РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.10.2021Справа №910/12854/21
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення учасників справи у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС", м. Київ

до 1) Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" , м. Київ

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Допомога", м. Київ

про стягнення 151 400, 00 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (відповідач-1) завданих збитків в порядку регресу у розмірі 127 400, 00 грн та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Допомога" (відповідач-2) завданих збитків в порядку регресу у розмірі 24 000, 32 грн на підставі ст. ст. 993, 1166, 1172, 1187, 1188 ЦК України та ст. 27 ЗУ "Про страхування".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у визначені судом строки подати відповідні заяви по суті.

Відповідач-1 та відповідач-2 своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач-1 та відповідач-2 були належним чином повідомлені про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиви на позовну заяву до суду не подали, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС) (страховик, позивач) та ТОВ «ІНПАК» (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №1281а9к2 (договір страхування), предметом якого були майнові інтереси страхувальника пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобіля «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_1 .

30.09.2020 о 11:00 год. в м. Києві на Набережному шосе відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «Caterpillar 428», д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді від НПУ №256923 вищезазначена ДТП відбулася внаслідок порушення п. 10.1 ПДР ОСОБА_1 .

Постановою Печерського районного суду міста Києва №757/45597/20-п від 22.02.2021 провадження по справі по притягненню ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Водночас, суд звертає увагу, що провадження у справі про адміністративне правопорушення №757/45597/20-п від 22.02.2021 було закрито на підставі п. 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, що не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Правовий аналіз п. 7 ст. 247 КУпАП дає підстави для висновку, що його застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16.

Таким чином суд приходить до висновку, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з наведених вище підстав не означає відсутність в діях особи вини для настання цивільно-правової відповідальності.

Отже, факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди 30.09.2020 підтверджується, є доведеним і встановленим відповідно до постанови Печерського районного суду міста Києва №757/45597/20-п від 22.02.2021.

Постановою Київського апеляційного суду №757/45597/20-п від 26.04.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києві від 22.02.2021 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 124 кодексу України про адміністративні правопорушення.

30.09.2020 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхової події.

Відповідно до рахунку-фактури №4 від 04.11.2020 ТОВ «Автосаміт на столичному» (СТО) вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_1 складає 151 400, 32 грн.

Відповідно до страхового акту №ARX2654075 від 06.11.2021 сума страхового відшкодування складає 151 400, 32 грн.

Позивач виконуючи свої зобов`язання за договором страхування за заявою страхувальника здійснив виплату страхового відшкодування на користь ТОВ «Автосаміт на столичному» (СТО), що підтверджується копією платіжного доручення №720473 від 09.11.2020.

Таким чином, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_1 складає 151 400, 32 грн, яка була повністю виплачена позивачем на виконання договору страхування.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Caterpillar 428», д.н.з НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована відповідачем-1 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/4578458, яким передбачено, що ліміт за шкоду майну становить 130 000, 00 грн, а франшиза - 2 600, 00 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідно до постанови схеми місця ДТП (зворотної сторони) по справі №757/45597/20-П власником автомобіля «Caterpillar 428», д.н.з НОМЕР_2 є відповідач-2.

Судом встановлено, що позивачем було направлено відповідачу-1 заяву (претензію) про виплату страхового відшкодування №0018305/ІНМ.ЛОУ від 15.01.2021 в розмірі 151 400, 32 грн.

08.04.2021 відповідач-1 направив позивачеві листа щодо вищезазначеної заяви (претензії) відповідно до якого повідомляє, що не може здійснити виплату страхового відшкодування за шкоду заподіяну внаслідок ДТП, що мало місце 30.09.2020, оскільки водія автомобіля "Caterpillar 428", д.н.з НОМЕР_2 не притягнуто до відповідальності за порушення ПДР, а його вина у настанні ДТП від 30.09.2020 не підтверджена жодним доказом, а тому відповідач-1 не може здійснити виплату страхового відшкодування.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач за звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача-1, як страховика власника автомобіля "Caterpillar 428", д.н.з НОМЕР_2 , завдані збитки в порядку регресу в розмірі 127 400, 00 грн та з відповідача-2, як власника автомобіля "Caterpillar 428", д.н.з НОМЕР_2 , завдані збитки в порядку регресу в розмірі 24 000, 32 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Вказана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Суд встановив факт виконання позивачем умов договору страхування №1281а9к2 від 19.12.2019 та виплати, на підставі заяви страхувальника, своєму страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 151 400, 32 грн, перерахувавши його на рахунок ТОВ «Автосаміт на столичному», що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №720473 від 09.11.2020.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому, деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку, а відповідно до наявного в матеріалах справи полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/4578458 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Caterpillar 428», д.н.з НОМЕР_2 , станом на дату ДТП, була застрахована у відповідача-1, відтак особою, відповідальною за завдану внаслідок ДТП шкоду, відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач-1, натомість за шкоду, розмір якої перевищує ліміт відповідальності за вказаним полісом відповідає особа, яка завдала шкоду.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відтак, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню страховиком цивільно-правової відповідальності, застосовуються спеціальні норми закону, а саме п. 22.1 ст. 22 та ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Наведеними нормами закону встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Частина 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16.

Як вже було зазначено, страхове відшкодування було виплачено страхувальнику на підставі рахунку ремонтної організації - ТОВ «Автосаміт на столичному» № від 04.11.2020.

Суд вважає, що проведення оцінки розміру завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 № 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 за № 1074/8395 (далі - Методика, у редакції станом на дату ДТП).

Відповідно до п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин; строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Згідно з пунктом 7.38 Методики значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

З матеріалів справи вбачається, що рік випуску автомобіля Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_1 - 2019, відтак в силу вказаних вище положень Методики значення коефіцієнту фізичного зносу дорівнює нулю.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Частиною 18 статті 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/4578458 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000,00 грн, франшиза - 2 600,00 грн, отже позивачем при зверненні до суду із цим позовом було правомірно визначено суму страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача-1 - 127 400, 00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" збитків в порядку регресу в розмірі 127 400, 00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача-2 завданих збитків в порядку регресу в розмірі 24 000, 32 грн, суд зазначає наступне.

Статтею 1194 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як було вказано вище, ліміт відповідальності відповідача-1 за шкоду, заподіяну майну, відповідно до договору обов`язкового страхування становить 130 000,00 грн, натомість у зв`язку з настанням страхового випадку із застрахованим автомобілем за договором страхування, позивачем було виплачено своєму страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 151 400, 32 грн, позивач вказує на наявність правових підстав для стягнення з відповідача-2 завданих збитків в порядку регресу в розмірі 24 000, 32 грн (151 400, 32 грн - 127 400,00 грн), оскільки останній є власником транспортного засобу «Caterpillar 428», д.н.з НОМЕР_2 .

На підтвердження того, що відповідач-2 є власником автомобіля «Caterpillar 428», д.н.з НОМЕР_2 , позивач посилається на долучену до позовної заяви схему місця ДТП, яка сталася 30.09.2020.

Разом з тим, як вбачається з листа відповідача-1 №1084/ДВЗ від 08.04.2021 направленого позивачеві у відповідь на заяву про виплату страхового відшкодування, відповідач-1 зазначає, що « 28.07.2020 між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ТОВ «ОКЕАНІКА ЛОДЖИСТІК» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/4578458. Забезпеченим транспортним засобом згідно полісу страхування №АР/4578458 виступає автомобіль «Caterpillar 428», реєстраційний номер НОМЕР_2 ».

Окрім того, з відповіді від НПУ №256923 щодо ДТП, яке відбулося 30.09.2020 не вбачається, що саме відповідач-2 є власником т.з. «Caterpillar 428», д.н.з НОМЕР_2 .

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Водночас, у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Таким чином, за висновком суду, позивачем не підтверджено належними та достатніми доказами того, що т.з. «Caterpillar 428», д.н.з НОМЕР_2 належить відповідачеві-2 на праві власності, і він є особою відповідальною за відкшодування заподіяних збитків в порядку регресу, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Допомога" завданих збитків в порядку регресу в розмірі 24 003, 32 грн.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" підлягають частковому задоволенню, а саме в частині вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" завданих збитків в порядку регресу в розмірі 127 400, 00 грн.

Судовий збір у розмірі 1 910, 15 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача-1.

Таким чином, судовий збір у розмірі 1 910, 15 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача-1.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (, адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8) завдані збитки в порядку регресу в розмірі 127 400, 00 грн (сто двадцять сім тисяч чотириста гривень 00 коп.) та судовий збір у розмірі 1 910, 15 грн (одна тисяча дев`ятсот десять гривень 15 коп.).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Морозов