РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2021Справа № 910/8863/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Бабич М.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агрінол"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 632 567,94 грн

Представники сторін:

від позивача: Глубоких І.В.,

від відповідача: Лапій А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агрінол" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 632 567,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач як перевізник належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати позивачу заподіяні збитки у розмірі 632 567,94 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі на 28.07.2021.

05.07.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

06.07.2021 до суду від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції у приміщенні суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

28.07.2021 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшли докази.

В підготовче засідання 28.07.2021 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив клопотання представника позивача задовольнити; долучити до матеріалів справи докази, що подані представником позивача до суду 28.07.2021; клопотання представника відповідача задовольнити; оголосити в підготовчому засіданні перерву до 06.09.2021; продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів.

06.09.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли пояснення.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 29.09.2021.

В судовому засіданні 29.09.2021 представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 29.09.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.03.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агрінол" електронним цифровим підписом підписало та направило Акціонерному товариству «Українська залізниця» заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 32365436/2020-001 від 14.03.2020.

Цього ж дня 23.03.2020 Акціонерне товариство «Українська залізниця» направило Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агрінол" повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-32365436/2020-001 від 23.03.2020, яким засвідчило прийняття від замовника Заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, повідомило про присвоєння замовнику кодів: відправника/одержувача - 1063 та платника - 8207395 з відкриттям особового рахунку з ідентичним номером (надалі також - Договір).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до залізничної накладної № .08.2020 зі станції Берда Придніпровської залізниці Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агрінол" (відправник) у вагоні № 52589298 було відправлено Приватному підприємству «Inter Oil Standart» (отримувач) на станцію Салар Узбецької залізниці вантаж (масла мінеральні світлі, не пойменовані в алфавіті) вагою брутто 65 655 кг 680 гр, вага засобів кріплення - 800 кг, кількість місць - 3568, загальна маса - 66 456 кг, пломби (ЗПП) - № в506119, в506120, в506121, в506122, в506123, в506124. Товар прийнято до перевезення відповідачем.

Надалі зазначений вагон з вантажем не прийнято до перевезення ВАТ «РЖД» та було повернуто з підстав невідповідності вантажу на станцію Куп`янськ-Сортувальний для перевірки та складання комерційного акту.

28.08.2020 на станції Куп`янськ-Сортувальний в присутності представників перевізника та відправника проведено огляд вантажу та встановлено факт недостачі вантажу у кількості 1053 місць, про що складено Комерційний акт № 430002/301.

15.12.2020 позивач звернувся до Акціонерного товариства "Українська залізниця" з претензією № 135/07 від 03.12.2020 про стягнення збитків у розмірі 632 567,94 грн за залізничною накладною № 47919113 (опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек від 15.12.2020).

Листом від 29.12.2020 № ЦМ-20-16/69 відповідач вказану претензію повернув позивачу у зв`язку з неналежним її оформленням (відсутністю оригіналів усіх документів).

19.02.2021 позивач повторно звернувся до Акціонерного товариства "Українська залізниця" з претензією № 60/07 від 18.02.2021 про стягнення збитків у розмірі 632 567,94 грн за залізничною накладною № 47919113 (опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек від 19.02.2021).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не виконав зобов`язання за договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-32365436/2020-001 від 23.03.2020 щодо збереження вантажів при перевезенні, а тому має відшкодувати відповідачу збитки у розмірі вартості втраченого вантажу, а саме, 632 567,94 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що в силу приписів п. 1 § 2, п. 3 § 4 ст. 39 УМВС він звільняється від відповідальності за недостачу вантажу, оскільки недостачу виявлено за справними запірно-пломбувальними пристроями відправника у справному вагоні. Крім того, позивач передчасно звернувся з цим позовом до відповідача, оскільки строк для розгляду претензії позивача на дату подання позову не сплив.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як передбачено ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут), статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполучені здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення (ст. 4 Статуту)

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - "УМВС").

Так, УМВС являє собою міжнародну угоду про пряме вантажне сполучення між станціями, які відкриті для вантажних операцій у внутрішньому залізничному сполученні країн, яка розроблена і діє в рамках організації співпраці залізниць (ОСЖД), членом якої є і Україна.

УМВС є чинною з 01.11.1951 для УРСР, а для України УМВС є чинною з 05.06.1992 та відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" та "Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів", тобто, міжнародні перевезення вантажу здійснюються відповідно до правил міжнародних договорів, які відповідно ст. 9 Конституції України та ст. 10 ЦК України, є частиною національного законодавства України та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до умов договору та накладної № 47919113 від 14.08.2020 мало місце міжнародне перевезення вантажу, а отже, до відносин сторін, що виникли між сторонами внаслідок цього перевезення, застосовуються положення УМВС.

Відповідно до § 1 ст. 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

Згідно з ч. 3 статті 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У частині 1 статті 19 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Відповідно до § 1 статті 46 УМВС право пред`явлення претензії до перевізника належить відправнику і одержувачу.

§ 3 статті 46 УМВС передбачено, що претензія пред`являється щодо кожної відправки окремо.

Відповідно до § 6 статті 46 УМВС якщо претензія оформлена з порушеннями параграфів 3 і 5 цієї статті, вона повертається претендателю без розгляду в строк не пізніше 15 днів з дня її надходження до перевізника із зазначенням причин її повернення. У таких випадках не настає призупинення перебігу строку давності, передбачений параграфом 3 статті 48 "Строки давності". Якщо перевізник повертає претендателю претензію пізніше 15-денного терміну, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього терміну до дня відправлення перевізником претендателю даної претензії. Повернення перевізником претендателю такої претензії не є її відхиленням і не дає претендателю права звернутися з позовом до судових органів.

За змістом § 7 статті 46 УМВС перевізник зобов`язаний в 180 денний термін з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь особі, що звернулась з претензією, і при повному чи частковому визнанні претензії сплатити особі, що звернулась з претензією належну суму.

Відповідно до параграфів 1, 2 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право на пред`явлення претензії та позову про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки, виникає з дня видачі вантажу одержувачеві.

Згідно з § 3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено, якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії; якщо протягом строку на розгляд претензії перевізник повідомив особу, яка звернулася з претензією, про її відхилення повністю або частково.

За змістом § 1 - 3 статті 48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї Угоди про перевищення строку доставки вантажу пред`являються протягом 2 місяців, з інших підстав - протягом 9 місяців. Вказані в параграфі 1 цієї статті строки обчислюються з моменту виникнення права на пред`явлення позову, встановленого в параграфі 2 статті 47 Угоди "Вимоги за договором перевезення. Підсудність" даної Угоди. День початку перебігу строку давності в строк не включається. Пред`явлення претензії, оформленої у відповідності зі статтею 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг терміну давності, передбаченого в параграфі 1 цієї статті. Перебіг строку давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претенденту про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення строку, установленого в параграфі 7 статті 46 цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді. Повторне пред`явлення претензії з тих самих підстав не зупиняє перебіг строків давності, передбачених в параграфі 1 цієї статті.

Із наведених правових норм вбачається, що Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення встановлено обов`язкове досудове врегулювання шляхом звернення відправника або одержувача вантажу з претензією до перевізника, з вини якого втрачено вантаж.

Суд встановив, що 15.12.2020 позивач звернувся до Акціонерного товариства "Українська залізниця" з претензією № 135/07 від 03.12.2020 про стягнення збитків у розмірі 632 567,94 грн за залізничною накладною № 47919113 (опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек від 15.12.2020).

Листом від 29.12.2020 № ЦМ-20-16/69 відповідач вказану претензію повернув позивачу у зв`язку з неналежним її оформленням, оскільки до претензії не додано Лист повідомлення про прибуття вантажу в оригіналі.

Згідно з підп. 40.2.2 п. 40.2 Правил перевезення вантажу УМВС при пред`явленні претензії особа, яка має право на пред`явлення претензії, зобов`язана докласти до претензії наступні документи в оригіналах: в разі недостачі, пошкодження (псування) вантажу - відправник або одержувач - "Оригінал накладної" (лист 1 накладної), "Лист повідомлення про прибуття вантажу" (лист 6 накладної)" і комерційний акт, виданий отримувачу перевізником на станції призначення.

Відповідно до п. 40.4 Правил перевезення вантажу УМВС інші документи, що обґрунтовують претензію, прикладаються претендателем за потребою.

Зі змісту наданої позивачем претензії № 135/07 від 03.12.2020 вбачається, що при зверненні із вказаною претензією до відповідача позивачем не було надано оригіналів усіх документів, якими обґрунтовуються претензійні вимоги, а тому відповідачем було правомірно, відповідно до положень УМВС, повернуто претензію позивача листом від 29.12.2020 № ЦМ-20-16/69 без розгляду по суті.

За змістом параграфу 6 статті 46 УМВС у випадку якщо претензія оформлена з порушеннями параграфів 3 і 5 цієї статті та повернення її без розгляду перебіг строку давності, передбачений параграфом 3 статті 48 "Строки давності", не зупиняється.

19.02.2021 позивач повторно звернувся до Акціонерного товариства "Українська залізниця" з претензією № 60/07 від 18.02.2021 про стягнення збитків у розмірі 632 567,94 грн за залізничною накладною № 47919113 (опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек від 19.02.2021). За твердженнями відповідача, не спростованими позивачем, цю претензію відповідач отримав 24.02.2021.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, визначений УМВС 180-денний строк, встановлений на розгляд цієї претензії перевізником, розпочався з наступного дня після отримання претензії - 25.02.2021 та, з урахуванням ст. 253 та ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, сплив 25.08.2021.

Суд погоджується з відповідачем, що позивач звернувся із позовом у даній справі до закінчення передбаченого ст. 46 УМВС строку розгляду претензійних вимог, що випливають із договору міжнародного залізничного вантажного перевезення (29.05.2021), однак, оскільки на момент прийняття рішення у цій справі вказаний строк сплив, а відповідач мав можливість, однак так і не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії, та заперечує обґрунтованість заявлених вимог у цій справі, з метою уникнення породження нового аналогічного судового спору між цими ж сторонами, суд не вважає обґрунтованим та доцільним відмовляти у позові у зв`язку з передчасністю, а розглянути його по суті з урахуванням відсутності наразі відповіді перевізника на претензію.

§ 1 ст. 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу.

Відповідно до § 3 ст. 14 УМВС укладення договору перевезення підтверджується накладною.

Згідно зі статтею 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Як вбачається із залізничної накладної № .08.2020 зі станції Берда Придніпровської залізниці Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агрінол" (відправник) у вагоні № 52589298 було відправлено Приватному підприємству «Inter Oil Standart» (отримувач) на станцію Салар Узбецької залізниці вантаж (масла мінеральні світлі, не пойменовані в алфавіті) вагою брутто 65 655 кг 680 гр, вага засобів кріплення - 800 кг, кількість місць - 3568, загальна маса - 66 456 кг, пломби (ЗПП) - № в506119, в506120, в506121, в506122, в506123, в506124.

Відповідно до п. 1 § 1 ст. 8 УМВС порядок застосування умов цієї Угоди, а також спеціальні умови перевезення окремих видів вантажів встановлюються Правилами перевезень вантажів (додаток 1 до цієї Угоди).

Згідно з § 1 ст. 16 УМВС відправник забезпечує правильність відомостей і заяв, вказаних ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки від неправильної, неточної чи неповної вказівки цих відомостей і заяв, а також від їх внесення в невідповідну графу накладної.

Пунктом1 § 2 ст. 19 УМВС передбачено, що національним законодавством країни відправлення визначається, ким повинно здійснюватись завантаження вантажу у вагон - перевізником чи відправником.

Згідно зі ст. 30 Статуту залізниць, завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами.

Як вказано у п. 4.3 Правил перевезень вантажів (додаток 1 до УМВС), визначення кількості місць та маси вантажу здійснюється відправником, якщо інше не передбачено національним законодавством, що діє в країні відправлення вантажу.

Згідно з п. 6.1 Правил перевезень вантажів (додаток 1 до УМВС), завантажений відправником вантаж у вагони і контейнери критого типу перевізник приймає до перевезення, оглядаючи ззовні стан вагонів і контейнерів, перевіряючи стан люків і дверей, наявність, справність пломб, а також відповідність знаків на пломбах, вказаним в накладній.

Перевізник перевіряє пломби на контейнерах, завантажених відправником у вагони, якщо розміщення контейнерів у вагоні забезпечує доступ до них.

Перевізник не перевіряє кількість місць, масу і стан вантажу.

За правилами ст. 24 Статуту залізниць, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Упакування, пакетування, тара повинні відповідати вимогам нормативних документів.

Як видно з накладної № 47919113 вантаж у вагон № 52589298 завантажено відправником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агрінол" (графа 20 накладної), маса визначена також по трафарету відправником (графа 21 накладної).

Кількість, масу і стан вантажу залізницею не перевірялась та не підтверджувалась. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до ч. 1 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до § 2 ст. 37 УМВС перевізник несе відповідальність перед відправником та отримувачем, що витікає виключно з договору перевезення, в порядку та в межах, встановленим цією Угодою.

Перевізник несе відповідальність за втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу від часу його прийняття до перевезення і до моменту його видачі.

Обставини, які є підставою для виникнення відповідальності перевізника за втрату, недостачу, ушкодження (псування) вантажу засвідчуються комерційним актом.

За приписами ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Відповідно до встановлених обставин справи, у зв`язку з неприйняттям ст. Валуйка РЖД вагону № 52589298 до перевезення через невідповідність маси вантажу залізничній накладній 28.08.2020 на станції Куп`янськ-Сортувальний в присутності представників перевізника та відправника (Озюменко Р.) проведено огляд вантажу та встановлено факт недостачі вантажу у кількості 1053 місць, про що складено Комерційний акт № 430002/301.

У вказаному Комерційному акті № 430002/301 зазначено, зокрема таке: «…Вантажовідправник до перерахованого вантажу претензій до залізниці немає. Весь перерахований вантаж з площадки завантажений у вагон, тара пакування картонні коробки і пластикові каністри не порушені, течі вантажу нема. Після перерахунку вантажу, вантаж повністю завантажений, недостача у вагоні в кількості 1053 місць, вага по стандарту визначена вантажовідправником брутто 14,36005 т, відсутній вантаж поміститися міг. Двері вагону з правої сторони по ходу руху вагону зачинені, накладено ЗПУ вантажовідправником типу «Варта-Універсал» М на основний пломбувальний пристрій № М455353, в п`ятках дверей зліва №М455352, справа № М455354 і №М455355, М455351, В506120 і 4 дротових закрутки із дроту 6 мм справні і не знімались. Доступу до вантажу нема. Вагон слідує за призначенням.».

Отже, зазначений Комерційний акт № 430002/301 від 28.08.2020 дійсно засвідчує нестачу вантажу у вагоні № 52589298 в кількості 1053 місць, однак також і засвідчує відсутність будь-яких пошкоджень вагону.

Підпунктом 8 п. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним з способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування таких правових наслідків порушення зобов`язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Стаття 623 Цивільного кодексу України зобов`язує сторону, яка порушила зобов`язання відшкодувати завдані у результаті цього збитки.

Як вказано вище, відповідно до § 2 ст. 37 УМВС перевізник несе відповідальність перед відправником та отримувачем, що витікає виключно з договору перевезення, в порядку та в межах, встановленим цією Угодою.

Перевізник несе відповідальність за втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу від часу його прийняття до перевезення і до моменту його видачі.

Обставини, які є підставою для виникнення відповідальності перевізника за втрату, недостачу, ушкодження (псування) вантажу засвідчуються комерційним актом.

Водночас, у п. 3 § 4 ст. 39 УМВС вказано, що перевізник не несе відповідальності за недостачу вантажу, якщо вантаж завантажений відправником у вагон, ІТЕ чи АТС, був виданий отримувачу за справними пломбами відправника, а також без зовнішніх ознак доступу до вантажу, які могли б бути причиною недостачі вантажу.

Як встановлено судом з поданих матеріалів, у провадженні СД Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження №00000228 від 28.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.І ст.185 КК України, за фактом - 27.08.2020 до чергової частини Куп`янського ВП надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій він просить притягнути до відповідальності невстановлену особу, яка в період часу з 14.08.2020 по 27.08.2020, з залізничного вагону N052589298, який прибув зі ст. Берда на ст. Куп`янськ - Сортувальний, скоїла крадіжку паливо - мастильних матеріалів, чим спричинила матеріальну шкоду.

16.01.2021 призначено судово - трасологічну експертизу, до проведення якої було залучено експертів Харківського НДЕКЦ МВС України.

Відповідачем подано до суду копію Висновку експерта № СЕ-19/121-21/2262-ТР від 17.02.2021 за результатами вказаної судово - трасологічної експертизи, яким встановлено, що на п`яти запірно-промбувальних пристроях (пломби (ЗПП) - № в506119, в506120, в506121, в506122, в506123, в506124) виявлені сліди від стороннього (-их) прострою не були.

За приписами ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За наведених підстав, оскільки Висновок експерта № СЕ-19/121-21/2262-ТР від 17.02.2021, сформований за наслідками виконання судово-трасологічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000228 від 28.08.2020 не викликає сумнівів у його правдивості та обґрунтованості, складений особою, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", яка була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, суд приймає до уваги вказаний експертний висновок як належний та допустимий доказ відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, встановлені у вказаному висновку обставини підтверджуються також відомостями Комерційного акту № 430002/301 від 28.08.2020 про справність пломб на вагоні № 52589298.

Вказаних обставин справності пломб та цілісності вагону позивач не спростував. Натомість долучені ним до позову фотознімки та відеозапис суд не приймає в якості належних доказів в розумінні 76 ГПК України, оскільки з їх вмісту не вбачається за можливе встановити вказані позивачем обставини належного завантаження вагону № 52589298.

З наведеного слідує, що спірний вантаж був завантажений відправником та прийнятий залізницею до перевезення без перевірки його маси та кількості, а прибуття вантажу з недостачею фактично відбулось у технічному відношенні справному вагоні без ознак доступу до вантажу, які могли бути причиною недостачі вантажу.

За висновком суду, наведені обставини не свідчать про втрату частини вантажу саме під час перевезення, оскільки перевезення відбувалося у вагоні без ознак доступу до вантажу, а тому покладення на відповідача відповідальності за втрату частини вантажу у вагоні № 52589298, з урахуванням п. 3 § 4 ст. 39 УМВС, наразі є безпідставним.

У частині 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається у якості підтвердження або заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду у від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18).

Однак, у даному випадку суд констатує, що позивачем не доведено стверджувальної ним обставини щодо невиконання відповідачем зобов`язань зі збереження вантажу під час перевезення, а тому саме останній у цьому випадку несе ризик настання пов`язаного з цим процесуального наслідку у вигляді відмови в позові.

Отже, оцінивши вказані докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами протиправної поведінки відповідача, яка виявилась у порушенні своїх зобов`язань щодо збереження вантажу, а також безпосереднього причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідача, адже шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача, що є неодмінними елементами складу цивільного правопорушення для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 11.10.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко