ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.09.2021 Справа № 905/911/21 Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

секретар судового засідання за дорученням (помічник судді) Спекторенко М.І.

розглянувши матеріали справи за позовом: Акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій» (пр-т Гагаріна, б.22, Харків, 61001 )

до відповідача-1: Фізичної особи - підприємця Котолупенко Віталія Володимировича ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача -2: Товариства з обмеженою відповідальністю «І-Тревелс» (буд. 21 вул. Польова, Київ 56, 03056, )

про: 1) зобов`язання ФОП Котолупенко В.В. припинити незаконні пасажирські перевезення на міжміському міжобласному маршруті загального користування «Харків-Маріуполь»; 2) заборонити ТОВ «І-Тревелс» здійснювати продаж квитків на проїзд за незаконним міжміським міжобласним маршрутом загального користування «Харків-Маріуполь», перевезення за яким виконуються ФОП Котолупенко В.В. без отримання дозвільних документів

Представники сторін:

від позивача: Франковський Є.В. - адвокат;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: Абрамович Н.О. - адвокат (в режимі відеоконференції).

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Харківське підприємство автобусних станцій» звернулось з позовною заявою до відповідача-1: Фізичної особи - підприємця Котолупенко Віталія Володимировича, відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «І-Тревелс» про: 1) зобов`язання ФОП Котолупенко В.В. припинити незаконні пасажирські перевезення на міжміському міжобласному маршруті загального користування «Харків-Маріуполь»; 2) заборонити ТОВ «І-Тревелс» здійснювати продаж квитків на проїзд за незаконним міжміським міжобласним маршрутом загального користування "Харків-Маріуполь", перевезення за яким виконуються ФОП Котолупенко В.В. без отримання дозвільних документів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач-1 здійснює незаконні перевезення, які завдають шкоду та порушують права та інтереси позивача, як законного перевізника на міжміському міжобласному маршруті загального користування «Харків - Маріуполь». Стосовно вимог, заявлених до відповідача-2, позивач зазначає про те, що внаслідок здійснення агентської діяльності від імені та за рахунок відповідача-1, шляхом продажу квитків на проїзд за незаконним маршрутом пасажирських перевезень, відповідач-2 створює умови розвитку ринку нелегальних пасажирських перевезень, чим порушує права та охоронювані законом інтереси.

Ухвалою господарського суду від 25.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 09.06.2021р.

09.06.2021 від відповідача-2 надійшов відзив б/н від 08.06.2021 на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки вважає, що відповідач-2 на підставі агентського договору здійснює комерційне посередництво і надає відповідачу-1 послуги з оформлення продажу квитків та їх повернення, які дозволені законом. Як вказує відповідач-2, відповідно до умов Агентського договору та норм чинного законодавства, продавцем квитків на пасажирські перевезення є відповідач-1, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «І-Тревелс» діє виключно за дорученням та в інтересах принципала (відповідач-1), а майнові наслідки від такої діяльності настають саме для останнього, а не для агента, який є комерційним посередником між перевізником та пасажирами. Тобто, відповідач-2 стверджує, що на його діяльність не можуть поширюватись жодні наслідки в разі встановлення незаконності перевезень, здійснюваних перевізником, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «І-Тревелс» безпосередньо не бере участі в правовідносинах, пов`язаних із здійсненням перевізником господарської діяльності. До того ж, як зазначає відповідач-2 у своєму відзиві, перевізник, відповідно до умов Агентського договору, гарантує Товариству з обмеженою відповідальністю «І-Тревелс» законність його діяльності, а будь-які наслідки порушення такого положення договору покладаються на перевізника.

Ухвалою господарського суду від 09.06.2021 відкладено підготовче засідання у справі на 06.07.2021

14.06.2021 до господарського суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-2 б/н від 14.06.2021, в якій останній зазначає, що відповідач-2 є повноцінним суб`єктом в процесі продажу квитків на перевезення та продаючи їх пасажирам на маршрут «Харків-Маріуполь», за якими здійснює перевезення ФОП Котолупенко В.В., який є незаконним перевізником, оскільки не має відповідних дозвільних документів на здійснення перевезень за відповідним маршрутом, порушує чинне законодавство України в той же мірі, що й відповідач-1. Позивач наголошує, що всі відправлення автобусів за регулярними маршрутами повинні справлятися виключно з автостанцій, а укладення договорів з перевізниками, що здійснюють перевезення можливо тільки за наявності дозволу органів виконавчої влади на обслуговування маршрутів загального користування. Відсутність дозволу у перевізника унеможливлює укладення договору між перевізником та автостанцією. Своєю чергою, за надання обов`язкових послуг автостанцій з осіб, які придбавають проїзні квитки, стягують автостанційний збір, що входить до вартості квитка. Отже, законні перевізники, які здійснюють перевезення за спірним маршрутом та позивач, як автостанція з якої повинне здійснюватися відправлення всіх автобусів зазнають збитків у вигляді недоотриманого прибутку за недоотриманий розмір автостанційного збору. На думку позивача, вимоги за позовом є ефективним засобом правового захисту, до того ж суд має право визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

18.06.2021 до господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії відповіді на адвокатський запит Державної служби з безпеки на транспорті №3486/2.2/15-21, копію відповіді відповідача-2 від 07.06.2021.

02.07.2021 до господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії відповіді на адвокатський запит Міністерства інфраструктуру України №6576/37/10-2 від 31.05.2021.

06.07.2021 до господарського суду від представника відповідача-2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому останній зазначає, що в законодавстві не встановлено обов`язку агента (яким є відповідач-2) перевіряти дозвільні документи перевізника, оскільки, відповідно до умов договору, укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2, агент добросовісно розраховує на наявність відповідних документів. Окрім цього, відповідач-2 наголошує, що, як зазначалося у відзиві на позовну заяву, останній здійснює лише посередницьку функцію між перевізником та пасажиром; збитків позивачу така діяльність не завдає. Враховуючи зазначене, відповідач-2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 06.07.2021 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 23.08.2021 та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 28.07.2021.

Ухвалою господарського суду від 28.07.2021 відкладено підготовче засідання на 17.08.2021.

16.08.2021 до господарського суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остатній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає, що своєю діяльністю не порушує прав позивача. Додатком до відзиву є копія Ліцензії серії АЕ № 573328, видана Державною інспекцією України з безпеки наземного транспорту Фізичній особі-підприємці Котолупенко В.В. на здійснення внутрішніх та міжнародних перевезень пасажирів автобусами.

16.08.2021 до господарського суду від представника відповідача-2 надійшли пояснення б/н від 13.08.2021, в яких останній повідомляє, що агентський договір та угода про використання комп`ютерного програмного комплексу «GillBus», які укладені між відповідачем-1 та відповідачем-2 є рамковими, тобто такими, що не передбачають переліку конкретних маршрутів, за якими здійснюються пасажирські перевезення. Зазначені договори є чинними, разом з тим, відповідач-2 зазначає, що через сайт https://busfor.ua/ не здійснюється продаж квитків на пасажирські перевезення за спірним маршрутом, на доказ чого надає роздруківку з програми «Gillbus».

Ухвалою суду від 17.08.2021 призначено розгляд справи по суті на 07.09.2021.

26.08.2021 до господарського суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-1, в якому зазначено, що останнім пропущено строк на подання відзиву на позов, встановлений приписами ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Позивач зазначає, що відповідачем-2 здійснюються саме регулярні пасажирські перевезення, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачем-2. Така діяльність відповідача-1, без укладеного договору між автостанцією та перевізником, на думку позивача, завдає йому шкоду у вигляді неотриманого автостанційного збору.

03.09.2021 до господарського суду від відповідача-2 надійшли пояснення, в яких останнім наведена правова позиція Господарського суду Дніпропетровської області, який розглядав справу з тотожнім предметом позову.

07.09.2021 до господарського суду надійшли заперечення відповідача-1 на відповідь на відзив, де зазначено, що строк на подання відзиву на позовну заяву відповідачем-1 не попущено, оскільки останній ухвалу суду про відкриття провадження у справі не отримував. Відповідач-1 наголошує, що своєю діяльністю права позивача не порушував.

17.09.2021 до господарського суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, де останній зазначає, що регулярні пасажирські перевезення на міжміських маршрутах в обов`язковому порядку мають здійснюватися з відповідної автостанції, у свою чергу здійснення таких перевезень відповідачем-1 всупереч нормам Закону України, який не має відповідних документів на перевезення пасажирів конкретним маршрутом, поза межами автостанцій з інших місць в м. Харкові, призводить до порушення права позивача на отримання прибутку у вигляді автостанційного збору.

Ухвалами господарського суду від 07.09.2021 та 20.09.2021 оголошено перерву у судовому засіданні до 20.09.2021 та до 28.09.2021 відповідно.

Розглянувши матеріали справи у повному обсязі, дослідивши та надавши оцінку кожному доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, заслухавши доводи та міркування учасників судового процесу, з`ясувавши фактичні обставини справи, господарський суд встановив наступне.

Основним видом діяльності позивавча є послуги з допоміжного обслуговування наземного транспорту, який передбачає продаж квитків населенню, прийом та відправлення автобусів і пасажирів (КВЕД 52.21 «Допоміжне обслуговування наземного транспорту»).

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про автомобільний транспорт» автостанції надають пасажирам послуги, пов`язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, пов`язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху. За надання обов`язкових послуг автостанцій з осіб, які придбавають проїзні квитки, стягують автостанційний збір, що входить до вартості квитка.

Господарським судом встановлено, що на регулярній основі Товариством з обмеженою відповідальністю «І-Тревелс» здійснювалось реалізація квитків на проїзд за міжміським міжобласним маршрутом «Харків-Маріуполь» о 09:30 год. з місцем відправлення у м. Харкові - зупинка Залізничний вокзал «Південний» (біля «МакДональдз») м. Харків, вул. Полтавський шлях.

На підтвердження цього факту позивачем надані скриншоти з вебсайту https://busfor.ua, які в розумінні господарського процесуального законодавства є електронними доказами, зафіксованими на паперових носіях, з яких вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «І-Тревелс» в мережі Інтернет здійснюється продаж квитків на проїзд за маршрутом Харків - Маріуполь о 09:30 год. з Залізничного вокзалу «Південний» (біля «МакДональз»), вул. Полтавський шлях вартістю 500,00 грн., перевізником за маршрутом вказаний відповідач-1.

12.05.2021 позивачем придбано квиток №15997319 «Харків-Маріуполь» о 09:30 год. з місцем відправлення у м. Харкові - зупинка Залізничний вокзал «Південний» (біля «МакДональдз») м. Харків, вул. Полтавський шлях, перевізник Мilvus - Bus/»Котолупенко В.В.» ФОП (копія міститься в матеріалах справи).

Відправлення автобусу відповідача-1 здійснювалось з Залізничного вокзалу «Південний» (біля «МакДональдз»), що не є зупинкою для посадки та висадки пасажирів.

За переліком затверджених маршрутів загального користування у міжобласному сполученні, який розміщений на офіційному вебсайті Державної служби з безпеки на транспорті та міститься за посиланням https://dsbt.gov.ua/uk/storinka/perelik-mizhoblasnyh-avtobusnyh-marshrutiv-zagalnogo-korystuvannya встановлено, що дозвіл на пасажирські перевезення за міжміським міжобласним маршрутом загального користування «м. Харків - м. Маріуполь» відповідачу-1 не видавався.

Матеріали справи містять копію Ліцензії серії АЕ № 573328, виданої Державною інспекцією України з безпеки наземного транспорту Фізичній особі-підприємці Котолупенко В.В. на здійснення внутрішніх та міжнародних перевезень пасажирів автобусами. Будь-яких інших дозвільних документів на право здійснення послуг з перевезення пасажирів відповідачем-1 до суду не надано.

Відповідно до листа Державної служби з безпеки на транспорті №3486/2.2/15-21 від 25.05.2021 ФОП Котолупенко Віталій Володимирович на обслуговування міжобласного маршруту загального користування м. Харків - м. Маріуполь не призначався та не отримував дозвільних документів.

Листом Міністерства інфраструктури України №6576/37/10-21 від 31.05.2021, повідомлено, що Мінінфраструктури, як організатором перевезень, не приймались рішення щодо визнання переможцем на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі області (міжобласний маршрут) перевізника ФОП Котолупенка Віталія Володимировича.

Договір, предметом якого є надання послуг та виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям пасажирів, між позивачем, як автостанцією, та відповідачем-1, як автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, не укладався.

01.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «І-Тревелс» (далі - агент, відповідач-2) та Фізичною особою-підприємцем Котолупенком Віталієм Володимировичем (далі - перевізник, відповідач-1) укладено агентський договір №ПК-ОВВ-737-01-04-21 (далі - Договір). Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

За приписами п. 1.1 Договору, агент, діючи від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок перевізника надає посередницькі послуги з оформлення продажу пасажирського перевезення/квитка (послуги), на умовах отримання у 100% розмірі попередньої оплати за квиток від споживача, що придбаває квиток, та здійснює оформлення повернення невикористаного перевезення (квитка) на умовах наданих перевізником з подальшим поверненням коштів споживачеві, а перевізник сплачує винагороду за надання послуг у порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 1.3 Договору, агент надає послуги: за допомогою Глобальної Дистрибутивної Системи «Програмний комплекс «GillBus - GDS» (ПК), яка належить на правах власності агенту та являє собою намір інструкцій з`єднаний з базою даних, виражених у формі. Здатної для зчитування комп`ютером, які приводять його в дію для забезпечення обміном інформації. У тому числі для обліку взаєморозрахунків між користувачами, виражена в об`єктному коді; шляхом оформлення продажу/повернення відповідного квитка, що генерується у ПК із подальшим відображенням і збереженнями всіх даних у ПК.

Згідно з п. 1.6 Договору квиток є проїзним документом, що засвідчує укладення договору перевезення між перевізником та особою, якій надається послуга з перевезення транспортним засобом (пасажир) і надає останньому право на одержання транспортних послуг.

Відповідно до п. 1.7 Договору ПК не є документом, але дані, сформовані в ПК, визнаються як беззастережні й обов`язкові до використання сторонами, а також є підставою для здійснення взаєморозрахунків між сторонами та формування первинних документів, передбачених Договором.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що агентська винагорода за цим договором становить 15% від вартості проїзду, до якої входить вартість за тарифом, страховий платіж та податок на додану вартість. Даний вид винагороди не призводить до подорожчання вартості квитка.

Згідно з п. 3.3 Договору агентська винагорода нараховується і виплачується перевізником за кожен реалізований агентом квиток.

Відповідно до п. 8.1 Договору перевізник гарантує, що отримав всі необхідні дозвільні документи на виконання рейсу квитка на які реалізує в межах Договору агент.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021(п. 14.1 Договору).

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

Аналізуючи положення Договору, встановлено, що відповідач-2 здійснює агентську діяльність від імені та за рахунок автобусного перевізника - відповідача-1, шляхом продажу квитків на здійснювані ним пасажирські перевезення, у тому числі за нелегальним маршрутом пасажирських перевезень «Харків-Маріуполь» з часом відправлення з м. Харкова о 09:30 год., що регулюється вищевказаним Договором.

01.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «І-Тревелс» та Фізичною особою-підприємцем Котолупенком Віталієм Володимировичем, як користувачем, укладено угоду №АЛ-ОВВ-737-01-04-21 про надання послуг з використання комп`ютерного програмного комплексу «GillBus» (далі - Угода), за змістом п.1.1. якого компанія в порядку та на умовах, визначених у цій угоді, надає користувачу дозвіл на використання програмного комплексу «GillBus - GDS», «GillBus - IDS», «GillBus - STN» та «E - Travels On - line», а користувач в порядку та на умовах, визначених у цій угоді, здійснює плату за використання ПК.

Згідно з п. 1.3 Угоди ПК застосовується при здійсненні підприємницької діяльності та надає можливість: управляти базою даних квитків; формувати звітну документацію; генерувати форму звітності відповідно до потреб користувачів; обліковувати операції з продажу/повернення квитків; формувати розклад рейсів; вести необхідні електронні реєстри.

Доступ до ПК здійснюється через вебсайт без необхідності додаткового встановлення компонентів (п.1.4 Угоди).

Ця угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до кінця календарного року, в якому він укладений (п.15.1).

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

Господарський суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Законом України «Про автомобільний транспорт» визначені засади організації та діяльності автомобільного транспорту та регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до ст. 35 зазначеного Закону послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень (ст. 1 вищевказаного Закону).

Нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт (ст. 1 Закону).

Положеннями ст. 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування приміських та міжміських, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються дозволом органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування автобусних маршрутів, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування (рейсів), які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника.

Статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

З аналізу ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» вбачається, що обов`язковими документами, необхіднім для здійснення регулярних пасажирських перевезень, для автомобільного перевізника є ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Нормативне тлумачення змісту терміну «ліцензування» наведене в п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», відповідно до якої ліцензування - засіб державного регулювання провадження видів господарської діяльності, спрямований на забезпечення безпеки та захисту економічних і соціальних інтересів держави, суспільства, прав та законних інтересів, життя і здоров`я людини, екологічної безпеки та охорони навколишнього природного середовища.

Приписами п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначено, що такий вид господарської діяльності як перевезення пасажирів підлягає ліцензуванню.

Дозвіл органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування - документ, який надає право на здійснення перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування (ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Відповідно до п. 14 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 18.02.1997 №176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2007 року № 1184) (далі - Правила) регулярні перевезення організовують відповідні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (організатори регулярних перевезень) згідно з програмами розвитку автомобільного транспорту на відповідній території з метою задоволення потреби населення у перевезеннях з урахуванням пропозицій громадян, підприємств, установ, організацій і автомобільних перевізників.

Віповідно до п. 16 Правил забезпечення організації пасажирських перевезень покладається на міжміському і приміському маршрутах, що виходять за межі території області (міжобласний маршрут), - на Мінінфраструктури.

Положеннями п. 30 Правил встановлено, що перевезення пасажирів за приміськими та міжміськими маршрутами, які виходять за межі території областей (міжобласні маршрути), здійснюється на підставі дозволу, який видається в установленому законодавством порядку.

На виконання ст. 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» розроблено Наказ Міністерства транспорту та зв`язку України «Про затвердження форми дозволу на перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах загального користування, порядку його видачі та анулювання» від 07.05.2010 №279 (далі - Наказ), який визначає процедуру видачі та анулювання дозволу на перевезення пасажирів на приміських та міжміських автобусних маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути) (далі - міжміські та приміські маршрути).

Приписами п. 2.1 Наказу встановлений вичерпний перелік підстав для надання Державною службою України з безпеки на транспорт дозволу на перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах загального користування:

а) за результатами конкурсу визнаний переможцем;

б) за результатами конкурсу посів друге місце, у разі якщо перевізник-претендент, який став переможцем конкурсу, надав письмову відмову від одержання дозволу на перевезення;

в) за результатами конкурсу посів друге місце, у разі дострокового анулювання дозволу суб`єкта господарювання, який був визнаний переможцем конкурсу;

г) є тимчасовим, у разі анулювання дозволу на перевезення за відсутності суб`єкта господарювання, який за результатами конкурсу посів друге місце, або при його письмовій відмові від отримання дозволу на перевезення;

ґ) є тимчасовим, у разі відкриття нового автобусного маршруту або нового рейсу для вивчення доцільності його функціонування;

д) є тимчасовим, у разі визнання недійсним чи скасування судом рішення конкурсного комітету;

е) є тимчасовим, у разі зупинення судом рішення конкурсного комітету.

Згідно зі ст. 43 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах. Порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081 (зі змінами), визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, а також процедуру визначення автомобільного перевізника.

Відповідно до абз. 4 ст. 14 Закону України «Про автомобільний транспорт» формування, затвердження та ведення реєстру міжнародних та міжміських і приміських автобусних маршрутів загального користування здійснюються у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Механізм формування, затвердження та ведення реєстру міжнародних, міжміських та приміських автобусних маршрутів загального користування, а також Єдиного електронного реєстру автобусних маршрутів визначається Порядком формування, затвердження та ведення реєстру міжнародних, міжміських та приміських автобусних маршрутів загального користування, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України №305 від 20.05.2013(далі - Порядок).

Відповідно до п. 1.4 Порядку ведення Єдиного електронного реєстру та забезпечення його функціонування з метою підвищення безпеки перевезень автомобільним транспортом загального користування здійснюються Державною службою України з безпеки на транспорті.

Формування та ведення Єдиного електронного реєстру полягає у реєстрації та відображенні актуального стану маршрутної мережі, внесенні до неї нових, реєстрації змін до діючих, а також виключення з неї автобусних маршрутів загального користування, що здійснюється на підставі інформації, наданої організаторами пасажирських перевезень (п.1.5 Порядку). Відомості, що містяться в Єдиному електронному реєстрі, є відкритими, загальнодоступними та оприлюднюються шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Державної служби України з безпеки на транспорті (п. 1.6 Порядку).

Інформація до реєстру міжнародних, міжміських та приміських автобусних маршрутів загального користування вноситься організатором пасажирських перевезень на відповідному автобусному маршруті загального користування протягом трьох робочих днів з дати прийняття ним рішення (п. 2.1 Порядку) з дотриманням вимог п. 2.3 Порядку.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 32 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що відносини автомобільного перевізника, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій визначаються договором. Предметом договору автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям пасажирів. Відправлення чи прибуття автобусів приміських, міжміських та міжнародних автобусних маршрутів загального користування здійснюється тільки з автостанцій, а в разі їх відсутності - із зупинок, передбачених розкладом руху.

Пунктом 2 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту також визначено, що вартість квитка - сума, що складається з вартості проїзду автобусом, автостанційного збору, плати за послуги з попереднього продажу квитків (за наявності такої).

Пунктом 116 Правил визначено, що за надання обов`язкових послуг, передбачених статтею 36 Закону України «Про автомобільний транспорт», з осіб, які придбавають квитки, справляється автостанційний збір, що включається до вартості квитка.

Розмір автостанційного збору визначається власником автостанції на підставі економічно обґрунтованого розрахунку.

Розмір автостанційного збору для пасажирів, що придбавають квитки у автомобільного перевізника, водія чи іншого суб`єкта господарювання, уповноваженого на це автомобільним перевізником, встановлюється за згодою автомобільного перевізника та власника автостанції, з території якої пасажир повинен здійснити відправлення.

Пунктом 116 Правил визначено, що перелік послуг, які надаються автостанцією автомобільному перевізникові, їх обсяги і вартість визначаються в договорі, укладеному між ними.

Зважаючи на конкретні обставин справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, надані учасниками справи в процесу розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій» у повному обсязі, виходячи з наступного.

Враховуючи положення ст. 5 ГПК України, позивач обґрунтовано вважає, що звернення до суду з позовом, предметом якого є зобов`язання відповідачів вчинити певні дії є ефективним засобом захисту його порушених прав та інтересів. Автостанція має право на отримання плати за послуги, які нею надаються як пасажирам, так і перевізникам. Зазначена плата стягується у вигляді плати за послуги, які автостанція надає перевізнику та автостанційного збору, який включається до вартості квитка на проїзд відповідним маршрутом.

Приписами ст. 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.

Тотожна норма закріплена в Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення (ст. 20).

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що такий спосіб захисту як припинення дії, яка порушує право передбачений нормами чинного законодавства.

З урахуванням того, що регулярні пасажирські перевезення на міжміських маршрутах в обов`язковому порядку мають здійснюватися з відповідної автостанції, - здійснення таких перевезень з порушення норм Закону України «Про автомобільний транспорт» перевізником, який не має відповідних документів на перевезення пасажирів конкретним маршрутом, поза межами автостанцій з інших місць в м. Харкові, призводить до того, що позивач не отримує прибуток у вигляді автостанційного збору, який надходить йому від продажу квитків на автобусні рейси та у вигляді плати за послуги, які автостанція надає перевізнику за договором.

Наявна в матеріалах справи копія Ліцензії серії АЕ № 573328, видана Державною інспекцією України з безпеки наземного транспорту Фізичній особі-підприємці Котолупенко В.В. на здійснення внутрішніх та міжнародних перевезень пасажирів автобусами, не є достатнім доказом на підтвердження законності та легітимності таких перевезень, оскільки Законом України «Про автомобільний транспорт» встановлено перелік обов`язкових документів, необхідних для здійснення регулярних пасажирських перевезень для автомобільного перевізника, серед яких окрім ліцензії, визначені інші документи, зокрема, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах. Зазначена норма не є альтернативною, тобто такою, що визначає обов`язковим наявність лише одного документу (будь-якого із зазначених), а встановлює саме імперативний перелік документів, наявність яких у сукупності дозволить вважати діяльність з перевезення правомірною.

Надані у судовому засіданні пояснення відповідача-1 щодо здійснення ним саме нерегулярних перевезень пасажирів, не приймаються судом до уваги з огляду на те, що останнім належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст. 77-79 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), не доведено факту здійснення таких перевезень на нерегулярній основі.

Відповідно до принципу змагальності, встановленому ст. 12 ГПК України та згідно з ч. 1 ст. 81 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, в цьому випадку суд вбачає порушення відповідачем-1 засади організації та діяльності автомобільного транспорту, що визначені загальними засадами, ст.ст. 32, 36 Закону України «Про автомобільний транспорт», що безпосередньо полягають в обов`язковості встановлення відносин, суб`єктами яких є як позивач, так і відповідач-1 за вимогами цього Закону.

На переконання відповідача-2, факт незаконної діяльності перевізника встановлюється не позивачем, а належним суб`єктом, уповноваженим на те законом. Зазначене твердження не приймаються судом до уваги , зважаючи на наступне.

За змістом ч. 7 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» вбачається, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, поміж іншого, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Господарський суд погоджується з тим, що Державна служба України з безпеки на транспорті, зокрема, відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті та за змістом ст. 238 Господарського кодексу України може застосовувати адміністративно-господарські санкції за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання.

Проте, в цьому випадку вимога про припинення незаконних перевезень, здійснюваних відповідачем-1, є окремою юрисдикційною формою захисту прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки протиправна поведінка перевізника може бути припинена за рішенням суду в тому випадку, коли такого захисту потребують права іншої особи (як то, наприклад, законний власник об`єкта нерухомості, поряд з яким зведено об`єкт самочинного будівництва іншою особою, має право вимагати знесення такого об`єкту самочинного будівництва, незалежно від застосування уповноваженими органами державної влади санкцій за незаконне будівництво, якщо доведе, що в такий спосіб буде захищено його право).

Частиною 1 ст. 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 2 ст. 45 ГПК України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною 2 ст. 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справ, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зважаючи на приписи ст. 4 ГПК України наведені норми чинного законодавства визначають об`єктом захисту, у тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, зокрема, шляхом звернення з позовом до суду (ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Оскільки незаконні пасажирські перевезення, що здійснює відповідач-1 за маршрутом «м. Харків - м. Маріуполь», здійснюються без дозвільних документів, передбачених профільним законодавством, без укладання договору з позивачем як автостанцією, основною діяльністю якої є надання послуг та виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям пасажирів, факт порушення законних прав та охоронюваних інтересів позивача є доведеним.

Обґрунтовуючи позовну вимогу до відповідача-2 позивач посилається на те, що діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю «І-Тревелс» з офіційної та публічної реалізації квитків на проїзд за незаконним маршрутом пасажирських перевезень сполученням «Харків-Маріуполь», що здійснюються перевізником є протиправною та такою, що сприяє порушенню вимог профільного законодавства та створює умови розвитку ринку нелегальних пасажирських перевезень, та водночас порушує права та інтереси позивача, як автостанції з надання пасажирам послуг, пов`язаних з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам - послуг, пов`язаних з обов`язковим відправленням та прибуттям автобусів з автостанцій згідно з розкладом руху.

Відповідач-2 заперечує проти задоволення позовної вимоги, вважаючи, що відповідно до умов Агентського договору та норм чинного законодавства, продавцем квитків на пасажирські перевезення є відповідач-1, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «І-Тревелс» діє виключно за дорученням та в інтересах принципала (відповідач-1), а майнові наслідки від такої діяльності настають саме для останнього, а не для агента, який є комерційним посередником між перевізником та пасажирами.

На думку відповідача-2, на його діяльність не можуть поширюватись жодні наслідки в разі встановлення незаконності перевезень, здійснюваних перевізником, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «І-Тревелс» безпосередньо не бере участі в правовідносинах, пов`язаних зі здійсненням перевізником господарської діяльності, а виконує лише посередницьку функцію між перевізником та пасажиром До того ж, як зазначає відповідач-2, перевізник, відповідно до умов Агентського договору, гарантує Товариству з обмеженою відповідальністю «І-Тревелс» законність його діяльності, а будь-які наслідки порушення такого положення договору покладаються на перевізника.

Господарський суд дійшов висновку, що в цьому випадку продаж квитків відповідачем-2 є складовою частиною незаконних пасажирських перевезень, які здійснювались відповідачем-1 та є предметом розгляду у цій справі. Тобто агент своєю діяльністю, що за своєю правовою природою є протиправною, створював відповідні передумови для здійснення незаконної (як встановлено судом вище) господарської діяльності відповідачем-1.

Аналізуючи дефініцію «регулярні пасажирські перевезення», закріплену Законом України «Про автомобільний транспорт» можна дійти висновку, що учасниками таких правовідносин є власне перевізник та пасажир. Отже, для існування правовідносин з перевезення пасажирів обов`язковим є саме цей суб`єктний склад.

Як зазначає сам відповідач-2, у відносинах з відповідачем-1 він виступав посередником між ним та пасажиром. Тобто, саме діяльністю відповідача-2 формувався суб`єктний склад незаконних пасажирських перевезень, які розглядаються в межах цієї справи.

Наслідком здійснення незаконних пасажирських перевезень та продажу квитків на такі перевезення, як їх складової, стало порушення прав позивача, які й зумовили його звернутися за захистом свого немайнового права до суду.

Господарський суд погоджається з твердженнями позивача про те, що реалізовуючи квитки пасажирам на маршрут «Харків-Маріуполь», за якими здійснює перевезення ФОП Котолупенко В.В., відповідач-2 порушує чинне законодавство України, оскільки виступає агентом незаконного перевізника та продає квитки на незаконний маршрут, тим самим порушує чинне законодавство України.

Судом вбачається, що відповідач-2, як агент (повірений), вчиняє певні юридичні дії від імені та в інтересах іншої особи будучи повністю обізнаним про здійснювану господарську діяльність довірителя.

Твердження відповідача-2 про те, що відповідно до п. 8.1 перевізник гарантує, що отримав всі необхідні дозвільні документи на виконання рейсу та відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю «І-Тревелс» не мало обов`язку встановлювати законність чи незаконність таких перевезень, презюмуючи добросовісність контрагента, не приймається судом до уваги виходячи з того, що таке положення Договору не звільняє відповідача-2 від дотримання ним самим принципу добросовісності при здійсненні господарської діяльності.

Справедливість, добросовісність і розумність є загальними засадами цивільного законодавства, закріпленими ст. 3 Цивільного кодексу України.

Принцип добросовісності за своєю правовою природою є одним із засобів обмеження принципу свободи договору сторін, способом утримання сторін від зловживання своїми правами при виконанні договору.

Основне призначення цього принципу в наданні судам більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи для встановлення об`єктивної істини.

Так, наприклад, особа, яка вбачає недобросовісну поведінку контрагента, не може вважатися такою, що сама дотримується принципу добросовісності, оскільки сприяє продовженню такої поведінки. Уникнення від необхідності бути обізнаним в законності або незаконності діяльності контрагента, не звільняє особу від відповідальності за свідоме сприяння вчиненню протиправної діяльності контрагента, у разі встановлення факту такої діяльності.

Враховуючи вищевикладене, позов Акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій» до відповідача-1 - Фізичної особи - підприємця Котолупенка Віталія Володимировича, відповідача-2 - Товариства з обмеженою відповідальністю «І-Тревелс» про: 1) зобов`язання ФОП Котолупенко В.В. припинити незаконні пасажирські перевезення на міжміському міжобласному маршруті загального користування «Харків-Маріуполь»; 2) заборонити ТОВ «І-Тревелс» здійснювати продаж квитків на проїзд за незаконним міжміським міжобласним маршрутом загального користування «Харків-Маріуполь», перевезення за яким виконуються ФОП Котолупенко В.В. без отримання дозвільних документів підлягає задоволенню в повному обсязі. .

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача-1, оскільки підставою для подання позовної заяви стала протиправна поведінка останнього.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129 ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій» до відповідача-1 - Фізичної особи - підприємця Котолупенка Віталія Володимировича, відповідача-2 - Товариства з обмеженою відповідальністю «І-Тревелс» про: 1) зобов`язання ФОП Котолупенко В.В. припинити незаконні пасажирські перевезення на міжміському міжобласному маршруті загального користування «Харків-Маріуполь»; 2) заборонити ТОВ «І-Тревелс» здійснювати продаж квитків на проїзд за незаконним міжміським міжобласним маршрутом загального користування «Харків-Маріуполь», перевезення за яким виконуються ФОП Котолупенко В.В. без отримання дозвільних документів - задовольнити повністю.

Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Котолупенка Віталія Володимировича ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) припинити незаконні пасажирські перевезення на міжміському міжобласному маршруті загального користування «Харків-Маріуполь».

Заборонити ТОВ «І-Тревелс» (вул. Польова, буд. 21, м. Київ, 03056, ) здійснювати продаж квитків на проїзд за незаконним міжміським міжобласним маршрутом загального користування «Харків-Маріуполь», перевезення за яким виконуються Фізичною особою-підприємцем Котолупенком В.В. без отримання дозвільних документів

Стягнути з відповідача-1 витрати на оплату судового збору у розмірі 4 540,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 28.09.2021 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08.10.2021.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач: Акціонерне товариство "Харківське підприємство автобусних станцій" (пр-т Гагаріна, б.22, м. Харків, 61001 ).

Відповідач-1: Фізична особа - підприємць Котолупенко Віталій Володимирович ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач-2: Товариство з обмеженою відповідальністю "І-Тревелс" (вул. Польова, буд. 21, м. Київ, 03056, ).

Суддя О.М. Сковородіна