгованість відповідача перед позивачем становить 46 709,00 грн за період з лютого 2020 року по 24 березня 2020 року, оскільки позивач насправді зняв об`єкт з охорони не 07 квітня 2020 року, а 24 березня 2020 року.

Стосовно вказаних доводів скаржника колегія суддів зазначає наступне.

По-перше, як уже зазначалося вище, відповідачем не було висловлено жодних заперечень проти Акту надання послуг №ER-33 від 07.04.2020 (послуги охорони з 01.04.2020 до 08:00 07.04.2020), а отже, у відповідності до пункту 4.3. Договору, погоджено факт надання позивачем послуг саме у вказаний період.

По-друге, доводи відповідача щодо того, що позивачем було полишено об`єкт охорони, переданий йому згідно умов Договору, саме 24.03.2020 не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи, зокрема, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження фіксації даного випадку в документарній формі.

У даному контексті суд першої інстанції обґрунтовано відхилив Попередній договір про надання охоронних послуг від 25.03.2020, укладений між відповідачем, як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Крікс-Безпека», як виконавцем, Договір про надання охоронних послуг №24 від 10.04.2020, укладений між тими ж сторонами, та Акти надання послуг №45 від 31.03.2020 на суму в розмірі 8 600,00 грн та №46 від 09.04.2020 на суму в розмірі 11 000,00 грн, підписані між відповідачем та ТОВ «Крікс-Безпека», і платіжне доручення №281 від 29.04.2020 на суму 10 000,00 грн, за яким відповідачем сплачено вказану суму на рахунок ТОВ «Крікс-Безпека» згідно Договору від 25.03.2020, як докази на підтвердження припинення надання позивачем послуг охорони з 24.03.2020, оскільки додатки 1 до Попереднього договору про надання охоронних послуг від 25.03.2020 та Договору про надання охоронних послуг №24 від 10.04.2020, де визначені об`єкти оренди, не містять зазначень прізвищ осіб, якими було підписано вказані додатки, окрім того, в додатку 1 до Договору про надання охоронних послуг №24 від 10.04.2020 вказано дату прийняття об`єкту під охорону ранішу, а саме 10.04.2019, ніж та, якою укладено сам Договір про надання охоронних послуг №24 від 10.04.2020.

Окрім того, суд критично ставиться до тієї обставини, що зазначені в додатках 1 до Попереднього договору про надання охоронних послуг від 25.03.2020 та Договору про надання охоронних послуг №24 від 10.04.2020 року торгівельні павільйони в кількості 4 штук, які фактично, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, входять до складу об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7-Д, зазначені як такі, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7, оскільки зазначене суперечить правовстановлюючим документам.

Заперечення відповідача щодо того, що всі адреси знаходяться на одній земельній ділянці, яка є неділимою та має лише одну адресу: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7, не можуть бути прийняті судом як аргументовані, оскільки відповідно до умов Договору під охорону передавались саме будівлі за відповідною адресою, а не земельна ділянка в цілому за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7.

Щодо обставин дострокового одностороннього розірвання Договору за ініціативою позивача колегією суддів встановлено наступне.

Підпунктом «а» пункту 2.2.3. Договору сторони погодили, що виконавець має право достроково розірвати договір у будь-який час, попередньо повідомивши про це замовника, зокрема, у разі, якщо замовник не здійснює оплату, чи затримує розрахунок по даному Договору.

Матеріалами справи підтверджується, що скориставшись наданим позивачу умовами Договору правом, враховуючи наявність у відповідача заборгованості за Договором у сумі 68 215,00 грн, останній направив відповідачу лист №08/05-01 від 08.05.2020 про дострокове розірвання договору з 15.05.2020.

Отже, як вірно встановив суд першої інстанції, на момент розгляду даного спору Договір був розірваним в односторонньому порядку з ініціативи позивача, як виконавця, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов вказаного Договору в частині оплати послуг з охорони.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує, що при прийнятті рішення суд першої інстанції, визнаючи встановленим факт дострокового розірвання договору з 15.05.2020, послався на пункт 2.2.3. Договору та не врахував, що насправді охорону було, за твердженнями позивача, знято 07.04.2020, тобто, має місце значна розбіжність в датах, оскільки позивач у листі вказав одну дату, а в суді стверджував, що він зняв охорону в іншу дату, ніж попереджав. За твердженнями відповідача позивач не виконав обов`язку повідомити про розірвання договору за два тижні.

Також, на переконання скаржника, суд не звернув увагу на пункт 5.4. Договору та те, що закінчення надання послуг охорони унормовано двома пунктами Договору, які не є тотожними за своїм змістом і правовими наслідками. Скаржник зазначає, що ні судом, ні позивачем не зазначено, чому саме припинення виконання Договору позивачем здійснено за умовами пункту 2.2.3. Договору, а не за умовами пункту 5.4. Договору.

Із приводу вказаних доводів апеляційної скарги колегія суддів встановила наступне.

Умови укладеного сторонами Договору у розділі 2 «Права та обов`язки виконавця» передбачають право виконавця зняти охорону з об`єкта, попередньо повідомивши про це замовника, якщо останній має заборгованість перед виконавцем за отримані послуги згідно даного Договору, до моменту повного погашення (пункт 2.2.2. Договору), достроково розірвати договір у будь-який час, попередньо повідомивши про це замовника, зокрема, у разі, якщо замовник не здійснює оплату, чи затримує розрахунок по даному Договору (підпункт «а» пункту 2.2.3. Договору).

Юридична конструкція пункту 2.2.2. Договору дозволяє стороні тимчасово припиняти надання послуг, проводити переговори щодо подальшої дії договору у разі, якщо заборгованість погашається. При цьому кошти за надання послуг після припинення надання послуг не нараховуються.

Правова ж конструкція пункту 2.2.3. Договору надає позивачу право розірвати договір у разі, зокрема, невиконання обов`язків щодо оплати наданих послуг.

Матеріалами справи підтверджується, що з 07.04.2020 позивач саме припинив надавати послуги охорони згідно умов Договору, керуючись пунктом 2.2.2. Договору, право ж на дострокове його розірвання було реалізоване позивачем на підставі пункту 2.2.3. Договору у зв`язку з нездійсненням відповідачем оплати, у тому числі, після припинення надання послуг.

Отже, суд першої інстанції дав належну оцінку діям позивача щодо розірвання договору, кваліфікувавши їх саме за підпунктом «а» пункту 2.2.3. Договору.

При цьому, підпунктом «а» пункту 2.2.3. Договору не передбачено обов`язку позивача повідомляти відповідача про розірвання договору за 15 днів.

Посилання скаржника на умови пункту 5.4. Договору є недоцільними, оскільки вказаний пункт вміщений у розділі 5 Договору «Відповідальність сторін», у той час, як позивачем було застосовано саме юридичну конструкцію щодо розірвання договору, а не відмови від виконання своїх зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для висновку про неповне з`ясування судом першої інстанції усіх обставин справи. Доводи апеляційної скарги відповідача із цього приводу є безпідставними.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Позивачем доведено порушення його прав та законних інтересів зі сторони відповідача.

Заперечення скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з підстав, викладених у мотивувальній частині даної постанови, рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/2129/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/2129/21 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс».

Матеріали справи №910/2129/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка