ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021 справа № 914/1751/21

За позовом: Заступника керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сферах Західного регіону в інтересах держави в особі

Позивача 1: Міністерства оборони України, м.Київ,

Позивача 2: Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова, м.Львів,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Проць Світлани Григорівни , с.Бірки Явлрівського р-ну Львівської обл,

про: стягнення 512529,00 грн безпідставно збережених коштів.

Суддя І. Б. Козак

При секретарі Г.Гелеш

Представники сторін:

Прокурор: Бучко Р.В.,

Позивач 1: Гудима В.О. - представник,

Позивач 2: Безушко О.І. - представник,

Відповідач: Величко О.М. - адвокат.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Заступника керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сферах Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова до Фізичної особи-підприємця Проць Світлани Григорівни про стягнення 512529,00 грн безпідставно збережених коштів.

Ухвалою суду від 23.05.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.07.2021. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду. 07.09.2021 закрито підготовче провадження, розгляд справи призначено на 28.09.2021.

Правова позиція прокурора.

Прокурор у судовому засіданні 28.09.2021 заявлені позовні вимоги підтримав повністю. Позовні вимоги обгрунтовуються наступним. Внаслідок заниження орендної ставки від час оренди державного майна ФОП Проць С.Г. позивачами не вжито жодних заходів для стягнення різниці між заниженою ставкою (5%) та необхідною ставкою згідно з п.10 Методики (17%). Проведеним аудитом окремих питань діяльності КЕВ м.Львова за період з 01.01.2012 по 30.11.2020 встановлено загальну суму безпідставно збережених коштів ФОП Проць внаслідок застосування заниженої орендної ставки 5% замість 17% за період користування державним майном впродовж 2012-2020 років в розмірі 512529,00 грн, які прокурор просить стягнути з відповідача на користь КЕВ м.Львова.

Попередній розрахунок судових витрат:

-7688,00грн - сплачений судовий збір.

Правова позиція позивача 1.

У судове засідання 28.09.2021р. представник позивача з`явився, позовні вимоги, заявлені прокурором, повністю підтримав.

Правова позиція позивача 2.

У судове засідання 28.09.2021р. представник позивача з`явився, позовні вимоги, заявлені прокурором, повністю підтримав.

Правова позиція відповідача.

Відповідач у судове засідання 28.09.2021 з`явився. Проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов (17254/21 від 23.07.2021):

- Відсутність у відповідача зобов`язання сплачувати заявлені збитки, оскільки такі збитки чим не завдані;

- Відсутність понесення позивачами конкретних збитків, підтвердженими відповідними доказами, і що такі настали саме з вини відповідача.

Підсумовуючи наведене, у матеріалах справи не міститься доказів того, що протиправна дія чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача 2 наслідком такої протиправної поведінки. Розмір збитків позивачем не підтверджений, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками (фактичний розмір яких не доведено) не встановлено.

Подав клопотання про залишення позову без розгляду (вх.№17688/21 від 29.07.2021), у якому просив позов залишити без розгляду, оскільки прокурором не дотримано порядку, передбаченого ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», повідомлення позивача про подання позову.

У відповіді на відзив (вх.№18187/21 від 04.08.2021) прокурор повністю спростував заперечення відповідача, зазначивши, що проведеним аудитом окремих питань діяльності квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова за період з 01.01.2012 по 30.11.2020, результати якого відображені в Довідці №526/11д від 24.12.2020 Західного територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, встановлено, що внаслідок нецільового використання нерухомого майна визначеного у договорах оренди від 28.04.2012 №37/2012/КЕВ та від 18.07.2013 №45/2013/КЕВ, укладених КЕВ м. Львова з ФОП Проць С.Г. , спеціальним фондом Державного бюджету України недоотримана орендна плата у сумі 512529,00 грн (з ПДВ), внаслідок застосування заниженої орендної ставки (5% замість 17%). У ході розгляду справи №914/2777/20 та по теперішній час ФОП Проць С.Г. не надано будь-яких доказів використання орендованих приміщень за цільовим призначенням - для використання під розміщення оздоровчого закладу для дітей та молоді.

Таким чином, внаслідок нецільового використання саме відповідачем державного нерухомого майна, визначеного у договорах оренди №37/2012/КЕВ від 28.04.2012 та №45/2013/КЕВ від 18.07.2013, спеціальним фондом Державного бюджету України недоотримана орендна плата у сумі 512 529,00 грн., чим порушено права та інтереси держави в особі Міністерства оборони України га КЕВ м. Львова.

Розрахунок розміру збитків, які понесла держава в особі Позивачів із зазначенням конкретних сум та періоду відображений у додатку №9 до Довідки №526/11д Західного територіального управління внутрішнього аудиту та долучений до позовної заяви. предметом даного позову є стягнення безпідставно збережених коштів Відповідачем, внаслідок застосування заниженої орендної ставки (5% замість 17%) за період користування державним нерухомим майном з 01.01.2017 по 11.03.2020 (згідно розрахунків, відображених у додатку №9 до Довідки №526/1 Ід Західного територіального управління внутрішнього аудиту). З огляду на викладене, Відповідач як орендар об`єктів нерухомого державного майна, внаслідок застосування заниженої орендної ставки, за рахунок власника вказаного майна безпідставно зберіг у себе грошові кошти у сумі 512 529,00 грн., які мав заплатити за відповідною орендною ставкою, зобов`язаний повернути ці кошти орендодавцю на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. При цьому, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи немає значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Також прокурором подано заперечення на клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду (вх.№18670/21 від 11.08.2021), просив відмовити у задоволенні цього клопотання.

У відповіді на відзив (вх.№20652/21 від 07.09.2021) Міністерство оборони України повністю підтримало заперечення прокурора щодо аргументів відповідача, просило позов задовольнити.

Відповідачем подано додаткові пояснення (вх.№22611/21 від 28.09.2021) на позов, в яких зазначив, що відповідачем використовувалося орендоване майно на підставі правовстановлюючих документів відповідно до умов договорів оренди, відповідач сплачував орендні платежі, які визначені цими ж договорами оренди. І оскільки відповідач користувався майном на підставі договорів оренди, застосування ст.1212 ЦК України є неможливим.

Обставини справи.

28.04.2012 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Проць С.Г. (Орендар) укладено Договір № 37/2012/КЕВ оренди нерухомого державного майна, розташованого в Львівському гарнізоні за адресою: м. Львів, пл. Соборна, 5, військове містечко №105, буд.№№2, 4, відповідно до п.1.1. якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові приміщення загальною площею 47,0 кв.м. в будівлі №2; нежитлові приміщення загальною площею 53,0 кв.м. в будівлі №4 військового містечка №105 (далі - Майно), що знаходиться на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, розташоване за адресою: м. Львів, пл. Соборна, 5, вартість якого визначена на 30.11.11 р. за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки: будівлі « 2 - 42667,59 грн (без ПДВ), будівлі №4 - 48114,52 грн (без ПДВ).

Відповідно до п. 1.3 Договору № 37/2012/КЕВ від 28.04.2012 року назване в п.1.1. нерухоме майно Орендодавець передав Орендарю для використання під розміщення оздоровчого закладу для дітей та молоді.

Затвердженим начальником квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова розрахунком орендної плати військового нерухомого майна (Додаток № 6 до договору) орендні ставки за вказаними видами здійснення підприємницької діяльності визначені на рівні 5 % щодо кожного з цих приміщень.

У подальшому, 13 червня 2015 року між квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова та фізичною особою-підприємцем Проць С.Г. укладено додатковий договір оренди №37-1/2015/КЕВ, яким внесено зміни до п.п. 1.1 та п.п. 1.3 вищевказаного договору оренди №37/2012/КЕВ від 28.04.2012 в частині збільшення площі орендованих нежитлових приміщень в будівлі інв. № 2 із 47,0 м2 до 48,0 м2, а нежитлових приміщень в будівлі інв. № 4 із 53 м2 до 56,4 м2, а всього разом загальну площу зі 100 м2до 105 м2 відповідно.

Відповідно до п. 1.3 умов вказаних. змін до договору №37-1/2015/КЕВ одну частину, із зазначених нежитлових приміщень, площею 16,03 м2 передано в оренду під розміщення фізкультурно-спортивних закладів, діяльність яких спрямована на організацію та проведення занять різними видами спорту (п. 10 Методики розрахунку) спорту, іншу частину площею 89,27 м2 передано під розміщення оздоровчого закладу для дітей та молоді (п. 21 Методики розрахунку).

Затвердженим начальником квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова розрахунком орендної плати військового нерухомого майна (Додаток № 5 до договору) орендні ставки за вказаними видами здійснення підприємницької діяльності визначені на рівні 17 % та 5% відповідно.

18.07.2013 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Проць С.Г. (Орендар) укладено Договір оренди №45/2013/КЕВ нерухомого військового майна, розташованого в Львівському гарнізоні за адресою: м. Львів, пл. Соборна, 5, військове містечко №105, буд. №2, відповідно до п.1.1. якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові приміщення загальною площею 57,5 кв.м. в будівлі №2 військового містечка №105 (далі - Майно), що знаходиться на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, розташоване за адресою: м. Львів, пл. Соборна, 5, вартість якого визначена на 30.11.12 р. за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки - 55704,00 грн (без ПДВ), та відповідає актуалізованому висновку станом на 31.05.2013 року.

Відповідно до п. 1.3 умов даного договору зазначені нежитлові приміщення передано в оренду з метою розміщення оздоровчого закладу для дітей та молоді.

Затвердженим начальником квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова розрахунком орендної плати військового нерухомого майна (Додаток № 6а до договору) орендні ставки за вказаними видами здійснення підприємницької діяльності визначені вже на рівні 5 % (п. 21 Методики розрахунку).

Додатковим договором № 45-1/2015/КЕВ від 12.11.2015 внесено зміни до п.п. 1.1 до вищевказаного договору оренди № 45/2013/КЕВ від 18.07.2013 в частині збільшення площі орендованих нежитлових приміщень № №. 2-9,14 в будівлі і і і в . № 2 із 57,5 м до 60,8 м , а додатковими угодами № 45-2/2016/КЕВ від 10.08.2016 та № 45-3/2016/КЕВ від 01.10.2018 продовжено строки дії вищевказаного договору та змінено орендну плату за базовий місяць (без зміни 5 % орендної ставки).

В поданні Військової прокуратури Західного регіону від 15.05.2020 року № 05/01-179 вих-20 вказується, що станом на 14.05.2020 року вказане нерухоме державне майно упродовж тривалого часу використовується не за цільовим призначенням, а саме для функціонування фітнес-центру «ProFitness» із діючими на комерційній основі заняттями з фітнесу, йоги, гімнастики, танців, сальси для дорослих та тренування у тренажерному залі, тобто - під розміщення фізкультурно-спортивних закладів, а відтак орендна ставка згідно вимог п.10 Методики розрахунку повинна становити - 17%. В поданні вказується на неналежне виконання відповідальними посадовими особами КЕВ м. Львова своїх посадових обов`язків в частині здійснення належного контролю за цільовим використанням нерухомого військового майна за договорами № 37/2012/КЕВ від 28.04.2012 та №45/2013/КЕВ від 18.07.2013 року, вноситься пропозиція щодо притягнення до відповідальності винних службових осіб та внесення змін до договору в частині встановлення відповідної орендної ставки на рівні 17% та проведення відповідних донарахувань по зазначених вище угодах.

Листом вих.№2173 від 12 .06.2020 року КЕВ м. Львова повідомив орендаря ФОП Проць С.Г. про необхідність надання документів щодо використання орендарем приміщень під розміщення оздоровчого закладу для дітей та молоді, надання пояснень щодо висновків, викладених в поданні Військової прокуратури Західного регіону, направлення на адресу КЕВ м. Львова документів щодо функціонування фітнес-центру «ProFitness». Окремо зазначено пропозицію щодо внесення змін до договору щодо застосування орендної ставки 17% та проведення перерахунку орендної плати за минулі роки.

18.06.2020 року від ФОП Проць С.Г. надійшла відповідь в якій орендар зазначила, що проводила діяльність згідно основного КВЕДу 8581 (освіта в сфері спорту та відпочинку), яка була організована з дітьми вікової групи 8-13 років. Діяльність передбачала заняття з відновної фізкультури, з залученням фахівців в галузі спорту. Створення та функціонування фітнес-центру в орендованих приміщеннях нею заперечується. Згоди на встановлення орендної ставки 17% та проведення перерахунку орендної плати за минулий час не надала. До відповіді додано копія наказу про припинення діяльності, копія диплому педагогічного працівника та фотоматеріали дипломів дітей та їх занять з відновної фізкультури.

11.08.2020 року до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова з Військової прокуратури Західного регіону надійшов лист про усунення порушень вимог законодавства про оренду державного та комунального майна та інших нормативно-правових актів від 06.08.2020 року № 05/1-313 вих 20, згідно якого вимагається невідкладного встановлення відповідної орендної ставки 17% та проведення донарахувань орендної плати за період користування ФОП Проць С.Г. державним майном упродовж 2012-2020 років.

Проведеним аудитом окремих питань діяльності квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова за період з 01.01.2012 по 30.11.2020, результати якого відображені в Довідці №526/11д від 24.12.2020 Західного територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, встановлено, що цільовим використанням нерухомого майна визначено у договорах оренди від 28.04.2012 №37/2012/КЕВ та від 18.07.2013 №45/2013/КЕВ, укладених КЕВ м. Львова з ФОП Проць С.Г. , спеціальним фондом Державного бюджету України недоотримана орендна плата у сумі 512529,00 грн (з ПДВ) внаслідок застосування заниженої орендної ставки (5% замість 17%). Орендарем не підтверджено статус оздоровчого закладу для дітей та молоді, внаслідок чого орендна ставка 5 % не може застосовуватися.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.02.2021 у справі №914/2777/20 внесено зміни в пункт 3.1. Договору оренди № 37/2012/КЕВ від 28.04.2012 року, зазначивши що орендна плата розрахована з урахуванням орендної ставки 17% згідно з Методикою розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.101995 року № 786. Внесено зміни в пункт 3.1 Договору оренди № 45/2013/КЕВ від 18.07.2013 року, зазначивши що орендна плата розрахована з урахуванням орендної ставки 17% згідно з Методикою розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.101995 року № 786.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 у справі №914/2777/20 закрито апеляційне провадження у зв`язку з відмовою ФОП Проць С.Г. від апеляційної скарги на рішення суду І інстанції.

Оцінка суду.

Щодо правомірності звернення прокурора з даним позовом до суду.

Аналізуючи підстави подання позову прокурором в інтересах позивача Міністерства оборони України та КЕВ м.Львова, беручи до уваги клопотання відповідача про залишення цього позову без розгляду через порушення підстав для представництва інтересів позивача у суді, суд зазначає таке.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Частинами 1, 3 ст. 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 з`ясовуючи поняття "інтереси держави" визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 1311 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18.

Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокурором у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві права" передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

При цьому, на сьогодні однозначною є практика ЄСПЛ, яка відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав.

В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу (пункт 70 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц). Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом як заявив прокурор. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц). Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі МОУ та КЕВ м.Львова шляхом подання позову є стягнення безпідставно збережених коштів орендарем внасліок застосування заниженої орендної ставки (5% замість 17%), що, у свою чергу, призвело до заподіяння шкоди інтересам держави у вигляді неодержання суми орендної плати. При цьому, позивачами 1 та 2 як уповноваженими суб`єктами, не вжито достатніх заходів, в тому числі позовного характеру, щодо повернення стягнення спірних коштів з відповідача. Тобто, в даній справі має місце "не здійснення захисту " КЕВ м.Львова.

З висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у підпунктах 76-81 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, слідує, що для підтвердження судом підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.

Підсумовуючи наведене, суд констатує, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив належного позивача, а також дотримався порядку повідомлення, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" (лист-повідомлення від №85вих-2130.03.2021). Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про залишення цього позову без розгляду.

Щодо заявлених позовних вимог.

Глава 83 ЦК України застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Відповідно до глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Частиною першою ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 19 цього ж Закону орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Методика розрахунку орендної плати визначається для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах.

Таким чином, предметом даного позову є стягнення безпідставно збережених коштів орендарем, внаслідок застосування заниженої орендної ставки (5% замість 17%) за період користування державним нерухомим майном упродовж 2012-2020 років.

З огляду на викладене, відповідач як орендар об`єктів нерухомого державного майна, внаслідок застосування заниженої орендної ставки, за рахунок власника вказаного майна безпідставно зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за відповідною орендною ставкою за період з 2012 по 2020 роки, зобов`язаний повернути ці кошти орендодавцю на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

При цьому, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Така позиція відповідає висновкам та правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс 18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161 гс 19). З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначила, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є за своїм змістом кондикційними, а не деліктними, тому підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам майна відсутні.

Кондикційний позов є дієвим способом захисту права власності, а не мірою від- повідальності. Обов`язок особи, яка безпідставно збагатилася, повернути потерпілому набуте чи збережене майно не належить до мір відповідальності, оскільки за цих обставин боржник не несе жодних майнових втрат. Крім того, кондикційне зобов`язання створює для набувача обов`язок повернути потерпілому все безпідставно набуте або збережене майно. Позов з безпідставного набуття, збереження майна може бути пред`явлений до особи, що опинилася у статусі відповідача в результаті як добросовісної, так і недобросовісної поведінки. Кондикційний позов має відносний характер. Тобто власник може пред`явити кондикційну вимогу тільки тому, хто безпосередньо отримав від нього річ. Відповідно до обставин даної справи відповідач отримав від позивача 2 в оренду приміщення і використовував його не лише за заниженою вдвічі орендною ставкою, а й ще не за цільовим призначенням (у приміщенні фактично функціонував фізкультурно-спортивний фітнес-центр замість дитячого оздоровчого закладу). Таким чином аргументи відповідача судом оцінюються критично та в цій частині не приймаються.

Щодо періоду стягнення безпідставно набутих коштів, то відповідачем не заперечується факт використання спірного приміщення протягом 2012-2020 років. Однак, у відзиві на позов ФОП Проць С.Г. акцентує увагу суду на вині позивача 2 у використанні орендованого приміщення за заниженою орендною ставкою. З даного приводу суд звертає увагу відповідача на те, що ФОП Проць С.Г. є контрагентом КЕВ м.Львова за договором оренди спірних приміщень, неспростований факт використання відповідачем приміщення не за цільовим призначенням, що є наслідком підприємницької діяльності саме відповідача, а не позивачів.

Саме нездійснення позивачами 1 та 2 належного контролю за використанням спірного приміщення і стало підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду.

Щодо інших аргументів відповідача, то детальний розрахунок розміру заявлених до стягнення збитків визначений у додатку №9 до Довідки №526/1 Ід Західного територіального управління внутрішнього аудиту.

Щодо відсутності, на думку відповідача, будь-якого порушеного права у позивача 1 у цій справі, то Міністерство оборони України відповідно до ст.10 ЗУ «Про Збройні Сили України», ст.10 ЗУ «Про оборону України» здійснює військово-політичне та адміністративне управління ЗСУ, а також управління переданим Міністерству оборони військовим майном і майном підприємств, установ, організацій, що належать до сфери його управління. При цьому КЕВ м.Львова є одним із структурних підрозділів МОУ і бюджетною організацією, безпосередньо перебуває у підпорядкуванні Міністерства. Сам відповідач зазначає, що КЕВ м.Львова є титульним володільцем спірного майна.

Щодо відсутності доказів вини відповідача у виникнення збитків у Позивача, то відповідач як орендар спірного майна внаслідок застосування заниженої орендної ставки за рахунок власника спірного майна безпідставно зберіг у себе грошові кошти у розмірі 512 529,00 грн, які мав би заплатити за відповідною орендною ставкою (у випадку застосування приміщення за цільовим призначенням - фітнес-центр, а не дитячий оздоровчий центр), а тому зобов`язаний повернути ці кошти орендодавцю на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Варто зауважити, що факт використання ФОП Проць С.Г. орендованих приміщень за не за цільовим приміщенням встановлено у рішенні Господарського суду Львівської області від 16.02.2021 у справі №914/2777/20, яке набрало законної сили станом на дату винесення рішення у цій справі.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту порушеного права держави у даній справі є стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 512 529,00 грн.

Підсумовуючи наведене, заявлені позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати.

Щодо стягнення судових витрат, то сплачений прокурором судовий збір в силу вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219-221, 238-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Проць Світлани Григорівни (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова (адреса: 79007, м.Львів, вул.Батуринська, 2, ) 512529,00 грн безпідставно збережених коштів.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Проць Світлани Григорівни (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сферах Західного регіону (адреса: 79007, м.Львів, вул.Клепарівська, 20, ) 7688,00 грн судового збору.

4. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

6. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 05.10.2021.

Суддя І.Б. Козак