ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2021 м. Дніпро Справа № 904/130/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б.,

суддів: Білецької Л.М., Мороза В.Ф.

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи матеріали апеляційної скарги Синельниківської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2021 по справі № 904/130/21 (суддя Євстигнеєва Н.М.), повний текст рішення складено 17.05.2021

за позовом: Синельниківської міської ради, м. Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемушки» (ЛТД), м. Синельникове

про стягнення 32844,75 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

В січні 2021 року Синельниківська міська рада (позивач) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемушки» (ЛТД) (відповідач) безпідставно збережених коштів земельного податку в сумі 32844,75 грн.

Предметом позовних вимог є стягнення плати у вигляді земельного податку за користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Ватутіна, будинок 25, яка використовується ТОВ «Черемушки» (ЛТД) без оформлення та реєстрації речових прав та за користування якою, в період з 01.01.2014 до 31.07.2017 відповідачем не вносилась плата у вигляді земельного податку. Безоплатне, незаконне користування землею завдає значних збитків міському бюджету м. Синельникове.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2021 у задоволенні позову відмовлено.

2. Короткий зміст доводів апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду позивач оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду і просить: скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що земельну ділянку, яка використовується відповідачем, сформовано та надано в постійне користування в межах згідно з планом землекористування відповідно до Державного акту на право постійного користування землею.

Несплата відповідачем земельного податку за попередні роки у сумі 32844,75 грн призводить до суттєвих збитків місцевого бюджету.

У зв`язку з цим апелянт вважає, що при прийнятті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2021 суд неправильно застосував норми матеріального і процесуального права.

3. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.11.2017, за ТОВ «Черемушки» (ЛТД) зареєстровано право власності на нежитлові будівлі магазину «Черемушки», які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Ватутіна, будинок 25. Державна реєстрація права власності здійснена на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: САС № 125914, видане 16.06.2009, видавник: Виконавчий комітет Синельниківської міської ради (а. с. 35).

Власником земельної ділянки площею 0,1873 га, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Синельникове, вул. Ватутіна, будинок 25, яка використовується ТОВ «Черемушки» (ЛТД) для комерційного використання є Синельниківська міська рада Дніпропетровської області. Цільове призначення земельної ділянки - 03.07 для будівництва та обслуговування закладів торгівлі.

У серпні 1997 року, відповідно до рішення Синельніковської міської ради народних депутатів від 18.10.1995 № 93-VІІІ/ХХІІ ТОВ «Черемушки» видано Державний акт на право постійного користування землею Серія ДП Св № 0052 від 12.08.1997, площею 0,1873 га. Землю надано у постійне користування для використання за цільовим призначенням (а. с. 33-34).

22.09.2017 Виконавчий комітет Синельниківської міської ради звернувся до ТОВ «Черемушки» (ЛТД) з листом від 22.09.2017 № 01-15/3476, яким запрошував представника ТОВ «Черемушки» до Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності міської ради за адресою м. Синельникове, вул. Довженко, 36 (2 поверх, каб. 22) для врегулювання питання користування земельною ділянкою. Цим же листом відповідача поінформовано про те, що Державний акт не відповідає вимогам статті 92 Земельного кодексу України, відповідно до якої право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Таким чином, виникла необхідність переоформлення права користування земельною ділянкою.

Лист не було отримано та повернуто відправникові у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а. с. 12-13).

05.10.2017 в ході проведення аудиту бюджету міста Синельникове та планової ревізії фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Синельниківської міської ради та законності використання земель міста, управління майном, що належить територіальній громаді міста Синельникове, проведено контрольне обстеження спірної земельної ділянки площею 0,1873 га, яка використовується ТОВ «Черемушки» за адресою: м. Синельникове, вул. Ватутіна, 25. В ході обстеження встановлено, що ТОВ «Черемушки» займає земельну ділянку площею 0,1873 га для комерційного використання (а. с. 20).

Листами від 02.11.2017 за вих. № 01-15/4093, від 30.11.2017 за вих. № 01-15/4486 та від 24.05.2018 за вих. № 01-15/1985 ТОВ «Черемушки» запрошувалось до Синельниківської міської ради на засідання комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі (а. с. 14-19).

Доказів отримання листів від 02.11.2017 № 01-15/4093 та від 30.11.2017 № 01-15/4486 матеріали справи не містять.

Лист від 24.05.2018 за вих. № 01-15/1985 отримано відповідачем 01.06.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 287 (а. с. 19).

Згідно Акту № 17 з визначення та відшкодування збитків власнику землі від 07.06.2018 розмір збитків за період з 01.01.2014 до 31.07.2017 складає 32844,75 грн, з яких: за 2014 рік 3002,60 грн, за 2015 рік 3750,30 грн, за 2016 рік 16122,59 грн, за 7 місяців 2017 року 9969,26 грн (а. с. 22-23).

07.06.2018 позивачем проведено засідання комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, розглянуто акти з визначення та відшкодування збитків власникам землі в присутності запрошених суб`єктів господарювання, що підтверджується протоколом № 9. За результатами засідання позивачем складено акт з визначення та відшкодування збитків власнику землі № 17 (а. с. 22-25).

Листом від 08.08.2018 за № 01-15/3078 позивач направив на адресу відповідача акт від 07.06.2018 № 17 та витяг з рішення виконкому № 155 від 27.06.2018 з пропозицією відшкодувати збитки, визначені в акті у місячний строк. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося з відміткою про отримання відповідачем останнього (а. с. 27-28).

Використання відповідачем земельної ділянки без належним чином оформлених документів на землекористування призвело до ненадходження до міського бюджету земельного податку на суму 32844,75 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача, як власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережені кошти земельного податку на суму 32844,75 грн за фактичне користування спірною земельною ділянкою без належним чином оформлених документів на землекористування, що і є причиною виникнення даного спору.

Позов заявлено на підставі ст. 1166 та 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

4. Мотиви з яких суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги та залишає рішення місцевого господарського суду в силі.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Натомість предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Отже, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави коштом власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18).

Відповідно до положень ст. 80 Земельного кодексу України (далі ЗК України) суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом ст.ст. 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Положеннями ст. 206 ЗК України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1 ст. 79 ЗК України).

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України)).

Згідно із статтями 269, 270 ПК України платниками земельного податку є, зокрема, власники земельних ділянок та землекористувачі, а об`єктами оподаткування - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Земельний податок обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (підпункт 14.1.72. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (п. 286.1 ст. 286 ПК України).

Державна реєстрація земельної ділянки, відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Як встановлено приписами частин 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно з ч. 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Таким чином, вказані вище норми Земельного кодексу встановлюють певні критерії, за наявності яких можна стверджувати про сформованість земельної ділянки. Зазначені критерії, з урахуванням вимог ст. 77 ГПК України повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Факт формування земельної ділянки повинен бути підтверджений Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Матеріали даної справи не містять доказів формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Натомість, матеріалами справи підтверджено, що відповідач користується земельною ділянкою площею 0,1873 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею Серія ДП Св № 0052 від 12.08.1997, а відтак є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку (а. с. 33-34).

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Державний акт на право постійного користування зареєстровано в Книзі записів 12.08.1997 за № 0052.

Виходячи з наведеного, відповідач користується земельною ділянкою на підставі правовстановлюючого документа, тобто на відповідній правовій підставі.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п. 287.1 ст. 287 ПКУ).

У користувача земельної ділянки обов`язок сплатити земельний податок та, відповідно, податкові правовідносини виникають лише після реєстрації за такою особою права користування земельною ділянкою. У такому разі належним способом захисту є стягнення земельного податку, а не збитків.

Виходячи з установленого судом першої інстанції факту державної реєстрації відповідачем права постійного користування земельною ділянкою належним способом захисту є стягнення земельного податку, а не збитків, а належним позивачем має бути орган доходів і зборів, а не міська рада як уповноважена власником землі особа.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 по справі № 925/230/17 (провадження № 12-188гс18).

На підставі вище викладеного, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що відповідач використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав та, відповідно, спричинив позивачеві збитки у вигляді недоотриманих бюджетом коштів внаслідок несплати земельного податку.

Вищевказане виключає можливість задоволення позову Синельниківської міської ради про стягнення сум земельного податку на підставі статей 1166, 1212 ЦК України.

Рішення місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

6. Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача по справі Синельниківську міську раду.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Синельниківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2021 по справі № 904/130/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Л.М. Білецька

В.Ф. Мороз