РІШЕННЯ

Іменем України

30 вересня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/767/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Дубини О. М.

За позовом: Заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури,

вул. Овдіївська, буд. 2, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600 в інтересах держави в особі

Позивача: Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

, пр-т Миру, 14, м. Чернігів, 14000

до відповідача-1: Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області",

, вул. Незалежності, 5а, м. Ніжин, 16600

до відповідача-2: Фермерського господарства "Флеш",

, вул. Гавриша, 57, с. Вікторівка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16670

Предмет спору: про визнання недійсним договору та звільнення земельної ділянки,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Шелест С. Ю., представник;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: Аніщенко О. Г., адвокат;

за участю прокурора: Сидоренко Ю. К.,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області звернувся до суду з позовом до Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" та Фермерського господарства "Флеш", у якому прокурор просить суд:

- визнати недійсним договір про спільну діяльність у навчально-виробничому процесі від 30.03.2021, укладений між Державним навчальним закладом "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" та Фермерським господарством "Флеш";

- зобов`язати ФГ "Флеш" звільнити займану ним земельну ділянку державної форми власності загальною площею 40,2 га, яка знаходиться на території Ніжинської міської (Кунашівської сільської) ради Ніжинського району Чернігівської області (кадастровий номер :11:001:0102) за межами населеного пункту, яку воно займає на підставі договору про спільну діяльність у навчально-виробничому процесі від 30.03.2021, укладеного із Державним навчальним закладом "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області".

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 26.07.2021 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 17.08.2021 на 10:30 та встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та іншим учасникам справи відзиву на позовну заяву.

Відповідно до поштових повідомлень про вручення ухвалу суду від 26.07.2021 відповідачі отримали 29.07.2021, а отже останнім днем строку для подання відповідачами відзиву є 13.08.2021.

У зв`язку з перебуванням судді Шморгуна В. В. 17.08.2021 у відпустці, ухвалою суду від 03.08.2021 підготовче засідання призначено на 02.09.2021 о 12:00.

У підготовчому засіданні 02.09.2021 суд розглянув заяви та клопотання учасників справи, які надійшли до його початку.

До початку підготовчого засідання від відповідача-1 надійшло клопотання про направлення усіх процесуальних документів на його електронну адресу: , яке було задоволено судом.

Від відповідача-2 до початку підготовчого засідання надійшла заява про проведення процедури врегулювання спору за участю судді.

У підготовчому засіданні 02.09.2021 прокурор та представник позивача заперечили проти про проведення процедури врегулювання спору за участю судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 Господарського процесуального кодексу України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті.

Оскільки відсутня згода усіх учасників справи на врегулювання спору за участю судді, суд у підготовчому засіданні 02.09.2021 відмовив у задоволенні вказаної заяви відповідача-2.

У підготовчому засіданні 02.09.2021 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті на 23.09.2021 на 12:00.

Ухвалою суду від 02.09.2021 повідомлено сторін про час та місце розгляду справи по суті. Ця ухвала була отримана усіма учасниками справи особисто у приміщенні Господарського суду Чернігівської області 02.09.2021.

Учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи по суті, але у судове засідання 23.09.2021 не з`явились.

Будь-яких заяв та клопотань від прокурора та позивача не надходило.

До початку судового засідання від відповідача-1 електронною поштою надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника, а від відповідача-2 - заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою представника.

Зважаючи на епідеміологічну ситуацію у країні, бажання відповідача - 2 брати участь у судовому засіданні з розгляду справи по суті, першу неявку останнього у судове засідання, суд у судовому засіданні 23.09.2021 дійшов висновку про доцільність та необхідність відкладення цього судового засідання та постановив ухвалу про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті на 30.09.2021 на 12:30.

Ухвалою суду від 23.09.2021 повідомлено сторін про час та місце розгляду справи по суті 30.09.2021.

Представник відповідача-1 у судове засідання 30.09.2021 не з`явився, але до початку судового засідання надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника. Також у цьому клопотання відповідач-1 зазначив, що він не заперечує проти позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України судове засідання з розгляду справи по суті 30.09.2021 проводилось за відсутності відповідача-1 (його представника).

У судовому засіданні 30.09.2020 представник відповідача-1 заявив клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що підтверджують його перебування на лікуванні на дату проведення попереднього судового засідання, яке судом було задоволено.

У судовому засіданні 30.09.2021 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що договір про спільну діяльність у навчально-виробничому процесі від 30.03.2021 є удаваним, оскільки його вчинено для приховування іншого правочину - договору оренди земельної ділянки. При цьому сам прихований договір оренди укладено всупереч вимогам чинного законодавства, в зв`язку із чим він підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка - поверненню.

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідачі не подали відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №377326 від 14.09.2012, виданого на підставі розпорядження Ніжинської районної державної адміністрації №73 від 10.02.2012, ДНЗ "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" є постійним користувачем земельної ділянки площею 40,2000 га із цільовим призначенням для дослідних і навчальних цілей (а.с. 44).

03.06.2014 державним реєстратором на підставі вказаного державного акту здійснено державну реєстрацію права постійного користування ДНЗ "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" земельною ділянкою державної власності з кадастровим номером :11:001:0102, площею 40,2 га, яка розташована за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район, Кунашівська сільська рада, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.10.2020 (а.с. 41-42).

Відповідно до п. 1.1 статуту відповідача-1, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 13.11.2018 №1238 (далі - Статуту), ДНЗ "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України державним закладом другого (базового) рівня професійної (професійно-технічної) освіти, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття робітничих кваліфікацій та профільної середньої освіти (а.с. 47-57).

Згідно з п. 2.6 Статуту з метою сприяння розвитку навчально-матеріальної та соціально-побутової бази, забезпечення професійно-практичної підготовки, вирішення соціальних та інших питань працівників, здобувачів освіти професійний ліцей має право укладати договори, у тому числі із підприємствами, установами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №296 «Про затвердження Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном».

Пунктом 7.9 Статуту передбачено, що майно та земельні ділянки, що закріплюються за професійним ліцеєм, не можуть бути предметом застави, а також не підлягають перепрофілюванню, використанню не за цільовим призначенням, вилученню або передачі у власність, оренду юридичним і фізичним особам без згоди Міністерства освіти і науки України, крім передбачених законодавством випадків.

30.03.2021 між ДНЗ "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" (далі - Сторона-1) та ФГ «Флеш» (далі - Сторона-2) укладено договір про спільну діяльність у навчально-виробничому процесі (далі - Договір) (а.с. 24-29).

Відповідно до п. 1.1 Договору сторони зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення наступної мети, що не суперечить законові:

1.1.1 створення необхідних умов для утримання у належному стані навчального господарства із використанням земельної ділянки площею 40,2 га, кадастровий номер :11:001:0102 (далі - земельна ділянка), що є державною власністю та надана Стороні-1 у постійне користування із цільовим призначенням для ведення дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду, для ведення сільського господарства з метою забезпечення організації та проведення навчально-виробничого процесу;

1.1.2 сприяння розвитку навчально-матеріальної та соціально-побутової бази, забезпечення професійно-практичної підготовки, вирішення соціальних та інших питань працівників, учнів, слухачів Сторони-1;

1.1.3 надання відповідно до навчальних планів і програм теоретичних знань та практичних навиків учням, слухачам, працівникам Сторони-1 у сфері сільського господарства;

1.1.4 забезпечення цільового навчально-практичного використання земельної ділянки шляхом спільного обробітку для досягнення виробничих і навчальних цілей, застосування практичної інформації з вирощування, переробки та реалізації сільськогосподарських культур за новими прогресивними технологіями;

1.1.5 збереження та підвищення якісних характеристик земельної ділянки, запобігання забур`яненню, деградації, ерозії земельної ділянки, підвищення врожайності на земельній ділянці;

1.1.6 досягнення спільного результату (цілей) внаслідок спільного обробітку землі; вирощування зернових культур, виробництво сільськогосподарської продукції, переробка власно виробленої сільськогосподарської продукції та подальша реалізація;

1.1.7 розподіл між Сторонами результатів спільної діяльності у вигляді вирощеного на земельній ділянці врожаю сільськогосподарських культур та отримання доходів для фінансування навчально-виробничої діяльності Сторони-1 та виробничої діяльності Сторони-2.

Згідно з п. 2.1 Договору спільна діяльність за цим договором здійснюється Сторонами без об`єднання вкладів (майнових активів) учасників.

За умовами п. 2.2 Договору вкладом Сторони-1 у спільну діяльність є:

2.2.1 професійні та інші знання, навички та вміння, викладачів та персоналу, учнів і слухачів, а також ділова репутація та ділові зв`язки;

2.2.2 праця робітників, учнів та слухачів, викладачів та персоналу під час виробничої практики, їх навички та вміння з вирощування, переробки сільськогосподарських культур тощо для спільного обробітку земельної ділянки;

2.2.3 право доступу Сторони-2 до земельної ділянки з метою її спільного обробітку. При цьому Сторони встановлюють, що земельна ділянка та/або речові права на неї у спільну діяльність не передаються, а земельна ділянка залишається у постійному користуванні Сторони-1.

Відповідно до п. 2.3 Договору вкладом Сторони-2 у спільну діяльність є:

2.3.1 професійні та інші знання, навички та вміння працівників, а також ділова репутація та ділові зв`язки;

2.3.2 праця своїх працівників, їх навички та вміння з вирощування, збирання, переробки, реалізації сільськогосподарських культур;

2.3.3 використання власного та/або залученого (орендованого) інвентарю, сільськогосподарської техніки, автомобільного транспорту та надання права такого використання визначеним Стороною-1 особам (учням, слухачам, викладачам та персоналу);

2.3.4 використання власних посівних матеріалів, паливно-мастильних матеріалів, засобів захисту рослин тощо для спільного обробітку земельної ділянки.

Розділом 3 Договору сторони обумовили свої зобов`язання, а саме Сторона-1 зобов`язалась організувати участь своїх учнів, слухачів під керівництвом викладачів та персоналу у проходженні виробничого навчання шляхом обробітку земельної ділянки, а Сторона-2 - здійснювати виробничий процес шляхом вирощування, переробки та реалізації сільськогосподарських культур.

Згідно з п. 5.1 Договору всі доходи, що отримуються за даним договором у результаті спільного обробітку Сторонами земельної ділянки та реалізації вирощеного врожаю сільськогосподарських культур (сільськогосподарської продукції) в першу чергу справляються на відшкодування матеріальних витрат. Витрати і збитки Сторін покриваються за рахунок грошових коштів Сторін, набутих внаслідок спільної діяльності.

Підбиття підсумків спільної діяльності щодо сумісного обробітку земельної ділянки та реалізації вирощеного врожаю сільськогосподарських культур за цим договором, розподіл чистого прибутку між Сторонами здійснюється на підставі звіту про виконані роботи та витрати, який складає Сторона-2. Порядок та періодичність складання такого звіту визначаються Сторонами шляхом підписання узгодженого протоколу в порядку, визначеному статтею 3 цього договору (п. 5.3 Договору).

Пунктами п. 5.4, 5.5 Договору передбачено, що чистий прибуток, отриманий від спільного обробітку земельних ділянок розподіляється між сторонами порівну. Частина прибутку, яка підлягає сплаті Стороні-1, перераховується Стороною-2 на вказаний у цьому договорі рахунок Сторони-1 або за домовленістю Сторін може бути відшкодована товарами та послугами.

Відповідно до п. 11.1 Договору він набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє протягом 10 років і до моменту повного виконання Сторонами зобов`язань за цим договором. Цей договір може бути припинено достроково за взаємною домовленістю Сторін шляхом укладання про це додаткового договору.

Додатками 1-3 до Договору є орієнтовні склади та види робіт, насіння, засобів захисту рослин тощо, їх орієнтовна вартість ті інші орієнтовні можливі втрати Сторони-2 за цим договором в розрахунку на одиницю величини для пшениці, кукурудзи, соняха (а.с. 30-34).

Ніжинською міською прокуратурою були направлені на адресу відповідача-1 листи від 03.06.2021 №1814 вих-21 та від 06.07.2021 №2540 вих21 з проханням надати відповідну інформацію, що стосується двох договорів про спільну діяльність, у тому числі, спірного договору, та використання двох земельних ділянок, у тому числі спірної (а.с. 38-39, 41-42).

Листом від 08.06.2021 №543 (а.с. 40) відповідач-1 повідомив прокурора про наступне:

- станом на дату надходження листа кошти від ФГ «Флеш» на рахунок ліцею не надходили, оскільки умовами договору прибуток передбачений у вигляді вирощеного урожаю;

- договори із ФГ «Флеш» укладалися відповідно до п. 2.6 Статуту ліцею, але вимога погодження із Міністерством освіти і науки України врахована не була. З Управлінням освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації, з ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області зазначені договори не погоджувались;

- договори в податковому органі не реєструвались, нотаріально не посвідчувались. У зв`язку з тим, що дані договори не відповідають чинному законодавству, голові ФГ «Флеш» було надіслано листа про намір припинити їх дію (№531/01 від 04.06.2021);

- у період з 30.03.2021 і по даний час учні ліцею виробничого навчання та виробничої практики у ФГ «Флеш» не проходили, оскільки з 26.03.2021 по 05.05.2021 Чернігівська область перебувала у червоній карантинній зоні. Освітній процес здійснювався дистанційно з використанням електронних засобів у частині теоретичного навчання. На дату укладання договорів з ФГ «Флеш» інформація щодо місця проходження виробничої практики здобувачами освіти уже була сформована.

У листі від 06.07.2021 №647/01 (а. с. 43) відповідач-1 повідомив прокурора про наступне:

- угоди про дострокове розірвання договорів із ФГ «Флеш» від 30.03.2021 не укладались. Відповіді на лист про дострокове припинення спірного договору на адресу ліцею не надходило;

- на зазначених земельних ділянках на даний час вирощуються наступні культури: жито - 1,0 га, овес - 17,0 га, кукурудза - 164,00 га;

- ліцей на зазначених земельних ділянках виконував роботи з дискування земельної ділянки та посіву жита та вівса загальною площею 18,0 га, вартість яких складає 20 500,00 грн. Роботи виконував майстер виробничого навчання із залученням учнів за відповідною професією, використовуючи трактор МТЗ-82, культиватор АГ-2,4, сівалку зернову СЗ-3,6.

Доказів припинення спірного договору, у тому числі шляхом його розірвання, суду не надано.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 1130 Цивільного кодексу України визначено поняття договору про спільну діяльність. Так, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до положень статті 1131 Цивільного кодексу України умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови, визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Отже, зі змісту вказаних законодавчих приписів вбачається, що за своєю суттю спільна діяльність на основі договору є договірною формою об`єднання осіб для досягнення спільної мети.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України).

Відповідно до статті 22 Закону України "Про оренду землі" орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

Положеннями частин 1, 8 статті 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Таким чином, на відміну від договору про спільну діяльність, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі. Тобто при оренді землі здійснюється обробіток ґрунту, що становить собою користування земельною ділянкою, внаслідок якого вирощується товарна сільськогосподарська продукція.

При цьому правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).

Як встановив суд, 30.03.2021 між відповідачами укладений договір про спільну діяльність у навчально-виробничому процесі, за умовами п. 2.2 якого відповідач-1 надав право доступу відповідачу-2 до земельної ділянки площею 40,2 га, кадастровий номер :11:001:0102, з метою її спільного обробітку із залученням праці робітників, учнів та слухачів, викладачів та персоналу під час виробничої практики, їх навичок та вмінь з вирощування, переробки сільськогосподарських культур тощо для спільного обробітку земельної ділянки. При цьому вкладом відповідача-2 у спільну діяльність є праця своїх працівників з вирощування, збирання, переробки, реалізації сільськогосподарських культур; використання власного та/або залученого (орендованого) інвентарю та сільськогосподарської техніки, власних посівних матеріалів, паливно-мастильних матеріалів, засобів захисту рослин тощо.

Отже, в силу умов п. 2.2, 2.3 Договору відповідач-2 отримав право використання та господарювання на спірній земельній ділянці з можливістю використання власної праці, наявного інвентарю, обладнання, техніки та посівних матеріалів.

Разом з тим, обробіток землі (ґрунту) становить собою форму реалізації права користування земельною ділянкою, її корисними якостями, внаслідок якої вирощується сільськогосподарська продукція.

Листами від 08.06.2021 №543, 06.07.2021 №647/01 відповідач-1 повідомив прокурора, що у період з 30.03.2021 і по даний час учні ліцею виробничого навчання та виробничої практики у ФГ «Флеш» не проходили, оскільки з 26.03.2021 по 05.05.2021 Чернігівська область перебувала у червоній карантинній зоні; на дату укладання договорів з ФГ «Флеш» інформація щодо місця проходження виробничої практики здобувачами освіти уже була сформована; на зазначених земельних ділянках на даний час вирощуються наступні культури: жито - 1,0 га, овес - 17,0 га, кукурудза - 164,00 га; ліцей на вказаних земельних ділянках виконував роботи з дискування земельної ділянки та посіву жита та вівса загальною площею 18,0 га, вартість яких складає 20 500,00 грн. Роботи виконував майстер виробничого навчання із залученням учнів за відповідною професією, використовуючи трактор МТЗ-82, культиватор АГ-2,4, сівалку зернову СЗ-3,6.

Як вбачається з вказаних листів відповідача-1, інформація, викладена у них, стосується двох земельних ділянок - спірної, площею 40,2 га, та іншої земельної ділянки - площею 153,00 га, проте не конкретизовано, на яких саме земельних ділянках та якою площею виконував роботи відповідач-2, а на якій - працівник відповідача-1.

Копії планів та програм виробничого навчання та виробничої практики та інших документів, з яких можна встановити участь/неучасть учнів ліцею у сільськогосподарських роботах, пов`язаних з обробленням спірної земельної ділянки, суду не надано.

Проте відповідач-1 сам визнає, що учні не брали та не могли брати участь в обробітку спірної земельної ділянки у зв`язку з введенням карантину, а відповідач-2 жодних доказів на спростування цього суду не надав.

У судовому засіданні представник відповідача-2 визнав обставини щодо посіву кукурудзи на двох земельних ділянках, тому числі і на спірній, однак точну площу та місця, на якій вона була засіяна, зазначити не зміг, оскільки не з`ясовував це питання.

За умовами п. 5.1, 5.4 Договору сторони дійшли згоди, що всі доходи, які отримуються у результаті спільного обробітку земельної ділянки та реалізації вирощеного врожаю сільськогосподарських культур (сільськогосподарської продукції) в першу чергу справляються на відшкодування матеріальних витрат за рахунок грошових коштів, набутих внаслідок спільної діяльності, а чистий прибуток - розподіляється між сторонами порівну.

Крім того, у п. 5.3 договору визначено, що розподіл чистого прибутку між сторонами здійснюється на підставі звіту про виконані роботи та витрати, який складає відповідач-2.

Тобто саме відповідач-2 повинен був здійснювати розподіл фактично отриманого прибутку та перераховувати узгоджену частину на користь відповідача-1.

З наведеного вбачається, що визначений цими пунктами договору розподіл коштів отриманих від реалізації вирощеного врожаю є фактично орендною платою за право користування земельною ділянкою, наданою у цьому випадку для вирощування сільськогосподарської продукції та отримання ліцеєм плати за користування цими земельними ділянками.

Таким чином, виходячи зі змісту укладеного договору відповідач-2 на підставі цього Договору фактично отримав на платній основі право користування земельною ділянкою для вирощування сільськогосподарських культур, а відповідач-1 фактично повинен був отримувати плату за користування цією земельною ділянкою.

До того ж, за інформацією самого відповідача-1, викладеною у листі від 08.06.2021 №543, спірний договір в податковому органі не реєструвався, нотаріально не посвідчувався та вважає, його таким, що не відповідає чинному законодавству.

Отже, всупереч положенням пункту 64.6 статті 64 Податкового кодексу України спірний договір як угода про спільну діяльність на обліку в контролюючому органі не перебуває.

Недотримання вимог законодавства щодо укладення договору про спільну діяльність суд вважає ще одним свідченням того, що сторони такі взаємовідносини з самого початку сприймали як орендні і реальних намірів здійснення спільної діяльності у них вже на той час не було.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що умови укладеного між відповідачами Договору свідчать про фактичне виникнення між сторонами орендних правовідносин, а отже спірний договір за своєю правовою природою є договором оренди землі.

Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За таким правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають з його змісту.

Відтак, встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Така правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема Касаційним господарським судом у постанові від 04.07.2018 у справі № 916/935/17 та Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі №916/933/17.

При цьому зміст оспорюваного договору та його правова природа не залежать від його назви. Оскільки воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які ним передбачені, вирішенню підлягають питання правової природи оспорюваного правочину та характер спірних правовідносин сторін.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що сторони спірного договору під час його укладання мали намір приховати правовідносини оренди землі, а отже положення спірного договору повинні відповідати законодавству, що регулює правовідносини у сфері оренди землі.

За змістом положень частин 1, 2 статті 15 цього Закону істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Спірний договір не містить усіх істотних умов, передбачених чинним законодавством для договору оренди землі, зокрема, місця розташування земельної ділянки; розміру орендної плати та зазначення про її індексацію, строків її внесення та порядку перегляду.

Разом з тим, суд зазначає, що відсутність у спірному договорі істотних умов договору оренди землі та підписаного між сторонами акту приймання-передачі земельної ділянки не свідчить про те, що спірний договір не може вважатись договором оренди, оскільки в даному випадку неналежне оформлення відносин оренди земельної ділянки і є тим способом, завдяки якому досягається прихована мета передачі в користування земельної ділянки.

Як встановив суд, спірна земельна ділянка державної власності перебуває на праві постійного користування у відповідача-1.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Частиною 4 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 8 ст. 93 Земельного кодексу України орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону (ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі»).

Частиною 1 ст. 95 Земельного кодексу України унормовано, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

З огляду на зазначене, державні акти на право постійного користування не є тим документом, які надають право користувачу земельної ділянки надавати третім особам земельну ділянку, тобто, розпоряджатися нею, у тому числі шляхом надання в оренду чи в спільну діяльність, оскільки цим правом наділений відповідний орган, уповноважений державою на здійснення даних функцій.

Аналогічний правовий висновок наведено у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 915/166/17, від 17.01.2019 року у справі № 923/241/18 та від 21.05.2019 року у справі № 925/550/18.

З матеріалів справи вбачається, що рішення про передачу спірної земельної ділянки в оренду відповідачу-2 розпорядником цієї землі, яким є Головне управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області, не приймалось.

Отже, сторонами не був дотриманий встановлений нормами земельного законодавства порядок щодо передачі в оренду спірної земельної ділянки.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

З матеріалів справи слідує, що внаслідок укладення спірного договору фактично змінено цільове призначення земельної ділянки, що не належить до повноважень навчального закладу. Відповідач-2 фактично використовує спірну земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тоді як земельна ділянка навчальному закладу передана для дослідних і навчальних цілей, при цьому в установленому законом порядку зміну цільового призначення земельної ділянки проведено не було. Згідно з інформацією відповідача-1 станом на 06.07.2021 на спірній земельній ділянці вирощуються сільськогосподарські культури.

Відповідно до приписів ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та угод щодо земельних ділянок.

Згідно з частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом частині 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач-1погоджується з тим, що спірний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, та не заперечує проти визнання його недійсним.

Враховуючи те, що спірний договір було укладено з порушеннями встановленого законодавством порядку за відсутності передбачених положеннями Закону України "Про оренду землі" істотних умов, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним спірного договору, що має наслідком звільнення відповідачем-2 спірної земельної ділянки незалежно від того, яку частину її він обробляє на певний момент у часі.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наявних обставин у їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

Оскільки у спірних взаємовідносинах наявні неправомірні дії обох сторін правочинів та відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідачів у рівних частинах.

Керуючись ст. 13, 14, 73-80, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір про спільну діяльність у навчально-виробничому процесі від 30.03.2021, укладений між Державним навчальним закладом "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" та Фермерським господарством "Флеш", щодо земельної ділянки загальною площею 40,2 га, кадастровий номер :11:001:0102.

3. Зобов`язати Фермерське господарство "Флеш" (, вул. Гавриша, 57, с. Вікторівка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16670) звільнити земельну ділянку державної форми власності загальною площею 40,2 га, кадастровий номер :11:001:0102, яка знаходиться на території Кунашівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області за межами населеного пункту.

4. Стягнути з Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" (, вул. Незалежності, 5а, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600) на користь Чернігівської обласної прокуратури (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000; рахунок UA0006008) 2 270,00 грн витрат зі сплати судового збору.

5. Стягнути з Фермерського господарства "Флеш" (, вул. Гавриша, 57, с. Вікторівка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16670) на користь Чернігівської обласної прокуратури (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000; рахунок UA0006008) 2 270,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 06.10.2021.

Суддя В. В. Шморгун