ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2021 справа № 914/2409/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна Сервісна Компанія», м.Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранс-2000», смт. Підбуж Дрогобицького району Львівської області,

про стягнення 20'757,88 грн. заборгованості,

Суддя Яворський Б.І.

Справу розглянуто без судового засідання та виклику сторін.

Суть спору. На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна Сервісна Компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранс-2000» про стягнення 20'757,88 грн. заборгованості за договором поставки товару №05/05/21-П від 05.05.2021, з яких: 6'100,00 грн. основного боргу, 14'457,00 грн. 3% штрафних санкцій та 200,88 грн. пені. У позовній заяві позивач також зазначив, що поніс витрати за надання правової (правничої) допомоги в розмірі 6'000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 09 серпня 2021 року справу № 914/2409/21 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою суду від 13.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику представників сторін, встановив строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав, а також повідомив сторін, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

21.09.2021 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог (вх.№3770/21) та уточнений розрахунок суми витрат на правову допомогу у розмірі 5'000,00 грн. Заява мотивована тим, що відповідач 18.08.2021 здійснив оплату заборгованості у розмірі 6'100,00 грн, докази про що долучено до матеріалів справи.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст.248 ГПК України).

Стаття 114 ГПК України визначає, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно з ч. 2 та ч. 8 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Щодо заяви про зменшення позовних вимог, суд зазначає наступне.

Приписами пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться (ч. 3 ст. 252 ГПК України).

Як уже відзначалось, провадження у справі відкрито 13.08.2021 і згідно правил ч. 2 ст. 252 ГПК України 13.09.2021 розпочався розгляд справи по суті. 18.09.2021 позивач скерував до суду заяву про зменшення позовних вимог (вх.№3770/21 від 21.09.2021). Судом встановлено, що заява про зменшення позовних вимог подана позивачем з порушенням строків її подання.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом, або призначеного судом строку. За таких обставин заява про зменшення позовних вимог не приймається судом до розгляду.

Крім того, суд інформує позивача, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яка була заявлена у позовній заяві (п.3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»). У позові заявлено три самостійні вимоги : 1) 6'100,00 грн. - основний борг, 2) 14'457,00 грн. 3% - штрафні санкції та 3) 200,88 грн. - пеня), тому мова про зменшення позовних вимог може йти тоді, коли зменшуються лише кількісні показники, а предмет позову продовжує існувати і кожна з вимог залишається. У випадку, коли позивач під зменшенням розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу розуміє їх зменшення до 0 грн., такі дії мають ознаки відмови від позову в частині вимог про стягнення основного боргу.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, оскільки відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач, у свою чергу, не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч.9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

05.05.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна Сервісна Компанія» до Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротранс-2000» укладено договір поставки №05/05/21-П, за умовами якого постачальник зобов`язується в погоджений сторонами строк передати у власність покупця шини, акумуляторні батареї та приладдя до транспортних засобів (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, та виконати інші зобов`язання, передбачені цим договором.

Товар за цим договором поставляється згідно видаткових накладних. Найменування товару, його кількість та асортимент погоджуються сторонами у відповідних видаткових накладних, оформлених постачальником та підписаних уповноваженими представниками сторін в порядку, встановленому договором (п.1.1 договору).

Згідно п.2.6 договору при замовленні доставки товару (в тому числі перевізниками) до пункту призначення, покупець приймає товар за комплектністю, кількістю, якість та асортиментом умовам договору згідно видаткової накладної, один примірник якої повертає постачальнику в день отримання товару.

Розділом 3 договору передбачено, що ціна товару погоджується сторонами у відповідній видатковій накладній, підписаній сторонами. Розрахунки за товар здійснюються в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Валюта договору - гривня. Покупець оплачує товар на підставі видаткової у 14 (чотирнадцятиденний) строк, який починається із дня поставки товару.

Покупець зобов`язався своєчасно та у відповідності до умов цього договору прийняти та оплатити товар (п.4.3.2 договору).

Пунктом 6.3 договору передбачено, що за порушення покупцем зобов`язань, передбачених п.3.3 договору, на суму простроченого зобов`язання за кожен день прострочення нараховується пеня, яка обчислюється у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період прострочення виконання зобов`язань та штрафні санкції у розмірі 3% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє протягом 1 (одного) року з дати підписання сторонами. Строк дії договору подовжується на кожний наступний календарний рік, якщо не менш ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про його дострокове припинення (п.7.1 договору).

На виконання умов договору позивачем, згідно накладної №351 від 05.05.2021 із залученням постачальника - ТОВ «ТСК» відповідачу передано товар - шини 355/65R22.5 160K158L SP346 3PSF (Dunlop) в кількості 2 одиниць, загальною вартістю 26'100,00 грн.

Як зазначив позивач, відповідач вартість отриманого товару оплатив частково, на суму 20'000,00 грн. У підтвердження наведеного позивачем до матеріалів справи долучено копії платіжних доручень № 30 від 07.05.2021 та № 478 від 21.05.2021.

На виконання своїх зобов`язань за договором відповідач оплати в повному обсязі не здійснив, відтак, станом на момент звернення позивача з позовною заявою заборгованість відповідача за поставлений товар становила 6'100,00 грн.

За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано 14'457,00 грн. 3% штрафних санкцій та 200,88 грн. пені, які просить стягнути з відповідача.

18.08.2021 відповідач погасив існуючу заборгованість за поставлений товар у розмірі 6'100,0 грн, що підтверджується долученим до матеріалів справи платіжним дорученням.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Відповідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України).

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору оренди поставки №05/05/21-П від 05.05.2021.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач поставив відповідачу товар на суму 26'100,00 грн. за накладною №351 від 05.05.2021. Залишок заборгованості за поставлений, товар становив 6'100,00 грн.

Суд враховує ту обставину, що відповідачем погашено заборгованість після відкриття провадження у справі, про що свідчить платіжне доручення № 490 від 18.08.2021 на суму 6'100,00 грн, призначення платежу «оплата за шини вантажні згідно рах.№ 351 від 05.05.2021». Відтак, на момент ухвалення рішення заборгованість в частині основного боргу була відсутня.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.231 ГПК України Господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Враховуючи оплату відповідачем основного боргу після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині стягнення 6'100,00 грн. заборгованості за договором підлягає закриттю за відсутністю предмета спору.

Щодо стягнення 200,88 грн пені та 14'457,00 грн 3% штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

У п.3.3 договору сторони погодили, що покупець оплачує товар на підставі видаткової у 14 (чотирнадцятиденний) строк, який починається із дня поставки товару.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що за порушення покупцем зобов`язань, передбачених п.3.3 договору, на суму простроченого зобов`язання за кожен день прострочення нараховується пеня, яка обчислюється у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період прострочення виконання зобов`язань та штрафні санкції у розмірі 3% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» унормовано, зокрема, що перебіг строку за який нараховується пеня починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Судом здійснено перерахунок пені та встановлено, що стягненню підлягає сума пені в заявленому позивачем розмірі 200,88 грн.

Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (разове стягнення).

Суд зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Як уже відзначалося, пунктом 6.3 договору сторони погодили, що за порушення покупцем зобов`язань, передбачених п.3.3 договору на суму простроченого зобов`язання нараховується штрафні санкції у розмірі 3% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Отже, такі погоджені сторонами штрафні санкції, за своєю правовою природою, враховуючи спосіб їх обчислення - за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені і не є штрафом, адже штраф стягується за порушення одноразово, а не за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості простроченого платежу за кожен календарний день прострочення, за період з 22.05.2021 по 08.08.2021, то підстави для стягнення штрафу у розмірі 3% від суми боргу за кожен день прострочення за аналогічний період, який по суті теж є пенею, у позивача відсутні.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 14'457,00 грн. задоволенню не підлягають (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 № 922/4400/17).

Оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду, відтак суд дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача підлягає 200,88 грн. пені.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжними дорученнями № 993 від 09.08.2021 на суму 2'270,00 грн.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За таких обставин, оскільки судом встановлено порушення відповідачем умов договору щодо виконання грошових зобов`язань (оплата здійснена лише після пред`явлення позову, при цьому докази поважності причин такого порушення відповідач не подав), то саме неправомірні дії відповідача призвели до виникнення спору. Тому суд вбачає за можливе застосувати ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України при розподілі судових витрат і судовий збір у розмірі 2'270,00 грн. покласти на відповідача.

Згідно ч. 1 та ч.3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ст.126 ГПК України).

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст.129 ГПК України).

Згідно ч.3 ст.130 ГПК України у разі відмови позивача від позовних вимог витрати відповідача стягуються за його заявою з позивача.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №02/08 від 02.08.2021, укладеного між позивачем (замовник) та Адвокатським бюро «Михайла Блонського», відповідно до умов якого адвокат зобов`язується надати замовнику відповідно до умов цього договору юридичні послуги, а замовник із своєї сторони, зобов`язується прийняти зазначені послуги й оплатити їх.

Відомості про послуги сторонами погоджено у п.2.1 та п.2.2 договору, а саме: надавати правову допомогу замовнику щодо представництва його інтересів по господарській справі в судових органах України щодо стягнення заборгованості з ТОВ «ЄВРОТРАНС-2000» по договору №05/05/21-П від 05.5.2021 з усіма необхідними повноваженнями як представника передбаченими відповідними процесуальними кодексами без обмеження повноважень, з правом підпису документів, засвідчення їх копії, висловлення позиції в судовому засіданні, подання доказів, та іншу, в тому числі ознайомлення з матеріалами справи, консультація клієнта, вивчення судової практики по аналогічним справам, підготовка позовної заяви, участь в судовому засіданні з врахування часу на прибуття до суду (з розрахунку 2 години на 1 судове засідання), підготовка за необхідності інших процесуальних документів, та інша правова допомога необхідна для представництва інтересів замовника по цій господарській справі. Якщо замовник бажає одержати додаткові юридичні послуга, які не входять до предмету нього договору, надання адвокатом таких послуг здійснюється за додатковим погодженням між сторонами і за додаткову плату.

Загальна вартість послуг згідно цього договору становить 6'000,00 грн, з розрахунку 1 година роботи адвоката оцінюється в 500,00 гривень. Оплата послуг адвоката здійснюється замовником авансом протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами цього договору. Кінцева вартість послуг оплачується виходячи з підписаного сторонами акту наданих послуг протягом п`яти банківських днів з моменту його підписання (розділ 3 договору).

Зі змісту наведених положень договору випливає, що сторонами погоджено розмір послуг адвоката у фіксованому розмірі.

У постанові від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 Верховний Суд зазначив наступне: «Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції. Суд, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку: що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12 350,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а, отже, є визначеним».

09.08.2021 позивач сплатив авансовий платіж за договором у розмірі 6'000,00 грн.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Представництво інтересів позивача здійснювалось адвокатом Блонським М.А на підставі ордеру про надання правової допомоги ВС№1091134 від 09.08.2021 та свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю №552 від 18.08.2011.

21.09.2021 представник позивача подав суду уточнений розрахунок суми витрат на правову допомогу у розмірі 5'000,00 грн, які просить стягнути з відповідача.

Як уже відзначалося, відповідач не подав жодних заперечень щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу.

За ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд при розподілі судового збору застосував положення ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, то і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5'000,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 6'100,00 грн.

2. Решта позовних вимог задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранс-2000» (82180, Львівська область, Дрогобицький район, смт. Підбуж, вул. Шкільна, 1/1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна Сервісна Компанія» (79049, м.Львів, вул. Коломийська, 12/83; ) 200,88 грн пені, 2'270,00 грн. судового збору та 5'000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Б.І. Яворський