ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2021 р. м.Київ Справа№ 910/2615/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Тищенко О.В.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Салій І.О.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 30.09.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 13.05.2021 (повний текст складено та підписано 20.05.2021)

у справі № 910/2615/21 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Концерну "СоюзЕнерго"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 3 292 653,61 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Концерн "СоюзЕнерго" (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (відповідач) про стягнення 3292653,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором № 53-129-01-20-02038 від 02.01.2020 в частині сплати суми боргу за поставлений товар.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач вказував на скрутний фінансовий стан та просив зменшити нараховані позивачем 3% річних.

Також вказував, що продукція була поставлена за Актами приймання - передачі від 07.05.2020 №1821/61 на суму 2123 580, 00 грн. з ПДВ, від 11.06.2020 №1873/61 на суму 384 000, 00 грн. з ПДВ та від 11.06.2020 №1874/61 на суму 625 914, 00 грн. з ПДВ на загальну суму 3 133 494, 00 грн. з ПДВ. Зважаючи на дату Актів приймання-передачі, а саме 07.05.2020, 11.06.2020, вимоги ст.. 253 Цивільного кодексу України, умови п. 4. 2. Договору, оплата продукції мала бути здійснена до 14.07.2020 та 14.08.2020 відповідно, проте у зв`язку із перебуванням у скрутному фінансовому становищі відповідач не виконав своє зобов`язання перед позивачем.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.05.2021 у справі № 910/2615/21 позов Концерн "СоюзЕнерго" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 3292653,61 грн. - задоволено повністю: стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Концерну "СоюзЕнерго" суму основного боргу у розмірі 3133494 грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 107473 грн. 32 коп., 3% річних у розмірі 51686 грн. 29 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 6440 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 49389 грн. 80 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не заперечував обставин щодо отримання ним товару від позивача на загальну суму 3133494,00 грн та наявності у нього заборгованості з оплати отриманого товару, а з урахуванням умов договору, якими визначено строки оплати товару, вартість товару поставленого за видатковою накладною № 376 від 07.04.2020 мала бути оплачена до 13.07.2020, вартість товару поставленого за видатковими накладними № 404 від 16.04.2020 та № 432 від 28.04.2020 мала бути оплачена до 14.08.2020.

Отже, станом на день розгляду спору строк оплати товару на загальну суму 3133494,00 грн є таким, що настав. Доказів сплати на дату розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем на користь позивача коштів у загальному розмірі 3133494,00 грн матеріали справи не містять, а матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по оплаті на користь позивача 3133494,00 грн. поставленого ним товару.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2021 у справі № 910/2615/21 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Концерну "СоюзЕнерго" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 3 292 653,61 грн. - відмовити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення в оскаржуваній частині порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, внаслідок необґрунтованості рішення суду в частині наявності вини відповідача у виникненні обов`язку щодо оплати інфляційних втрат та 3 % річних, а також неповною мірою встановили обставини, які доводять вину відповідача у неналежному виконанні умов договору;

- в системі розрахунків відповідача склалась критична ситуація за вироблену електроенергію, пов`язану з масштабною і систематичною неоплатою ДП "Гарантований покупець" купленої ним електроенергії та ПрАТ "НЕК "Укренерго" отриманої електроенергії, а станом на 25.01.2021 прострочена дебіторська заборгованість ДП "НЕК "Укренерго" за фактичну відпущену електричну енергію становить 24 139, 09 млн. грн., тому відповідач не зі своєї вини несе величезні збитки пов`язані з недоотриманням фінансування за вироблену та реалізовану ним електроенергію;

- відповідачем у суді першої інстанції подавався відзив на позов, у якому заявлялось клопотання щодо зменшення розміру заявлених позивачем розміру 3% річних та інфляційних втрат з огляду на своє скрутне становище та відсутністю у позивача збитків, які були пов`язані з даним порушенням, проте судом першої інстанції було безпідставно відхилено доводи відповідача і як наслідок відмовлено у задоволенні клопотання.

Короткий зміст заперечень проти апеляційної скарги

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду згідно з приписами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясовано обставини справи, які підтверджені належними доказами, з наданням належної оцінки всім аргументам учасників справи, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Зокрема, позивач вказував, що скаржником не було доведено відсутність своєї вини у невиконанні грошових зобов`язань за договором.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2021 для розгляду апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Дикунська С.Я., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/2615/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2021 у справі № 910/2615/21, розгляд справи призначено на 22.07.2021.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2021, у зв`язку з перебуванням з 12.07.2021 по 25.07.2021 у відпустці судді Тищенко О.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), відповідно до підпунктів до п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи № 910/2615/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 22.07.2021, справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Шаптала Є.Ю., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 прийнято справу №910/2615/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2021 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Шаптала Є.Ю., Дикунська С.Я., здійснивши її розгляд в раніше призначеному судовому засіданні 22.07.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 розгляд справи №910/2615/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2021 відкладено на 30.09.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2021, у зв`язку з перебуванням з 20.09.2021 по 03.10.2021 у відпустці судді Шаптали Є.Ю., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), відповідно до підпунктів до п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи № 910/2615/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 29.09.2021, справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Дикунська С.Я., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 прийнято справу №910/2615/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2021 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Дикунська С.Я., Тищенко О.В. здійснивши її розгляд в раніше призначеному судовому засіданні 30.09.2021.

У відповідності до ст.3 Конституції України, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку про необхідність здійснення розгляду справи у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 30.09.2021 з`явився представник позивача - Концерну "СоюзЕнерго".

29.09.2021 від скаржника через канцелярію Північного апеляційного господарського суду Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" подало клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Представник позивача в судовому засіданні 30.09.2021 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач в судове засідання 30.09.2021 представників - не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (рекомендоване поштове повідомлення про вручення ухвали від 22.07.2021, поштовий трекер № 989).

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що матеріали справи містять достатні обсяг документів, які є необхідними для розгляду справи, учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників спору в судове засідання обов`язковою не визнавалась, дійшов висновку, що неявка представника скаржника (відповідача) в судове засідання, - не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги та справи, у зв`язку з чим підстави для відкладення розгляду справи - відсутні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 02.01.2020 між Концерном "СоюзЕнерго", як постачальником, та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", як покупцем, було укладено Договір № 53-129-01-20-02038, згідно умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у договору, поставити засувки та затвори виробництва ТОВ "Виробниче об`єднання Союзенергомаш" для потреб ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію. Найменування, одиниці виміру, загальна кількість, технічні характеристики продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору (п. 1.1, 1.2 договору).

Згідно п. 3.1, 3.2 договору, сума договору становить 3133494,00 грн. Ціна за одиницю продукції встановлена в Національній валюті України і зазначена у специфікації.

Як передбачено п. 4.2, 4.3 договору, покупець зобов`язаний оплатити продукцію протягом 45 робочих днів, з моменту підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі продукції. Оплата покупцем вартості поставленої партії продукції здійснюється виключно після надання постачальником податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку.

Датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача (п. 5.4 договору).

До матеріалів справи долучено специфікацію № 1 на поставку товару на загальну суму 3133494,00 грн.

На підтвердження обставин щодо поставки товару до матеріалів справи долучено видаткові накладні: № 376 від 07.04.2020 на суму 2123580,00 грн, № 404 від 16.04.2020 на суму 384000,00 грн, № 432 від 28.04.2020 на суму 625914,00 грн. Загальна вартість товару, яка була поставлена згідно долучених до матеріалів справи видаткових накладних становить 3133494,00 грн.

Також позивачем долучено товарно-транспортні накладні: № 376 від 07.04.2020, № 404 від 16.04.2020, № 432 від 28.04.2020.

Позивач у встановленому порядку подав та зареєстрував у ЄРПН податкові накладні по операціям з поставки товару за даним договором: № 21 від 07.04.2020 на суму 2123580,00 грн, зареєстрована 22.04.2020; № 52 від 16.04.2020 на суму 384000,00 грн, зареєстрована 30.04.2020; № 82 від 28.04.2020 на суму 625914,00 грн, зареєстрована 12.05.2020.

Крім того, в підтвердження обставин щодо поставки товару до матеріалів справи позивачем долучено акти приймання-передачі ТМЦ: № 1821/61 від 07.05.2020 на суму 2123580,00 грн, № 1873/61 від 11.06.2020 на суму 384000,00 грн; № 1874/61 від 11.06.2020 на суму 625914,00 грн.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, відповідач не заперечував обставин щодо отримання ним товару від позивача на загальну суму 3133494,00 грн та наявності у нього заборгованості з оплати отриманого товару.

29.10.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією № 113, в якій просив сплатити заборгованість у розмірі 3133494,00 грн протягом 10 днів з дня отримання претензії. Докази отримання претензії долучені до матеріалів справи.

Відповідач відповіді на претензію не надав, суму боргу не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду першої інстанції.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Укладений між сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України, договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не по пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст.663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Приписом ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вірно встановлено судом першої інстанції і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, з урахуванням умов договору, якими визначено строки оплати товару, вартість товару поставленого за видатковою накладною № 376 від 07.04.2020 мала бути оплачена до 13.07.2020, вартість товару поставленого за видатковими накладними № 404 від 16.04.2020 та № 432 від 28.04.2020 мала бути оплачена до 14.08.2020, і станом на день розгляду спору строк оплати товару на загальну суму 3133494,00 грн - є таким, що настав в розумінні ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України. Належних та допустимих доказів сплати відповідачем на користь позивача коштів у загальному розмірі 3133494,00 грн. - матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по оплаті на користь позивача 3133494,00 грн. поставленого ним товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 3133494,00 грн - є законними, обґрунтованими, документально доведеними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, з врахуванням того, що відповідач не заперечував проти наявності у нього перед позивачем суми основного боргу.

Враховуючи вищевикладене, довод відповідача, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, внаслідок необґрунтованості рішення суду в частині наявності вини відповідача у виникненні обов`язку щодо оплати інфляційних втрат та 3 % річних, а також неповною мірою встановили обставини, які доводять вину відповідача у неналежному виконанні умов договору, - судом апеляційної інстанції відхиляється, як необґрунтований.

Стосовно того, що відповідач зазначив, що в системі розрахунків відповідача склалась критична ситуація в системі розрахунків за вироблену електроенергію, пов`язану з масштабною і систематичною неоплатою ДП "Гарантований покупець" купленої ним електроенергії та ПрАТ "НЕК "Укренерго" отриманої електроенергії, а станом на 25.01.2021 прострочена дебіторська заборгованість ДП "НЕК "Укренерго" за фактичну відпущену електричну енергію становить 24 139, 09 млн. грн., тому відповідач не зі своєї вини несе величезні збитки пов`язані з недоотриманням фінансування за вироблену та реалізовану ним електроенергію, у зв`язку з чим немає можливості сплатити заборгованість позивачу суд апеляційної інстанції відхиляє, як необґрунтований та такий, що не був доведений відповідачем в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними доказами. Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Також, позивачем у позові вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 107473,43 грн. та 3% річних у розмірі 51686,29 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по оплаті поставленого товару - не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), у зв`язку з чим наявні підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З викладеного у позові розрахунку підтверджується, що позивачем нараховано інфляційні втрати та 3% річних на заборгованість за період з 14.07.2020 по 10.02.2020 з урахуванням дат виникнення зобов`язань з оплати по кожній видатковій накладній.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних (враховуючи визначений позивачем період нарахування інфляційних втрат та 3% річних), прийшов до висновку про правомірність стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" інфляційних втрат у розмірі 107473,43 грн. та 3% річних у розмірі 51686,29 грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення нарахованих позивачем 3% річних та втрат від інфляції, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказані нарахування порівняно з періодом прострочення та сумою основного боргу - не є надмірними.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (п. 8.38 Постанови ВП ВС від 18.03.2020 № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Отже, ст. 551 Цивільного кодексу України, якою відповідач обґрунтовує своє клопотання про зменшення передбачає можливість зменшення лише неустойки, натомість, 3% річних та втрати від інфляції не є штрафними санкціями, в тому числі неустойкою, а носять компенсаційний характер за прострочення відповідачем грошових зобов`язання та користування грошовими коштами позивача,проте, наведене також не є підставою для зменшенян вказаних показників.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність обумовлених законом підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення нарахованих 3% річних та втрат від інфляції.

Довод відповідача про те, що у суді першої інстанції подавався відзив на позов, у якому заявлялось клопотання щодо зменшення розміру заявлених позивачем розміру 3% річних та інфляційних втрат з огляду на своє скрутне становище та відсутністю у позивача збитків, які були пов`язані з даним порушенням, проте судом першої інстанції було безпідставно відхилено доводи відповідача і як наслідок відмовлено у задоволенні клопотання, - суд апеляційної інстанції відхиляє як необґрунтований та такий, що не був доведений відповідачем в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України з огляду зокрема на те, що скаржником не подано жодних доказів в підтвердження складного майнового стану у 2020 році, тобто станом на момент подачі позову, як не подано таких доказів станом на момент апеляційного розгляду справи.

Крім того, надана скаржником в обґрунтування підстав зменшення розміру нарахованих 3% річних та втрат від інфляції звіт про фінансові результати(звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2020 року, службова записка від 05.10.2021 №35/2712, - не є належним доказом в підтвердження складного фінансового стану на момент звернення з відповідним позовом у 2020 році.

Також, надані скаржником документи стосовно залишку коштів на рахунку, не містять взагалі будь-яких відміток банківської установи та/або посвідчувальних написів згідно з Законом України "Про електронні довірчі послуги" стосовно достовірності наведених відомостей та надання вказаним виписок ознак фінансового документу.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що заявлені позивачем до стягнення 3% річних та інфляційні втрати не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Вирішуючи про зменшення розміру заявлених до стягнення відсотків річних, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність обумовлених законом підстав про зменшення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки наведений відповідачем випадок не є винятковим, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання - не такими, що не узгоджуються з приписами ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, розмір стягуваної суми відповідає та співмірний заявленим наслідкам невиконання зобов`язання.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Концерну "СоюзЕнерго" є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю, а саме в розмірі стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 3133494 грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 107473 грн. 32 коп., 3% річних у розмірі 51686 грн. 29 коп.

Також, судом першої інстанції обгрунтовано присуджено за наслідками розгляду справи до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6440,00 грн., а також судовий збір за подачу позову в розмірі 49 389,80 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2021 у справі № 910/2615/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2021 у справі № 910/2615/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

4. Матеріали справи № 910/2615/21 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано: 05.10.2021.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.В. Тищенко

С.Я. Дикунська