РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

06.10.2021Справа № 910/6514/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранс-Балаклія» до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 968 300,00 грн.,без виклику представників сторін,
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просив про відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 968 300,00 грн. на підставі ст.ст. 263, 1166, 1187, 1190 ЦК України та ст. 218 ГК України та 9 953,52 грн. судових витрат за проведення будівельно-технічної експертизи, яка була проведена позивачем для визначення вартості матеріальних збитків.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін від сторін у встановлений законом строк не надано.
25.05.2021 року відповідачем-2 через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в позові з тих підстав, що позивачем не доведено наявності шкоди, її розмір та причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача-2 та шкодою.
25.05.2021 року відповідачем-2 через канцелярію суду надано клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.
03.06.2021 року позивачем через канцелярію суду надано заперечення на відзив відповідача-2.
23.06.2021 року відповідачем-1 через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в позові у зв`язку з його необґрунтованістю та застосувати наслідки спливу строку позовної давності.
До відзиву відповідачем-1 додано заяви про залучення Балаклійської районної державної адміністрації, Командування сил логістики Збройних Сил України та Бакалійської міської ради до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, в задоволенні яких судом відмовлено, оскільки відповідачем-1 не доведено, яким чином рішення по даній справі вплине на права та охоронювані законом інтереси вказаних осіб.
Також, до відзиву відповідачем-1 додано: клопотання про зупинення провадження у справі, клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи та клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні з посилання на доказ у справі, який містить інформацію, віднесену до державної таємниці, - «Руководство для арсеналов, баз и складов ракет и боєприпасов» (часть 1), що затверджене Головнокомандувачем Сухопутними військами 04.04.1972 року.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 року зобов`язано відповідача-1 надати суду вказаний доказ у строк до 19.08.2021 року, ухвалу суду від 19.07.2021 року відповідач-1 отримав 20.07.2021 року, проте жодного доказу до суду не надав, тому у задоволенні зазначеного клопотання відповідача-1 про розгляд справи у закритому судовому засіданні судом відмовлено.
У задоволенні клопотань відповідача-1 про зупинення провадження у справі та призначення судової будівельно-технічної експертизи судом теж відмовлено за безпідставністю.
12.07.2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача-1.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Предметом даного спору є вимога позивача про відшкодування відповідачами 968 300,00 грн. матеріальної шкоди завданої в результаті пожежі та вибухів на території складів військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, де зберігалися боєприпаси.
Судом встановлено, що позивач є власником нежитлових приміщень, будівель та споруд за адресою: Харківська обл., Балаклійський район, м. Балаклія, вул. Заміська, буд.1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.02.2006 року та витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно №9942284 від 25.02.2006 року. При цьому, вказане майно використовувалось безпосередньо у господарській діяльності позивача.
23.03.2017 року на території складу військової частини А 1352, де зберігались боєприпаси, у м. Балаклії Харківської обл. сталася пожежа, що призвело до детонування боєприпасів, які там зберігалися.
Ці обставини є загальновідомими, що підтверджується повідомленнями на інтернет-сайтах газети «Голос України» від 23.03.2017 року (http://www.golos.com.ua/rus/article/286353), від 25.03.2017 року (http://www.golos.com.ua/rus/article/286496), газети «Урядовий Кур`єр» від 24.03.2017 року (https://ukurier.gov.ua/uk/articles/diversiya-chi-nedbalstvo/), від 25.03.2017 року (https://ukurier.gov.ua/uk/articles/vidpovid-bude-koli-zatihnut-vibuhi/), ТСН-Україна новини за 23.03.2017 року (https://tsn.ua/ukrayina/evakuaciya-meshkanciv-i-gasinnya-pozhezhi-scho-vidomo-pro-vibuh-na-naybilsh omu-skladi-boyepripasiv-u-balakliyi-901063.html), Інформаційної агенції «Укрінформ»://www.ukrinform.ua/rubric-regions/2200742-u-balaklii-vibuhami-poskodzeni-265-budivel.html, та не заперечуються сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не підлягають доказуванню.
Експертним висновком №2-2017 Державної служби України з надзвичайних ситуацій підтверджено рішення засідання регіональної комісії з питань ТЕБ та НС Харківської облдержадміністрації (протокол від 23.03.2017 №4) щодо класифікації вказаної події, як надзвичайної ситуації техногенного характеру регіонального рівня.
Поясненнями позивача, частково відповідачів, а також актом від 03.04.2017 року виконання робіт з розмінування місцевості та актом від 04.04.2017 року про визначення ступеня руйнувань та пошкоджень будівель та споруд, які містяться в матеріалах справи, підтверджується факт пошкодження належних позивачу на праві власності приміщення, будівель та споруд за адресою: Харківська область, м. Балаклія, вулиця Заміська, буд. 1 внаслідок вибухів боєприпасів 23.03.2017 року.
Висновком експертного будівельно-технічного дослідження Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл.проф.М.С.Бокаріуса № 5576/8399-8410 від 31.05.2017 року встановлено, що розмір завданої матеріальної шкоди нежитловим будівлям літ. «А-2», «Г», «Д», «Ж», «З», «К», «Л» розташованим за адресою: Харківська область, м. Бакалія, вул. Заміська, 1, що виникла внаслідок вибуху боєприпасів 23.03.2017 року на території Балаклійського арсеналу, станом на момент проведення дослідження склав 968 300,00 грн.
Доказів, які б спростовували указаний розмір шкоди суду не надано.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з положеннями ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
За ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Отже, зберігання боєприпасів на території військової частини НОМЕР_1 є діяльністю, яка є джерелом підвищеної небезпеки.
Доказів умислу позивача у завданні йому шкоди суду не надано.
За змістом вимог ст.ст. 1-3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать, зокрема, боєприпаси. Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у т.ч. закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування). Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.
Ст. 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
За ч. 1 ст. 137 ГК України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, саме вони несуть відповідальність згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України.
Також під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1166 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Судом встановлено факт спричинення шкоди майну позивача, протиправністю поведінки відповідача-2, яка полягає у незабезпеченні збереження та утримання ракетно-артилерійських боєприпасів, що створило небезпеку як для нього, так і для інших осіб.
Військова частина як суб`єкт господарської діяльності за своїми зобов`язаннями відповідає коштами, що надходять на її рахунок по відповідних статтях кошторису (крім захищених статей), а в разі їх недостатності відповідальність за зобов`язаннями військової частини несе Міністерство оборони України.
Щодо розміру завданої шкоди, суд зазначає, що висновком експертного будівельно-технічного дослідження Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл.проф.М.С.Бокаріуса № 5576/8399-8410 від 31.05.2017 встановлено розмір завданої матеріальної шкоди позивачу у сумі 968 300,00 грн. Вказаний висновок експерта прийнятий судом в якості належного доказу у даній справі.
Доказів добровільного відшкодування відповідачем-2 завданої позивачу шкоди, як і доказів добровільного відшкодування відповідачем-1 у разі недостатності коштів у відповідача-2 суду не надано.
У відзивах на позовну заяву та клопотаннях обидва відповідачі просять суд застосувати до спірних правовідносин положення щодо наслідків спливу строку позовної давності.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).
У відповідності до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Враховуючи, що позивач у період з 23.03.2017 року по 25.03.2017 року знаходився на території ТОВ «Автотранс-Бакалія» у зв`язку з вибухом боєприпасів на території військової частини А 1352, що підтверджується ним у позовній заяві, він довідався про порушення свого права 23.03.2017 року.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із внесеними до неї змінами), постановою Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин, у зв`язку з чим 02.04.2020 року до ГПК України внесені зміни щодо продовження процесуальних строків, до закінчення дії карантину. А також, що в подальшому процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» в редакції Закону України від 30.03.2020 року N 540-IX, закінчилися через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 року N 731-IX.
Отже, 17.07.2020 року автоматичне продовження процесуальних строків на період дії карантину припинено, а визначений 20-денний строк для вчинення учасниками процесуальних дій щодо продовження процесуальних строків у зв`язку із карантином, є таким, що сплинув 07.08.2020 року.
Отже, перебіг строку позовної давності за вимогою про відшкодування завданої матеріальної шкоди почався з 23.03.2017 року та з урахуванням положень ст. 257 ЦК України про загальний строк позовної давності та Закону України N 731-IX від 18.06.2020 року сплив 07.08.2020 року.
Заяви у відповідності до Закону України від 18.06.2020 року N 731-IX про поновлення процесуальних строків із зазначенням причини його пропуску позивач суду не надав.
Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до суду лише 22.04.2021 року, в позові про відшкодування відповідачами 968 300,00 грн. матеріальної шкоди слід відмовити через сплив строку позовної давності.
Відповідно до статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
За таких обставин, в позові слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.
За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
В позові відмовити повністю.
Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Суддя С.О.Чебикіна