ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2021м. ДніпроСправа № 923/957/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Олешківської районної державної лікарні ветеринарної медицини (м. Олешки, Херсонська область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за договорами про надання платних ветеринарних послуг № 8 від 02.01.2020 та № 13 від 04.01.2021 у загальному розмірі 81 023 грн. 72 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Олешківська районна державна лікарня ветеринарної медицини (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" (далі - відповідач) заборгованість за договорами про надання платних ветеринарних послуг № 8 від 02.01.2020 та № 13 від 04.01.2021 у загальному розмірі 81 023 грн. 72 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договорами про надання платних ветеринарних послуг № 8 від 02.01.2020 та № 13 від 04.01.2021 в частині повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги, та відповідно наявністю заборгованості у розмірі 81 023 грн. 72 коп.

Ціна позову складається з суми основного боргу.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 14.07.2021 матеріали справи №923/957/21 передано за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області, у зв`язку з тим, що місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" є: 49006, м. Дніпро, проспект Пушкіна, будинок 55, офіс 426, у той час, як в позовній заяві позивачем вказана наступна адреса відповідача: м. Херсон, вулиця Тираспольська, будинок 31, офіс 409.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2021 матеріали справи № 923/957/21 передано для розгляду судді Фещенко Ю.В.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтями 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2021 позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків протягом 7-ми днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Від позивача засобами електронного зв`язку надійшов лист про усунення недоліків (вх. суду № 38178/21 від 03.08.2021).

Ухвалою суду від 09.08.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Слід відзначити, що поштове відправлення на адресу відповідача, в якому містилася ухвала суду від 09.08.2021, було повернуто 05.10.2021 (майже через два місяці) за зворотною адресою з довідкою АТ "Укрпошта" форми 20 "За закінченням терміну зберігання" (а.с.62-66).

Більше того, суд наголошує, що такі обставини носять систематичний характер, оскільки направлена раніше ухвала суду про залишення позовної заяви без руху від 30.07.2021 також була повернута 23.09.2021 (майже через два місяці) за зворотною адресою з довідкою АТ "Укрпошта" форми 20 "За закінченням терміну зберігання" (а.с.57-61).

З цього приводу суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49006, м. Дніпро, проспект Пушкіна, будинок 55, офіс 426, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача (а.с.42).

Так, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі Правила).

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу (фізичну особу-підприємця).

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

При цьому, суд окремо звертає увагу, що з 01.01.2020 набрали чинності зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку, внесені Постановою Кабінету Міністрів України № 1149 від 27.12.2019, відповідно до яких:

- рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 991 Правил);

- рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 992 Правил).

Таким чином, зберігання відділенням АТ "Укрпошта" поштових відправлень суду, які є "Судовими повістками" в розумінні чинного законодавства України в період більше, ніж три робочі дні, а також їх повернення із непередбачених для "Судових повісток" причин є неправомірним. Більше того, такі дії зумовлюють порушення права позивача на своєчасне вирішення справи судом.

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, ухвалою суду від 09.08.2021, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 07.10.2021 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, а також доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання послуг, строку його дії, порядок та строки надання послуг, факт надання та передачі послуг замовнику, загальна вартість наданих послуг, настання строку їх оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 02.01.2020 між Олешківською районною державною лікарнею ветеринарної медицини (далі - виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" (далі - замовник, відповідач) укладено договір про надання платних ветеринарних послуг № 8 (далі - договір-1, а.с.6), у розділі 1 якого визначений предмет договору, а саме: замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язок на платній основі за заявкою замовника надавати ветеринарні послуги щодо обстеження підконтрольних об`єктів, проводити клінічний огляд, обстеження тварин з наданням консультацій та проведення дезінфекції приміщень по утриманню тварин у відповідності до ЗУ про ветеринарну медицину.

У пунктах 5.2., 5.3. договору-1 сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом одного календарного року. Якщо не пізніше ніж за 1 місяць до кінця терміну дії договору сторона не повідомить іншу сторону письмово про припинення дії договору, він залишається чинним на наступний рік.

Крім того, 04.01.2021 між Олешківською районною державною лікарнею ветеринарної медицини (далі - виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" (далі - замовник, відповідач) укладено договір про надання платних ветеринарних послуг № 13 (далі - договір-2, а.с.8), у розділі 1 якого визначений предмет договору, а саме: замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язок на платній основі за заявкою замовника надавати ветеринарні послуги щодо обстеження підконтрольних об`єктів, проводити клінічний огляд, обстеження тварин та тваринницьких приміщень з наданням консультацій згідно ЗУ про ветеринарну медицину.

У пунктах 5.2., 5.3. договору-2 сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом одного календарного року. Якщо не пізніше ніж за 1 місяць до кінця терміну дії договору сторона не повідомить іншу сторону письмово про припинення дії договору, він залишається чинним на наступний рік.

Доказів зміни, визнання недійсними або розірвання вказаних договорів сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладені правочини за своїм змістом та правовою природою є договорами про надання послуг, які підпадають під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Розділом 2 договорів-1,2 передбачені види ветеринарних послуг та їх вартість, а саме визначено, що перелік ветеринарних послуг та розмір плати за послуги, які виконавець здійснює за договором затверджені наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 18 від 26.01.2016 "Про затвердження розмірів плати за послуги з питань ветеринарної медицини, захисту рослин, охорони прав на сорти рослин, які надаються органами та установами, що входять до сфери управління Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України".

За умовами пункту 3.1. договору-1 для виконання ветеринарних послуг замовник надсилає на адресу виконавця відповідну заявку у письмовій чи усній формі.

У пункті 3.1. договору-2 вказано, що для виконання ветеринарних послуг замовник надсилає на адресу виконавця відповідну заявку у письмовій формі.

Відповідно до пункту 3.2. договорів-1,2 після погодження зазначеної заявки замовника, виконавець розраховує вартість замовлених робіт та надсилає на адресу замовника рахунок на оплату вказаних робіт.

Згідно з пунктом 3.6. договорів-1,2 датою виконання послуг за договором є дата складання акту на проведені роботи.

У пункті 3.7. договорів-1,2 вказано, що після закінчення досліджень (виконання робіт, послуг) виконавець зобов`язаний скласти два примірники акту прийому-передачі виконаних робіт та надати їх будь-яким зручним способом замовнику для підписання.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договорів-1,2, позивачем були надані відповідачу послуги ветеринарної медицини на загальну суму 83 914 грн. 28 коп., на підтвердження чого між позивачем та відповідачем було складено та підписано наступні акти виконаних робіт (наданих послуг):

1) за договором про надання платних ветеринарних послуг № 8 від 02.01.2020:

- акт виконаних робіт (наданих послуг) № 270 від 27.11.2020 на суму 7 237 грн. 12 коп. (а.с. 23);

- акт виконаних робіт (наданих послуг) № 272 від 27.11.2020 на суму 7 237 грн. 12 коп. (а.с. 24);

- акт виконаних робіт (наданих послуг) № 295 від 14.12.2020 на суму 6 733 грн. 12 коп. (а.с. 25);

2) за договором про надання платних ветеринарних послуг № 13 від 04.01.2020:

- акт виконаних робіт (наданих послуг) № 72 від 23.04.2021 на суму 9 925 грн. 63 коп. (а.с. 11);

- акт виконаних робіт (наданих послуг) № 74 від 23.04.2021 на суму 7 237 грн. 12 коп. (а.с. 12);

- акт виконаних робіт (наданих послуг) № 77 від 23.04.2021 на суму 7 237 грн. 12 коп. (а.с. 13);

- акт виконаних робіт (наданих послуг) № 78 від 23.04.2021 на суму 7 673 грн. 69 коп. (а.с. 14);

- акт виконаних робіт (наданих послуг) № 114 від 30.04.2021 на суму 2 340 грн. 80 коп. (а.с. 18);

- акт виконаних робіт (наданих послуг) № 111 від 31.05.2021 на суму 7 565 грн. 92 коп. (а.с. 15);

- акт виконаних робіт (наданих послуг) № 112 від 31.05.2021 на суму 7 565 грн. 92 коп. (а.с. 16);

- акт виконаних робіт (наданих послуг) № 113 від 31.05.2021 на суму 7 565 грн. 92 коп. (а.с. 17);

- акт виконаних робіт (наданих послуг) № 115 від 31.05.2021 на суму 1 755 грн. 60 коп. (а.с. 26);

- акт виконаних робіт (наданих послуг) № 151 від 05.07.2021 на суму 2 173 грн. 60 коп. (а.с. 27);

- акт виконаних робіт (наданих послуг) № 152 від 05.07.2021 на суму 832 грн. 80 коп. (а.с. 28);

- акт виконаних робіт (наданих послуг) № 153 від 05.07.2021 на суму 832 грн. 80 коп. (а.с. 29).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що:

- в період з листопада по грудень 2020 року на виконання умов договору-1 позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 21 207 грн. 36 коп.;

- в період з квітня по липень 2021 року на виконання умов договору-2 позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 62 706 грн. 92 коп., а всього на суму 83 914 грн. 28 коп.

Вказані вище акти підписані позивачем та відповідачем та скріплені їх печатками без будь-яких зауважень; підписанням актів сторони підтверджують факт належного надання послуг відповідно до умов договорів-1,2, про що зазначено в кожному із наведених вище актів.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання замовником акту здачі-прийняття робіт (надання послуг), який є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень відповідача стосовно обсягів, строку, вартості та якості наданих послуг.

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу прийняття послуг за зазначеними актами відповідачем також не заявлено.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов`язань за ним.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця за договором надати послугу відповідає обов`язок замовника оплатити вартість цієї послуги.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У зв`язку з прийняттям у спірний період послуг відповідачем, позивачем виставлені відповідачу рахунки на оплату, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.11-25).

Відповідно до умов пункту 3.3. договорів-1,2 замовник зобов`язаний оплатити рахунок виконавця протягом 3-х днів з моменту його отримання в готівковому або безготівковому порядку. У випадку затримки оплати зазначеного рахунку на строк більш ніж 5 днів виконання заявки замовника призупиняється. Подальше її виконання можливе лише після погодження сторонами вартості робіт, повної її оплати замовником та погодження терміну виконання робіт.

Як зазначає позивач, ним взяті на себе зобов`язання щодо надання послуг були виконані у повному обсязі та належним чином, претензій щодо якості та обсягу наданих послуг відповідач з моменту їх надання і до теперішнього часу не висловлював, в свою чергу відповідачем взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг були порушені - надані послуги були оплачені лише частково, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 81 023 грн. 72 коп., що і стало причиною звернення позивача із позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи визначені контрагентами у підпункті 3.3. договору порядок розрахунків за надані послуги, приймаючи до уваги їх прийняття відповідачем за актами приймання-передачі, строк оплати на залишкову суму 81 023 грн. 72 коп. є таким, що настав.

В той же час, суд не досліджує питання фактичного отримання рахунків на оплату наданих у спірний період послуг, оскільки:

- за своєю природою рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а в даному випадку такі реквізити містилися, зокрема у договорах про надання платних ветеринарних послуг № 8 від 02.01.2020 та № 13 від 04.01.2021;

- ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а відсутність рахунку-фактури не звільняє боржника від обов`язку з оплати наданих товарів (послуг).

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у справі №918/537/18 від 02.07.2019, у справі № 910/19702/17 від 20.12.2018, у справі № 910/21406/17 від 10.10.2018, у справі № 910/22589/17 від 05.09.2018, у справі № 905/915/17 від 13.07.2018.

Отже, з моменту складання актів виконаних робіт (наданих послуг) у відповідача (замовника) виник обов`язок з оплати наданих за кожним з вказаних актів послуг у строки, передбачені пунктом 3.3. договорів.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження повної оплати наданих позивачем в період з листопада 2020 року по липень 2021 року послуг на залишкову суму 81 023 грн. 72 коп. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Крім того, наявність вказаної заборгованості підтверджена позивачем та відповідачем в Акті звірки взаєморозрахунків станом на 06.07.2021 (а.с.10).

Враховуючи зазначені вище норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 81 023 грн. 72 коп.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь прокуратури підлягає 2 270 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Олешківської районної державної лікарні ветеринарної медицини до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" про стягнення заборгованості за договорами про надання платних ветеринарних послуг № 8 від 02.01.2020 та № 13 від 04.01.2021 у загальному розмірі 81 023 грн. 72 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" (49006, м.Дніпро, проспект Пушкіна, будинок 55, офіс 426; ідентифікаційний код 32853429) на користь Олешківської районної державної лікарні ветеринарної медицини (75100, Херсонська область, м. Олешки, вулиця Олімпійська, будинок 94; ідентифікаційний код 00711284) - 81 023 грн. 72 коп. основного боргу та 2 270 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 07.10.2021.

Суддя Ю.В. Фещенко