УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

11.10.2021Справа № 910/16410/21

За заявою Державної установи «Держгідрографія» про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 910/16410/21

За позовом Державної установи «Держгідрографія»

до Державної служби морського та річкового транспорту України

про визнання протиправними дій, визнання незаконним та скасування наказу

Суддя Літвінова М.Є.

Без виклику представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Державна установа «Держгідрографія» звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби морського та річкового транспорту України про визнання протиправними дій, визнання незаконним та скасування наказу.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказав на те, що відповідачем видано наказ від 10.09.2021 № 458 «Про здійснення позапланового аудиту», який не відповідає регламентованим видам проведення оцінки підрозділом внутрішнього аудиту та суперечить вимогам підпункту 1 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів від 28.09.2011 №1001.

Крім того, позивач зазначив, що організація та здійснення внутрішнього аудиту ДУ «Держгідрографія» є перевищенням службових обов`язків та зловживання управлінськими правами посадових осіб Державної служби морського та річкового транспорту України, а саме: голови Кіндратіва В. та начальника відділу внутрішнього аудиту Сахарової Н.

За таких обставин, позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Державної служби морського і річкового транспорту щодо видання наказу від 10.09.2021 № 458 «Про здійснення позапланового аудиту Державної установи «Держгідрографія»;

- визнати протиправними дії посадових осіб відповідача - начальника відділу внутрішнього аудиту Сахарової Н. вчинені при проведенні позапланового аудиту Державної установи «Держгідрографія»;

- визнати незаконним та скасувати наказ Державної служби морського і річкового транспорту від 10.09.2021 № 458 «Про здійснення позапланового аудиту Державної установи «Держгідрографія».

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом:

- заборонити Державній службі морського та річкового транспорту України, місцезнаходження: 03110, м. Київ, вул. Преображенська, буд. 25, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 41886120, вчиняти дії щодо Державної установи «Держгідрографія», місцезнаходження: 04176, м. Київ, вул. Електриків, буд. 26, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 21720000, а саме: дії, щодо зміни назви посади керівника установи, усунення/відсторонення чи увільнення від посади діючого керівника, дострокового розірвання контракту із діючим керівником, здійснювати припинення повноважень діючого керівника установи.

Обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову заявник вказав на те, що у позовній заяві позивач окрім інших вимог просить, визнати незаконним та скасувати наказ від 10.09.2021р. за №458 «Про здійснення позапланового аудиту Державної установи «Держгідрографія», а також визнати протиправними дії посадових осіб Відповідача - начальника відділу внутрішнього аудиту Сахаровою Н. вчинені при проведені позапланового аудиту Державної установи «Держгідрографія».

Зазначений наказ прийнято всупереч постанови Постанови Кабінету Міністрів України від 28 вересня 2011 року № 1001 «Про затвердження порядку здійснення внутрішнього аудиту та утворення підрозділів внутрішнього аудиту».

Крім того, як зазначає заявник, наказ про проведення аудиту видано в досить стислі строки не дивлячись на те що попередня перевірка вже була проведена декілька місяців раніш.

Таке упереджене та поспішне видання наказу може свідчити про бажання провести найскоріше звільнення керівника установи та бажання призначити на його заміну нового виконуючого обов`язки начальника установи який не буде суперечити висновкам перевірки що явно свідчить про упередженість в діях відповідача.

Крім того, за доводами заявника, такі дії відповідача виходять за межі наданих йому повноважень, а тому можуть свідчити про те, що перевірку було призначено саме з метою провести звільнення керівника позивача, при чому суто із підстав, що не визначенні законом, та не дивлячись на очевидність негативних наслідків для ДУ "Держгідрографія".

Вжиття відповідачем заходів щодо реорганізації установи, зміни структури органу управління Відповідача (створення колегіального органу та ін.), зміни назви посади керівника установи з подальшим достроковим безпідставним розірванням контракту із діючим керівництвом ДУ «Держгідрографія», може призвести до ситуації, за якої задоволення судом позову не відновить порушених прав позивача.

Враховуючи характер спору, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Розглянувши заяву Державної установи «Держгідрографія» про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, зважаючи на наступне.

Відповідно статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (частини перша і третя статті 137).

Відповідно до частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Враховуючи положення частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справах № 906/824/17 (ухвала від 07.08.2018) та № 902/483/18 (постанова від 21.01.2019).

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 30.03.2018 Верховного Суду по справі №905/2130/17 та від 13.02.2018 по справі №911/2930/17.

Крім того, суд зауважує, що визначені позивачем (заявником) способи забезпечення позову повинні відповідати та узгоджуватись з самим позовом, тобто з заявленим позивачем предметом позову.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Державної служби морського і річкового транспорту щодо видання наказу від 10.09.2021 № 458 «Про здійснення позапланового аудиту Державної установи «Держгідрографія»;

- визнати протиправними дії посадових осіб відповідача - начальника відділу внутрішнього аудиту Сахарової Н. вчинені при проведенні позапланового аудиту Державної установи «Держгідрографія»;

- визнати незаконним та скасувати наказ Державної служби морського і річкового транспорту від 10.09.2021 № 458 «Про здійснення позапланового аудиту Державної установи «Держгідрографія».

Однак, обраний позивачем спосіб забезпечення позову (шляхом заборони Державній службі морського та річкового транспорту України вчиняти дії щодо зміни назви посади керівника установи, усунення/відсторонення чи увільнення від посади діючого керівника, дострокового розірвання контракту із діючим керівником, здійснювати припинення повноважень діючого керівника установи не узгоджується з предметом позову, оскільки рішення суду про визнання протиправним та скасування наказу не передбачає стадії виконання та реалізація заявлених позивачем позовних вимог (у випадку їх задоволення судом) не залежить від обраного позивачем способу забезпечення позову, оскільки наявність заборони на вчинення дій щодо зміни назви посади керівника установи, усунення/відсторонення чи увільнення від посади діючого керівника, дострокового розірвання контракту із діючим керівником, здійснювати припинення повноважень діючого керівника установи жодним чином не впливає на можливість позивача захистити свої порушені права/інтереси в межах одного даного спору та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивачем (заявником) не обґрунтовано та не доведено суду належними та допустимими доказами, що невжиття судом заявлених позивачем заходів забезпечення позову у даній справі (з огляду на заявлені позивачем предмет та підстави позову) призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача саме в контексті заявлених позовних вимог.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати належними та допустимими доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, тоді як заявником вказаних вимог дотримано не було, суд дійшов висновку стосовно доказової необґрунтованості та відсутності підстав для задоволення заяви Державної установи «Держгідрографія» про забезпечення позову у справі № 910/16410/21.

При цьому, слід наголосити, що у разі виникнення дійсних належним чином підтверджених обставин, які були б достатніми для забезпечення позову, позивач не позбавлений права та можливості звернутись з відповідною заявою до суду в процесі розгляду спору.

За таких обставин, керуючись ст.136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Державної установи «Держгідрографія» про забезпечення позову у справі № 910/16410/21.

2. Ухвала набирає законної сили 11.10.2021 та може бути оскаржена в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя М.Є. Літвінова