РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.09.2021Справа № 910/7869/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Сокар Україна м. Києва

до Міністерства оборони України

про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, зобов`язання повернути товар, ціна позову 5920013 грн.,

Суддя Паламар П.І.
Секретар судового засідання Божко Д.О.
Представники:
від позивача: Павленко А.А.,

від відповідача: Кривошея Д.А.

СУТЬ СПОРУ :

у травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Сокар Україна звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що між ним та відповідачем був укладений договір № 286/1/20/65 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (паливо дизельне), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 9 вересня 2020 р., згідно з яким він зобов`язався у 2020 році передати відповідачу паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 та/або паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 (паливо дизельне ДТ-3-К5 клас 2) та/або паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 (паливо дизельне Shebel-ДП-Арк-Євро5-В0) в об`ємі 10300 тонн загальною вартістю 237478242 грн., а останній прийняти та оплатити вартість одержаного товару.

На виконання умов вищевказаного договору ним протягом вересня-листопада 2020 року було передано відповідачу 10300 тонн дизельного палива, яке відповідач оплатив частково, заборгувавши йому 571561,71 грн.

Також вказував, що ним помилково було поставлено відповідачу дизельне паливо в обсязі на 24,790 тонн більше, ніж це визначено умовами договору, яке після його звернення листами №№ 19-11/7, 19-11/9 від 19 листопада 2020 р., 640 від 30 листопада 2020 р., 678 від 21 грудня 2020 р., 680 від 22 грудня 2020 р. відповідач йому не повернув.

Посилаючись на те, що повну оплату за переданий товар відповідач не провів, надмірно поставлений товар не повернув, позивач просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 571561,71 грн. боргу, 27324,58 грн. боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, зобов`язати відповідача повернути йому 24,790 тонн дизельного палива вартістю 571561,71 грн.

Окрім того позивач зазначив, що відповідно до умов п. 11.1. договору він забезпечив виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 2% у грошовому вираженні від суми договору (платіжне доручення № 685 від 7 вересня 2020 р. на суму 4749565 грн.).

Посилаючись на те, що після належного виконання ним зобов`язання за договором всупереч умов договору відповідач одержане забезпечення не повернув, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 4749565 грн. забезпечувального платежу.

Також просив понесені у справі судові витрати покласти на відповідача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначав, що позивачем до військової частини НОМЕР_1 (м. Дубно) було поставлено з простроченням 24,790 тон дизельного палива. Відповідно до умов п. 11.1.2, 11.1.3 договору, за наявності прострочення терміну виконання зобов`язання, забезпечення виконання договору не повертається. Документи (рахунок, видаткова накладна) на оплату цієї партії дизельного палива на вимогу позивача (як такі, що помилково оформлені) було повернуто останньому. Проте, на його думку помилки під час оформлення цих документів немає, оскільки за умовами договору до військової частини мало бути поставлено 2000 тонн дизельного палива, а фактично поставлено 1998,032 тон з урахуванням 24,790 тонн. Посилався на відсутність його вини у простроченні оплати зазначеного обсягу продукції за спірним договором у зв`язку з простроченням самого позивача, який не надав рахунок та видаткову накладну. Також вказував на неможливість проведення такої оплати за договором, оскільки на 2021 рік відсутні бюджетні кошти на рахунку Міністерства оборони України за даним кодом видатків.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 9 вересня 2020 р. між сторонами по справі укладено договір № 286/1/20/65 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (паливо дизельне), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), згідно з яким позивач зобов`язався у 2020 році передати відповідачу паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 та/або паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 (паливо дизельне ДТ-3-К5 клас 2) та/або паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 (паливо дизельне Shebel-ДП-Арк-Євро5-В0) для потреб Міністерства оборони України в об`ємах та у строки згідно специфікації, загальною вартістю 237478242 грн., а відповідач - прийняти та оплатити вартість одержаного товару.

Згідно специфікації позивач зобов`язався передати відповідачу паливо дизельне в об`ємі 4000 тонн вартістю 76853800 грн. у строк до 10 жовтня 2020 р., 4300 тонн вартістю 82617835 грн. до 30 жовтня 2020 р., 2000 тонн вартістю 38426900 грн. до 30 листопада 2020 р.

Загальний обсяг поставки за договором становить 10300 тонн дизельного палива.

Відповідно до умов п.п. 4.1.-4.5. договору розрахунок за фактично постачену продукцію здійснюється протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України належним чином оформлених документів передбачених цим договором, але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року.

Постачальник зобов`язаний надати замовнику після постачання продукції комплект наступних документів: рахунок-фактуру на відвантажену продукцію, акт приймання-передачі, видаткову накладену, повідомлення-підтвердження, акт прийому-передачі продукції. Без вищезазначених документів або відсутності у них встановленої інформації оплата постаченої продукції не здійснюється та такі документи повертаються постачальнику.

Відповідно до ст.ст. 43, 46, 48, 51, 112, 116-118 Бюджетного кодексу України та Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 309 від 2 березня 2012 р., постачальник зобов`язаний надавати документи, які є підставою для оплати продукції протягом 5-ти банківських днів з часу отримання продукції замовником.

Замовник має право відмовитися повністю або частково від оплати продукції у випадках, передбачених чинним законодавством, а також при відвантаженні продукції одержувачу замовника в більшій кількості, ніж передбачено рознарядкою та специфікацією.

Згідно п.п. 5.1., 5.2. договору постачальником продукція постачається на умовах DDP до складу замовника. Постачання продукції одержувачам замовника здійснює постачальник виключно за номенклатурою, у кількостях, в строки та за адресами, що зазначені в рознарядках Міністерства оборони України.

Договір вважається виконаним при умові постачання 100% продукції (п. 5.5. договору).

Строк дії договору відповідно до умов п. 10.1 договору встановлений з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 р., а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Вказані обставини підтверджуються наявною у справі копією вищезазначеного договору.

Заявлені позивачем вимоги стосуються стягнення заборгованості за договором № 286/1/20/65 від 9 вересня 2020 р., повернення забезпечувального платежу, а також зобов`язання відповідача повернути йому надміру переданий товар.

Поясненнями позивача, частково відповідача, наявними у матеріалах справи видатковими накладними №№ 1959, 1960 від 18 вересня 2020 р., 1965, 1966 від 21 вересня 2020 р., 1972, 1973, 1977 від 28 вересня 2020 р., 1978 від 30 версеня 2020 р., 1980 від 2 жовтня 2020 р., 1981 від 3 жовтня 2020 р., 1984 від 5 жовтня 2020 р., 1987, 1988, 1989 від 6 жовтня 2020 р., 1990 від 7 жовтня 2020 р., 1991, 1992 від 8 жовтня 2020 р., 2002 від 9 жовтня 2020 р., 2013, 2012, 2014 від 12 жовтня 2020 р., 2020 від 15 жовтня 2020 р., 2017 від 14 жовтня 2020 р., 2024 від 20 жовтня 2020 р., 2027 від 23 жовтня 2020 р., 2031, 2032 від 26 жовтня 2020 р., актами прийому-передачі №№ 598 від 12 жовтня 2020 р., 605 від 13 жовтня 2020 р., 606 від 15 жовтня 2020 р, 663, 664, 665 від 30 жовтня 2020 р., 670 від 2 листопада 2020 р., 671, 672, 673, 676 від 3 листопада 2020 р., 675/1, 403, 704, 706, 705, 711 від 9 листопада 2020 р., 721, 723, 724, 725 від 10 листопада 2020 р., 730, 732 від 11 листопада 2020 р., 758, 759 від 16 листопада 2020 р., 835, 836 від 4 грудня 2020 р., атами прийому-передачі №№ 41, 42 від 1 жовтня 2020 р., 91, 92, 93 від 8 жовтня 2020 р., 2877 від 9 жовтня 2020 р., 2908 від 12 жовтня 2020 р., 2960, 3013, 45, 46, 47 від 19 жовтня 2020 р., 3015, 3033 від 21 жовтня 2020 р., 48, 49 від 28 жовтня 2020 р., 27, 44 від 30 жовтня 2020 р., 33, 106, 107, 108 від 4 листопада 2020 р., 50 від 5 листопада 2020 р., 3033 від 10 листопада 2020 р., 58, 59 від 13 листопада 2020 р., 64 від 26 листопада 2020 р., повідомленнями-підтвердженнями №№ 302/ПММ, 303/ПММ, 321/ПММ, 322/ПММ, 320/ПММ, 327/ПММ, 328/ПММ, 333/ПММ, 343/ПММ, 344/ПММ, 357/ПММ, 2827, 2909, 2961, 3014, 3016, 3034, 3219, 250/135/1/3554/ПС, 2771, 2850, 3787, 3788, 3789, 3790, 3791, 4109, 4110, 4111 стверджується факт передачі позивачем відповідачу усього обумовленого договором обсягу 10300 тонн дизельного палива загальною вартістю 237478242 грн., при цьому, 24,790 тонн (до вч НОМЕР_1 , Дубно) вартістю 571561,71 грн. з простроченням на 4 дні.

Наявними у матеріалах справи банківськими виписками з рахунку позивача за період жовтня-грудня 2020 р. стверджується факт часткової оплати останнім одержаної продукції у розмірі 236906680,29 грн.

Доказів належної оплати за договором суду не надано.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов`язання по оплаті за договором, з нього на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 622, 625 ЦК України підлягає стягненню 571561,71 грн. боргу, 27324,58 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення.

Відповідно до умов п. 5.4. договору продукція, яка буде постачена без згоди замовника, з порушенням положень договору (у т.ч. більшій кількості, ніж зазначено у специфікації договору) чи постачена, якщо одержувач замовника відмовився від її прийняття, приймається одержувачем замовника на відповідальне зберігання за винятком випадків, коли відповідно до вимог законодавства одержувач замовника вправі відмовитися приймати її від органів транспорту. Всі витрати пов`язані з відповідальним зберіганням такої продукції відшкодовуються за рахунок постачальника.

Постачальник зобов`язаний у 5-денний строк з дня отримання письмового повідомлення від замовника про прийняття продукції на відповідальне зберігання, розпорядитися не прийнятою до виконання одержувачем замовника продукцією.

Наявними в матеріалах справи видатковою накладною № 109155 від 23 листопада 2020 р., актом приймання передачі № 64 від 23 листопада 2020 р., повідомленням-підтвердженням № 357/ПММ від 26 листопада 2020 р. стверджується факт передачі позивачем відповідачу надмірного обсягу палива в обсязі 24,790 тонн (в/ч А2678, станція Куликів) вартістю 571561,71 грн.

Поясненнями відповідача, листами Міністерства оборони України № 286/9/9652 від 31 грудня 2020 р., 286/9/9312 від 17 грудня 2020 р., 286/9/163 від 13 січня 2021 р. стверджується факт прийняття відповідачем поставленого надмірного обсягу палива на відповідальне зберігання.

Таким чином, з приводу поставленого в більшому аніж передбачено договором обсягу товару між сторонами виникли відносини з договору зберігання, врегульовані гл. 66 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 953 ЦК України зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Отже, за встановлених судом обставин надмірного поставленого позивачем відповідачу (в/ч А2678, станція Куликів) обсягу 24,790 тонн палива, останній відповідно до вищевказаних вимог чинного законодавства на першу вимогу позивача зобов`язаний повернути йому такий товар.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення вимоги щодо повернення майна, то позивач може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до зберігача з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини другої статті 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в Рішенні від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року у справі № 43/308-10.

Доказів повернення відповідачем позивачу прийнятого на відповідальне зберігання товару за спірним договором суду не надано.

За таких обставин заявлений позов в частині зобов`язання повернути 24,790 тон дизельного палива вартістю 571561,71 грн. відповідно до вимог ст. 953 ЦК України також підлягає задоволенню.

Відповідно до умов п.п. 11.1., 11.1.1., 11.1.2, 11.1.3. договору постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 2% у грошовому вираженні від суми договору (платіжне доручення № 685 від 7 вересня 2020 р. на суму 4749565 грн).

За письмовим зверненням постачальника замовник повертає постачальнику забезпечення виконання договору не пізніше 5-ти банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов`язань, крім випадків передбачених пунктом 11.1.3.

Підставою для повернення забезпечення виконання цього договору є виконання постачальником всіх умов договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та відповідності технічним вимогам продукції у визначені строки (терміни) і виключно за ціною згідно положень цього договору.

Замовник не повертає забезпечення виконання зобов`язань постачальнику за договором та стягує це забезпечення направленням вимоги до банка-гаранта про сплату грошової суми та стягує безвідсотковий грошовий депозит при настанні, зокрема, порушення постачальником строків та/або кількості та/або якості постаченої продукції передбаченою умовами договору.

За своєю правовою природою таке забезпечення є закладом, що передбачає передачу боржником у володіння кредитора грошових коштів, з яких останній має право одержати задоволення в разі невиконання боржником забезпеченого зобов`язання.

Відносини застави врегульовані §6 глави 49 ЦК України, Законом України Про заставу.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 19 Закону України Про заставу за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Указані вимоги чинного законодавства визначають право заставодержателя отримати за рахунок застави задоволення його вимог, розмір яких обмежений обсягом відповідальності за порушення зобов`язання.

Доводи відповідача про виникнення у нього права на стягенння всього закладу незалежно від розміру зобов`язань, які виникли у боржника у зв`язку з порушенням, суперечать указаним вимогам чинного законодавства, тому є безпідставними.

З урахуванням встановлених судом обставин прострочення позивачем поставки частини товару в обсязі 24,790 тонн до в/ч НОМЕР_1 (м. Дубно) вартістю 571561,71 грн. на 4 дні, відповідач набув права вимагати від позивача належної відповідно до умов п. 7.3.2. договору пені у розмірі 2857,81 грн.

Оскільки порушення зобов`язання за договором (прострочення поставки частини товару) мало місце і відповідач, як кредитор набув права вимагати від позивача пеню у розмірі 2857,81 грн., то заявлені вимоги про повернення коштів забезпечувального платежу (закладу) підлягають частковому задоволенню за вирахуванням належної з позивача неустойки у розмірі 2857,81 грн.

Доказів повернення відповідачем залишку суми закладу суду не надано.

За таких обставин з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України підлягає стягненню 4746707,19 грн. забезпечувального платежу (4749565 грн-2857,81 грн).

Оскільки позов задоволено частково, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Сокар Україна м. Києва задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Сокар Україна (01054, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 52-А, код 37037544) 571561,71 грн. боргу, 27324,58 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 4746707,19 грн. забезпечувального платежу, 88757,31 грн. витрат по оплаті судового збору.

Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, код 00034022) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Торговий дім Сокар Україна (01054, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 52-А, код 37037544) 24,790 т дизельного палива вартістю 571561,71 грн.

У позові в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 6 жовтня 2021 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар