СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2021 р. м. Харків Справа № 917/139/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Істоміна О.А. , суддя Зубченко І.В.

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.,

за участю представників:

позивача адвокат Власенко Н.О., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2844 від 25.06.2019 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія ВІ № 1056714 від 17.09.2021;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - ПП "Агроекологія" (вх. № 2417П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 01 липня 2021 року (повний текст складено 09.07.2021) у справі № 917/139/21

за позовом Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Злагода", вул. Центральна, 6, с. Пальчиківка, Полтавський район, Полтавська область, 38712, ;

до Приватного підприємства "Агроекологія", вул. Євгена Коновальця, 26, с. Михайлики, Шишацький район, Полтавська область, 38013, ;

про стягнення 366055,15 грн,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ВСК "Злагода" звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ПП "Агроекологія", в якій (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 23.04.2021 за вх. № 4532) просить стягнути за договором оренди сільськогосподарської техніки від 01.04.2019 № 01/04 заборгованість по орендній платі в сумі 57387,09 грн, інфляційні втрати в сумі 2921,00 грн, пеню в сумі 25260,00 грн, 3% річних в сумі 1447,52 грн та неустойку в порядку ст. 785 ЦК України в сумі 108774,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що належним чином виконав свої обов`язки за договором оренди сільськогосподарської техніки від 01.04.2019 № 01/04 та передав у користування відповідачу бортовий малотоннажний, вантажний автомобіль марки: УАЗ 3303, за державним номером НОМЕР_1 , дата випуску 2001 рік, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2 . Після закінчення двомісячного строку оренди, визначеного п. 4.2 договору оренди, відповідач автомобіль не повернув, фактично користувався орендованим автомобілем з 18.04.2019 по 22.12.2020, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі транспортного засобу від 18.04.2019 та повернення автомобіля орендодавцю від 22.12.2020, сплатив орендну плату частково в сумі 3000,00 грн, внаслідок чого у нього залишилась заборгованість по орендній платі, у зв`язку з чим позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовними вимогами про стягнення орендної плати в сумі 57387,09 грн за період з 18.04.2019 по 22.12.2020, інфляційних втрат в сумі 2921,00 грн, пені в сумі 25260,00 грн, 3% річних в сумі 1447,52 грн та неустойку в порядку ст. 785 ЦК України в сумі 108774,18 грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 01.07.2021 у справі № 917/139/21 (суддя Киричук О.А.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі у розмірі 3000,00 грн, неустойку в порядку ст. 785 ЦК України в розмірі 108774,18 грн, інфляційні втрати в розмірі 150,00 грн, 3% річних в розмірі 143,76 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1681,02 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідно до п. 4.2 договору оренди сільськогосподарської техніки від 01.04.2019 № 01/04, термін дії оренди складає два місяці з моменту прийняття майна, що орендується за актом приймання-передачі. Автомобіль 18.04.2019 передано орендарю по акту приймання-передачі транспортного засобу від 18.04.2019, тобто термін оренди закінчився 17.06.2019, відповідач зобов`язаний був після закінчення терміну оренди протягом 1-го робочого дня, тобто 18.06.2019 повернути орендований автомобіль позивачу разом з технічною документацією за актом приймання-передачі. Фактичне повернення об`єкта оренди позивачу відбулося 22.12.2020, що підтверджується актом повернення автомобіля орендодавцю № 01/04/2 від 22.12.2020. Відповідачем не спростовується підписання акту № 01/04/2 від 22.12.2020. Наданий відповідачем акт від 03.05.2019 повернення майна до договору оренди № 1/04 від 01.04.2019 судом першої інстанції не прийнято в якості належного доказу. Відповідно до п. 5.1 договору, розмір орендної плати складає 3000,00 грн. за 1 (один) місяць з ПДВ. Відповідач сплатив лише 3000,00 грн орендної плати за період з 18.04.2019 по 18.05.2019, що підтверджується платіжним дорученням № 1438, інших платежів за користувався орендованим майном з 18.04.2019 по 22.12.2020 відповідачем здійснено не було, тому суд задовольнив вимоги позивача в частині стягнення з відповідача орендної плати у розмірі 3000,00 грн за 1 (один) місяць за період з 18.05.2019 по 18.06.2019 (до закінчення терміну оренди) та неустойки, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України за період з 19.06.2019 по 22.12.2020 (після закінчення терміну оренди до дати повернення орендованого майна) у розмірі 108774,18 грн, та відмовив в іншій частині вимог про стягнення орендної плати за необґрунтованістю цих вимог. Враховуючи визначений судом розмір заборгованості з орендної плати в сумі 3000 грн, судом здійснено власний розрахунок 3% річних та інфляційних та стягнуто з відповідача інфляційні втрати в сумі 150,00 грн та 3% річних у сумі 143,76 грн. В частині вимог про стягнення пені судом, з урахуванням вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, задоволено заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності та відмовлено у стягнення пені в повному обсязі.

Повний текст зазначеного рішення складено 09.07.2021.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.07.2021 у справі № 917/139/21 (суддя Киричук О.А.) за заявою представника відповідача - ПП "Агроекологія" виправлено описку у вступній та резолютивній частинах рішення Господарського суду Полтавської області від 01.07.2021 у справі № 917/139/21, а саме: зазначено правильну адресу відповідача - с. Михайлики, Шишацький район, Полтавська область, 38013.

ПП "Агроекологія" (відповідач) 19.07.2021 звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду в частині задоволених позовних вимог та в зазначеній частині прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, здійснити перерозподіл судових витрат.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у орендаря відсутня заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди сільськогосподарської техніки від 01.04.2019 № 01/04, оскільки орендар повернув з оренди майно автомобіль УАЗ 3303 бортовий вантажний державний номер НОМЕР_1 , дата випуску 2001 рік, по акту від 03.05.2019 повернення майна до договору оренди № 1/04 від 01.04.2019. Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначений акт є неналежним доказом повернення автомобіля орендодавцю. Зазначає, що відповідач не був належно повідомлений про час, дату та місце слухання справи, оскільки судом першої інстанції надсилались процесуальні документи з датою судового засідання не за місцем знаходження відповідача.

25.08.2021 за вх. № 9815 через систему Електронний суд до суду апеляційної інстанції надійшла заява представника ПП "Агроекологія" (відповідача) Мельникова Д.О. про участь в судовому засіданні по справі № 917/139/21 в режимі відеоконференції поза межами приміщення Східного апеляційного господарського суду з використанням власних технічних засобів системи відеоконференцзв`язку EasyCon.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 у справі № 917/139/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача, встановлено строк для подання відзиву, призначено розгляд справи на 05.10.2021 о 14:10, задоволено клопотання представника ПП "Агроекологія" (відповідача) Мельникова Д.О. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів системи відеоконференцзв`язку EasyCon.

На виконання зазначеної ухвали позивач - ВСК "Злагода" засобами поштового зв`язку надіслав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 11279 від 28.09.2021), в якому не погоджується з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення. Посилається на те, що наданий відповідачем акт від 03.05.2019 повернення майна до договору оренди № 1/04 від 01.04.2019 підписаний неповноважною особою за відсутності документів на підтвердження її повноважень. Зазначає про безпідставність посилання відповідачем на неналежне повідомлення про дати судових засідань, оскільки ПП "Агроекологія" (відповідач) отримував кілька ухвал суду першої інстанції з повідомленнями про дату судового засідання, що підтверджується підписами уповноважених осіб відповідача в наявних у матеріалах справи рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень.

Також позивач - ВСК "Злагода" у відзиві на апеляційну скаргу просить стягнути з відповідача 12500,0 грн витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача в судових дебатах у судовому засіданні 05.10.2021 просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 8500,0 грн.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку витрат за договором про надання професійної правничої допомоги адвоката від 15.01.2021 № 04/21 ЛБГ розмір суми наданої професійної правничої допомоги складає 21000,00 грн., з яких: у суді першої інстанції 12500,0 грн; у суді апеляційної інстанції 8500,0 грн.

Представник відповідача у додаткових поясненнях від 04.10.2021 за вх. № 11491 заперечує проти клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

У судове засідання 05.10.2021 представник відповідача не прибув, правом прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів системи відеоконференцзв`язку EasyCon не скористався, що підтверджується відповідним актом Східного апеляційного господарського суду № 12-33/604 від 05.10.2021.

До початку судового засідання 01.10.2021 за вх. № 11400 через систему Електронний суд до суду апеляційної інстанції надійшла заява представника ПП "Агроекологія" (відповідача) Мельникова Д.О. про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку з неможливістю прийняти участь в судовому засіданні 05.10.2021 через зайнятість в іншій справі у Восьмому апеляційному адміністративному суді.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 та ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи за умови, що цей учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На підставі зазначеного та враховуючи, що явка сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою, позиція відповідача по суті справи викладена в апеляційній скарзі, в матеріалах справи достатньо документів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також зважаючи на те, що неможливість одного представника відповідача прийняти участь у судовому засіданні не позбавляє відповідача можливості направити в судове засідання іншого представника на підставі довіреності або забезпечити його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Питання щодо неможливості направити свого представника в судове засідання відповідачем взагалі не порушувалось, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав позивача щодо розгляду справи упродовж розумного строку, судова колегія відмовляє в задоволенні заяви представника відповідача про перенесення розгляду справи, та розглядає справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи, викладені в апеляційні скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, вислухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, зважаючи на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.04.2019 між Виробничим сільськогосподарським кооперативом Злагода (орендодавцем) та Приватним підприємством "Агроекологія" (орендарем) укладено договір оренди сільськогосподарської техніки № 01/04 (а.с. 17-19), згідно з умовами якого орендодавець зобов`язаний передати орендарю в тимчасове платне володіння та користування вантажний автомобіль - бортовий малотоннажний, вантажний автомобіль марки: УАЗ 3303, за державним номером НОМЕР_1 , дата випуску 2001 рік, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , а орендар зобов`язаний прийняти в тимчасове володіння та користування зазначений автомобіль та сплачувати орендодавцю оренду плату.

Згідно з пп. 3.1, 3.2 договору оренди сільськогосподарської техніки від 01.04.2019 № 01/04, автомобіль повинен бути переданий орендодавцем та прийнятий орендарем протягом 5 днів з моменту підписання даного договору за актом передачі.

Пунктом 4.2 зазначеного договору оренди сторони встановили термін дії оренди - 2 місяці з моменту прийняття майна, що орендується за актом приймання-передачі.

Відповідно до п. 4.2 Договору термін дії оренди складає 2 (два ) місяці з моменту прийняття майна , що орендується за Актом приймання -передачі.

Факт передачі орендарю - ПП "Агроекологія" транспортного засобу - бортового малотоннажного, вантажного автомобіля марки УАЗ 3303, державний номер НОМЕР_1 , дата випуску 2001 рік, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , підтверджується Актом приймання-передачі транспортного засобу від 18.04.2019 (а.с. 20), який складено та підписано представниками сторін без заперечень та зауважень.

Таким чином, з урахуванням встановленого сторонами в п. 4.2 договору оренди сільськогосподарської техніки від 01.04.2019 № 01/04 терміну дії оренди (2 місяці з моменту прийняття майна, що орендується за актом приймання-передачі), строк оренди закінчився 17.06.2019.

Відповідно до умов п. 8.1 договору оренди сільськогосподарської техніки від 01.04.2019 № 01/04, відповідач зобов`язаний був повернути орендований автомобіль орендодавцю разом з технічною документацією за актом приймання-передачі 18.06.2019 (протягом 1-го (одного) робочого дня після закінчення терміну оренди.

Згідно з п. 8.3 договору, факт повернення автомобіля засвідчується актом про його технічний стан, підписаний представниками сторін визначеними цим договором не пізніше моменту підписання акту приймання-передачі його орендодавцю.

Відповідач лише 22.12.2020, тобто через 1,5 року після закінчення двомісячного строку оренди, визначеного п. 4.2 договору оренди сільськогосподарської техніки від 01.04.2019 № 01/04, повернув позивачу об`єкт оренди - бортовий малотоннажний, вантажний автомобіль марки УАЗ 3303, державний номер НОМЕР_1 , дата випуску 2001 рік, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , що підтверджується наданим позивачем до позовної заяви актом повернення автомобіля орендодавцю № 01/04/2 від 22.12.2020 (а.с. 24), який підписаний з боку орендаря головним інженером ПП "Агроекологія" Ердеєм О.Й. та з боку орендодавця ВСК Злагода Мельником В.А. та засвідчений печатками обох сторін без заперечень та зауважень.

В акті повернення автомобіля орендодавцю № 01/04/2 від 22.12.2020 представники сторін у відповідності до умов п. 8.3 договору оренди сільськогосподарської техніки від 01.04.2019 № 01/04 засвідчили, що автомобіль знаходиться в належному технічному стані та комплектації.

Таким чином відповідач користувався орендованим майном з 18.04.2019 по 22.12.2020.

У апеляційній скарзі відповідач стверджує, що орендований автомобіль було повернуто позивачу по акту від 03.05.2019 повернення майна по договору оренди № 01/04 від 01.04.2019, примірник якого надано відповідачем до відзиву на позовну заяву (а.с. 55)

Колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача з тих підстав, що при дослідженні вказаного акту 03.05.2019 встановлено, що з боку орендаря він підписаний не встановленою особою, а з боку орендодавця - Слизько В.С., посадове становище якого не визначене. При цьому, відповідачем не надано документів на підтвердження повноважень зазначеної особи як уповноваженої особи орендодавця (позивача) на вчинення відповідних дій.

При цьому, наявний в матеріалах справи акт повернення автомобіля орендодавцю № 01/04/2 від 22.12.2020 (а.с. 24), підписаний з боку орендаря головним інженером ПП "Агроекологія" Ердеєм О.Й., та з боку орендодавця ВСК Злагода Мельником В.А., тобто повноважними особами сторін.

Відповідач, посилаючись на акт від 03.05.2019 повернення майна по договору оренди № 01/04 від 01.04.2019, не спростовує факту підписання його представником акту повернення автомобіля орендодавцю № 01/04/2 від 22.12.2020.

Згідно з ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ст.ст. 78, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, наданих позивачем та відповідачем на підтвердження дати повернення орендованого майна орендодавцю, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено, що орендований автомобіль було повернуто позивачу по акту від 03.05.2019 повернення майна по договору оренди № 01/04 від 01.04.2019.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що об`єкт оренди - бортовий малотоннажний, вантажний автомобіль марки УАЗ 3303, державний номер НОМЕР_1 , дата випуску 2001 рік, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , було повернуто орендодавцю лише 22.12.2020, тобто через 1,5 року після закінчення терміну дії договору оренди сільськогосподарської техніки від 01.04.2019 № 01/04, що підтверджується актом повернення автомобіля орендодавцю № 01/04/2 від 22.12.2020 (а.с. 24).

Тобто відповідач користувався орендованим майном з 18.04.2019 по 17.06.2019 в межах дії договору оренди сільськогосподарської техніки від 01.04.2019 № 01/04 та починаючи з 18.06.2021 наступного дня після закінчення терміну дії договору оренди до повернення автомобіля позивачу 22.12.2020 - поза межами дії зазначеного договору.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У ст. 762 Цивільного кодексу України зазначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За приписами ст.ст. 525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з чч. 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 5.1 договору оренди сільськогосподарської техніки від 01.04.2019 № 01/04 сторони встановили розмір орендної плати в сумі 3000,00 грн за 1 місяць з ПДВ.

Позивач у заяві про зменшення позовних вимог просить стягнути заборгованість по орендній платі за період 19.05.2019 по 22.12.2020 в сумі 57387,09 грн.

Відповідачем - ПП Агроекологія частково сплачено орендну плату по договору оренди від 01.04.2019 № 01/04 в розмірі 3000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 12.04.2019 № 1438 на суму 3000,0 грн (а.с. 38).

Тобто відповідачем сплачено орендну плату за період з 18.04.2019 по 18.05.2019.

Докази внесення відповідачем орендної плати за період з 18.05.2019 по 17.06.2019 - день закінчення строку дії договору, встановленого п. 4.2 договору оренди сільськогосподарської техніки від 01.04.2019 № 01/04, у матеріалах справи відсутні.

Тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача орендної плати у розмірі 3000,00 грн за 1 (один) місяць за період з 18.05.2019 по 17.06.2019 (до закінчення терміну оренди).

У зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо повернення орендованого майна в установлений договором строк, позивач нарахував неустойку в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України в розмірі 108774,18 грн за період з 19.06.2019 по 22.12.2020 (після закінчення терміну оренди до дати повернення орендованого майна).

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За приписами ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Таким чином неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 Цивільного кодексу України.

Неповернення Об`єкту оренди за Договором у період після закінчення терміну оренди відбулося виключно з вини самого орендаря (відповідача), оскільки відповідачем не надано доказів вжиття ним будь-яких заходів щодо повернення об`єкту оренди орендодавцю(позивачу), що є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, перевіривши викладений в заяві про зменшення позовних вимог розрахунок суми неустойки, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача про стягнення неустойки на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України в розмірі 108774,18 грн за період з 19.06.2019 по 22.12.2020.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції відповідачем було заявлене клопотання про застосування строків позовної давності щодо стягнення неустойки.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 916/1319/19 сформував таку правову позицію щодо застосування ч.2 ст. 785 ЦК України: "Частина друга статті 785 ЦК України є особливим заходом цивільної відповідальності (неустойкою), яка визначається в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення повернення її наймодавцю у разі припинення договору найму та має певну специфіку у застосуванні щодо непоширення на неї скороченого строку позовної давності відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, оскільки дія такої санкції поширюється на весь час неправомірного користування майном, а також щодо незастосування до неї положень ст. 232 ГК України про припинення нарахування штрафних санкцій по закінченню 6 місяців, оскільки ч. 2 ст. 785 ЦК України передбачено інше (дію санкції на весь період неправомірного користування майном).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Прострочення оплати орендної плати відбулось з 18.05.2019, а прострочення повернення орендованого майна з 19.07.2019, позовна заява датована 04.02.2021 та зареєстрована у господарському суді Полтавської області 05.02.2021, що свідчить про дотримання позивачем трирічного строку позовної давності.

З цих підстав, господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності щодо стягнення неустойки за прострочення повернення майна.

Позивач також просив стягнути з Приватного підприємства Агроекологія інфляційні втрати - 2 921,00 грн., пеню - 25 260,00 грн. З % річних - 1 447,52 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Приймаючи до уваги, що факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з орендної плати підтверджується матеріалами справи, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України позивач має право на нарахування 3% річних та інфляційних за таке прострочення.

У заяві про зменшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з червня 2019 по грудень 2020 у розмірі 921,00 грн та 3% річних в за період з 19.05.2019 по 22.12.2020 у розмірі 1447,52 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню з відповідача підлягають 3 % річних у розмірі 143,76 грн та інфляційних у розмірі 150,00 грн, нарахованих на заборгованість у розмірі 3000,00 грн за період з 18.05.2019 по 18.06.2019 (сума заборгованості по орендній платі). В іншій частині вимог слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 25260,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п.9.1. договору орендар несе наступну відповідальність за Договором: - у випадку прострочення по сплаті орендних платежів сплачується пеня в розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення.

З доданого до заяви про зменшення позовних вимог розрахунку вбачається, що нарахування пені здійснено за період з 19.05.2019 по 18.12.2019 з врахуванням збільшення розміру заборгованості за кожен місяць у вказаному періоді.

Проте, відповідно до вимог п. 6 ст. 232 ГК України пеню вірно нараховувати за період з 19.05.2019 по 18.11.2019 на заборгованість з орендної плати у розмірі 3000,0 грн.

Як зазначено вище, відповідач заявляв про застосування позовної давності щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року по справі № 522/1029/18, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 14.11.2018 року по справі № 183/1617/16).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в позові в частині вимог про стягнення пені, що нарахована з 19.05.2019 по 18.11.2019 на заборгованість у розмірі 3000,00 грн., у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки позивачем не наведені причин її пропуску.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду ухвалене з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Наведені відповідачем в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування або зміни зазначеного рішення, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Посилання скаржника у апеляційній скарзі про неналежне повідомлення його господарським судом першої інстанції про час, дату та місце слухання справи, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки в матеріалах справи наявне поштове повідомлення № 036 про отримання представником відповідача ухвали Господарського суду Полтавської області від 06.04.2021, в якому повідомлено відповідача про час та місце проведення судового засідання.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 2 статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України Про доступ до судових рішень для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами суду першої інстанції у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Позивач просить стягнути з відповідача 8500,0 грн витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Розглядаючи заяви позивача про розподіл судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

При визначенні суми відшкодування адвокатських витрат, суд має виходити з критерію їх реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як свідчать матеріали справи, 05.01.2021 між ВСК «Злагода» (Замовник) та Адвокатським об`єднанням «Лігал Бізнес Груп» (Виконавець) укладено Договір № 04/21 ЛБГ про надання професійної правничої допомоги адвоката.

У п. 5.1 Договору сторони домовилися, що розмір гонорару за надання правничої допомоги складає, зокрема у суді апеляційної інстанції ( підготовка апеляційної скарги, клопотань, заяв, участь у судових засіданнях 8500,0 грн.

На підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги у суді апеляційної інстанції позивачем надано суду наступні документи:

- договір про надання правової допомоги № 04/21 ЛБГ від 05.01.2021;

- розрахунок витрат за договором на правову допомогу у суді апеляційної інстанції на суму 8500,0 грн.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Як вже зазначалось, у п. 5.1 Договору сторони домовилися, що за надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанціїі Клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду) у розмірі 8500,0.

Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 Господарського процесуального кодексу України та у ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

З огляду на приписи ст. 15 Господарського процесуального кодексу України при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на правничу професійну допомогу у суді апеляційної інстанції в сумі 8500,00 грн покладаються на відповідача.

В силу приписів ст. 129 ГПК України, оскільки апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, понесені відповідачем судові витрати у зв`язку з поданням апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача - Приватного підприємства "Агроекологія" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Господарського суду Полтавської області від 01 липня 2021 року у справі № 917/139/21 залишити без змін.

Стягнути з Приватного підприємства «Агроекологія» (38013, Полтавська обл., Шишацький р-н, с.Михайлики, вул. Є.Коновальця,26, ідентифікаційний код 24089080) на користь Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» (38712, Полтавська обл., Полтавський р-н, с.Пальчиківка, вул.Центральна,6, ідентифікаційний код 03769706) 8500,00 грн. витрат на послуги адвоката у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08.10.2021.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя О.А. Істоміна

Суддя І.В. Зубченко