ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року Справа № 918/121/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Олексюк Г.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Овдійчука Миколи Петровича

на рішення Господарського суду Рівненської області від 14.06.2021 р.

ухвалене у м. Рівному, повний текст складено 24.06.2021 р.

у справі № 918/121/21 (суддя Політика Н.А.)

за позовом Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство"

до Овдійчука Миколи Петровича

про стягнення заборгованості в сумі 150030 грн 00 коп.,

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство "Володимирецьке лісове господарство" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Овдійчука Миколи Петровича про стягнення заборгованості в сумі 150030 грн. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 2018-44 від 27.02.2018 р.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 14.06.2021 р. у справі № 918/121/21 позов задоволено. Відповідно до рішення підлягають стягненню з Овдійчука Миколи Петровича на користь Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" кошти в сумі 150030 грн. та судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Овдійчук Микола Петрович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Вважає, що судом першої інстанції вибірково були застосовані до спірних правовідносин висновки, викладені Касаційним господарським судом в постанові від 18.08.2020 р. у справі № 927/833/18, оскільки не був врахований висновок про те, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відбитком печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Зазначає, що суд першої інстанції порушив вимоги статей 86, 236 ГПК України щодо прийняття рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають значення для вирішення справи, зокрема, залишив поза увагою обставини того, що позивач, в порушення вимог п. 4.4. договору поставки №б/н від 27.02.2018 р., в односторонньому порядку вніс зміни до даного договору шляхом написання на ньому свого реєстраційного номеру договору № 2018-44. Стверджує, що даний факт підтверджується дослідженим в суді примірником договору відповідача та не заперечувався представником позивача.

Зазначає, що Господарсьький суд Рівненської області не врахував висновок експерта Рівненського науково-дослідного експертно криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 14.05.2020 №1.1.-190/20 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.09.2018 №0000519, з якого вбачається, що підпис, який міститься в графі «Отримав» видаткової накладної № РН-0000004 від 14.06.2018, виконаний директором державного підприємством «Володимирецьке лісове господарство» ОСОБА_2. Також суд залишив поза увагою факт засвідчення видаткової накладної №РН 0000004 від 14.06.2018 р. відтиском печатки державного підприємством «Володимирецьке лісове господарство».

Звертає увагу, що в провадженні Сарненського районного суду Рівненської області знаходиться справа №556/972/20 по кримінальному провадженню №0000519 від 27.09.2018 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 Кримінального кодексу України, оскільки досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні встановлено, що директор Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» ОСОБА_2. будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, з корисних мотивів, з метою незаконного збагачення, здійснив привласнення майна державного підприємства в особо великих розмірах, в тому числі пиломатеріалу обрізного хвойних порід (сосна) в кількості 33.340 куб.м на загальну суму 150030,00 грн., що були передані відповідачем в розпорядження ДП «Володимирецьке лісове господарство» згідно видаткової накладної № РН-0000004 від 14 червня 2018 року.

Скаржник доводить, що судом не враховано об`єктивну неможливість розгляду справи № 918/121/201 до набрання законної сили вироку Сарненського районного суду Рівненської області у справі № 556/972/20, оскільки він встановлює обставини, що впливають на оцінку доказів у даній справі, а саме підтвердження чи спростування факту передачі відповідачем позивачу пиломатеріалу обрізного хвойних порід (сосна) здійснену позивачем, за видатковою накладною №РН-0000004 від 14 червня 2018 року на загальну суму 150030,00 грн.

Наголошує на помилковості твердження про те, що висновками Управління Західного офісу Держаудитслужби у Рівненській області, викладеними в акті ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Володимирецьке лісове господарство» за період 01.01.2016 р. по 31.05.2019 р. спростовується факт передачі відповідачем позивачу пиломатеріалів на загальну суму 150 030,00 грн., оскільки не були враховані висновки Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду в постанові від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, відповідно до яких з`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Просить врахувати викладене, скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 14 червня 2021 року у справі №918/121/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Державне підприємство «Володимирецький лісгосп» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що правовідносини сторін спору виникли на підставі договору поставки № 2018-44 від 27.02.2018 р. Вказує, що судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов п. 3.4. цього договору позивачем здійснено передоплату в сумі 150 030 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 742 від 27.02.2018 р., тоді як поставка не відбулась.

З посиланням на ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", постанову Верховного Суду від 19.02.2019 р. у справі № 826/2958/14 доводить, що якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку та у відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Вказує, що з наявної в матеріалах справи копії видаткової накладної № РН-0000004 від 14.06.2018 р. вбачається, що фізичною особою-підприємцем Овдійчуком М.П. було поставлено державному підприємству «Володимирецьке лісове господарство» пиломатеріал обрізних хвойних порід на виконання договору № б/н від 27.02.2018 р., тоді як спірні правовідносини у даній справі виникли з підстав невиконання зобов`язань за договором № 2018-44 від 27.02.2018 р.

Звертає увагу, що Касаційний господарський суд в постанові від 18.08.2020 р. у справі № 927/833/18 зазначив, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Аналогічна правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 р. у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 р. у справі № 914/2267/18.

Вважає, що суд правомірно прийняв до уваги висновки Управління Західного офісу Держаудитслужби у Рівненській області, викладені в акті ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Володимирецьке лісове господарство» за період з 01.01.2016 р. по 31.05.2019 р., де вказано, що заборгованість позивача виникла внаслідок перерахування контрагентам без відображення по бухгалтерському обліку одержання товарів, робіт або послуг (в тому числі відповідачу), а також вказано на відсутність доказів зберігання та використання позивачем поставленого відповідачем товару у своїй господарській діяльності.

Вважає, що такі висновки є обґрунтованими та належно оціненими як в якості окремого доказу так і його взаємозв`язку з іншими доказами наявними в матеріалах справи. Доводить, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару.

Стверджує, що підприємець Овдійчук М.П. і не міг здійснити поставку пиломатеріалу обрізного хвойних порід (сосна), оскільки його вид діяльності не передбачає лісопильного та стругального виробництва: згідно з витягом з ЄДР видами діяльності відповідача були: код КВЕД 16.24 виробництво дерев`яної тари; код КВЕД 46.90. неспеціалізована оптова торгівля; код КВЕД 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. Тобто, коду КВЕД 16.10 лісопильне та стругальне виробництво у ФОП Овдійчука М. П. не було.

Наголошує, що ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 01.07.2021 р. кримінальне провадження № 0000519 від 08.07.2020 р. стосовно директора ДП «Володимирецьке лісове господарство» закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Підсумовує, що судом першої інстанції було встановлено, що господарська операція по поставці товару за договором №2018-44 від 27.02.2018 р. реально не відбулася, підприємцем Овдійчуком М.П. товар фактично не поставлений Державному підприємству «Володимирецький лісгосп», що підтверджено дослідженими судом доказами, а видаткова накладна, яка подана відповідачем не підтверджує факту поставки, оскільки підписана невстановленою та неповноважною особою, а інших доказів, які б підтвердили факт поставки, відповідач суду не надав.

Крім того, просить поновити строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу як такий, що пропущений з поважних підстав. Зазначає, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 03.08.2021 р. ДП «Володимирецький лісгосп» отримав 05.08.2021 р. Однак, у період з 05.08.2021 р. по 12.08.2021 р. представник ДП «Володирецький лісгосп» - адвокат Ширко М. Р., яка здійснювала представництво інтересів ДП «Володимирецьке лісове господарство» по даній справі в суді першої інстанції, перебувала у відпустці за кордоном, тому не мала можливості ознайомитися з вищевказаною ухвалою та апеляційної скаргою Овдійчука М.П. , а також належним чином підготувати та подати відзив у визначений судом строк. Тому звертається з клопотанням про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу. До відзиву додано договір про надання туристичних послуг, копії сторінок закордонного паспорту з відповідними відмітками.

Розглянувши клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву, судова колегія встановила наступне.

Згідно з частиною 1 статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд апеляційної інстанції при розгляді питання про відновлення процесуального строку на подання відзиву оцінює наведені скаржником обставини як поважні причини пропуску строку для подання відзиву, і керуючись нормами ст.119 ГПК України та враховуючи, що нормами ГПК України не встановлено неможливість поновлення такого строку, вважає за можливе поновити пропущений процесуальний строк.

Також Державне підприємство «Володимирецький лісгосп» подало до суду заяву про розподіл судових витрат і просить при ухваленні рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги Овдійчука Миколи Петровича на рішення господарського суду Рівненської області від 14 червня 2021 року у справі № 918/121/21 вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених Державним підприємством «Володимирецьке лісове господарство» на професійну правничу допомогу у розмірі у розмірі 8 000,00 гривень. До заяви про розподіл витрат додано копію додаткової угоди № 15 від 16.08.2021 р. до договору про надання правової допомоги №121 від 22.08.2019 р.; копію платіжного доручення № 1818 від 17.08.2021 р. про сплату 8000 грн. за надану правничу допомогу зг. рах. №1-15-121/19 від 16.08.2021 р.; копію акту про надання правничої допомоги № 1-15-121/19 від 18.08.2021 р.; копію наказу ДП «Володимирецьке лісове господарство» від 05.08.2021 № 100-к «Про надання відпустки» на підтвердження повноважень головного інженера Шишолика Ю.В. на підписання додаткової угоди № 15 від 16.08.2021 р. та акту про надання правничої допомоги № 1-15-121/19 від 18.08.2021 р.

Відповідно до ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і сторони не подавали клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, розгляд апеляційної скарги відбувся в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено наступне.

27 лютого 2018 року підприємцем Овдійчуком М.П. виставлено Державному підприємству "Володимирецьке лісове господарство" рахунок-фактуру № СФ-0000001 про оплату пиломатеріалу обрізного хвойних порід (сосна) в кількості 33,340 куб.м. по ціні 4 500,00 грн за 1 куб. м. на загальну суму 150030 грн./а.с. 8 у т.1/.

27 лютого 2018 року Державним підприємством "Володимирецьке лісове господарство" було оплачено вартість поставки пиломатеріалів обрізних згідно з рахунком-фактурою № СФ-0000001 від 27.02.2018 р., що підтверджено платіжним дорученням від 27 лютого 2018 року № 742 /а.с.11 у т. 1/.

На підтвердження виконання зобов`язань з поставки відповідач надав суду видаткову накладну № РН-0000004 від 14 червня 2018 року (копію), в якій зазначено що постачальник ФОП Овдійчук М.П. передав, а одержувач Державне підприємство «Володимирецьке лісове господарство» отримало пиломатеріали обрізних хвойних порід (сосна) в кількості 33,340 куб.м. за ціною 4500,00 грн за 1 куб.м. на загальну суму 150030,00 грн без ПДВ /а.с.57 у т.1/. накладна містить підписи сторін та відбиток печатки Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство».

Позивач Державне підприємство «Володимирецьке лісове господарство» заперечує одержання матеріалів, у зв`язку з чим 06 червня 2018 року звернувся до фізичної особи-підприємця Овдійчука Миколи Петровича з претензією № 645, у якій просив повернути кошти, сплачені відповідно до договору № 2018-44 від 27.02.2018 р. у зв`язку з невиконанням господарського зобов`язання за цим договором /а.с.9-10 у т. 1/.

Розглядаючи спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що спір у даній справі відноситься до юрисдикції господарських судів.

Так, 25.04.2019 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем Овдійчуком Миколою Петровичем. Отже, з 25.04.2019 р. Овдійчук Микола Петрович втратив статус суб`єкта підприємницької діяльності.

Частиною 2 ст.4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін. Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За змістом ст.ст. 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, ст.ст. 202-208 Господарського кодексу України, частини восьмої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її обов`язок виконання укладених нею договорів не припиняється, а продовжує існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2018 р. у справі № 910/8729/18 та від 25.06.2019 р. у справі № 904/1083/18 та враховується колегією суддів на підставі ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4 ст. 236 ГПК України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить суд стягнути з відповідача фізичної особи Овдійчука М.П. передоплату за договором поставки від 27 лютого 2018 року № 2018-44, який укладений Державним підприємством "Володимирецьке лісове господарство" та фізичною особою-підприємцем Овдійчуком Миколою Петровичем, який станом на дату звернення позивача до суду припинив підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець з 25.04.2019 р./а.с.12 у т.1/.

Отже, відповідно до норм ст.ст. 4, 20, 45 ГПК України для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду даної конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням Овдійчуком Миколою Петровичем господарської діяльності.

Господарський суд Рівненської області відповідно до оскаржуваного рішення задоволив позовні вимоги. Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що з наявної в матеріалах справи копії видаткової накладної № РН-0000004 від 14.06.2018 р. вбачається, що фізичною особою-підприємцем Овдійчуком Миколою Петровичем було поставлено Державному підприємству «Володимирецьке лісове господарство» пиломатеріал обрізних хвойних порід на виконання договору № б/н від 14.06.2018 року, тоді як спірні правовідносини у даній справі виникли з підстав невиконання зобов`язань за договором № 2018-44 від 27.02.2018 р.

За оцінками суду першої інстанції матеріали справи не містять інших безспірних доказів (товарно-транспортних накладних, актів прийому-передачі товару, тощо) на підтвердження поставки відповідачем товару як на виконання умов договору № 2018-44 від 27.02.2018 р., так і на підтвердження самого факту поставки такого товару в цілому.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

За змістом частин першої та другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст.ст.173-174 ГК України господарські зобов`язання виникають з господарського договору тощо. За загальним правилом господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Необхідність дотримання письмової форми обумовлена ст.208 ЦК України. Разом з тим, згідно зі ст.207 ЦК України та ст.181 ГК України договір може бути укладений в письмовій формі не тільки шляхом складання єдиного документу, правочин/договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялись сторони. При цьому за ч.7 ст.179, ч.1 ст.181 ГК України та ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписуються особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

З матеріалів справи вбачається, що рахунок-фактура № СФ-0000001 від 27 лютого 2018 року, виставлений підприємцем Овдійчуком М.П. Державному підприємству "Володимирецьке лісове господарство", не містить посилань на договір № 2018-44 від 27 лютого 2018 року, про виконання якого стверджує позивач, і предметом поставки згідно з цим рахунком-фактурою є пиломатеріал обрізний хвойних порід (сосна) в кількості 33,340 куб. м. за ціною 4 500,00 грн за 1 куб. м., у той час як згідно з умовами договору № 2018-44 від 27 лютого 2018 року (пункт 3.1) сторонами така істотна умова договору як ціна визначена іншою - 4 400,00 грн за 1 куб. м. /а.с.7 у т.1/.

Державним підприємством "Володимирецьке лісове господарство" на підтвердження оплати надано платіжне доручення № 742 від 27.02.2018 р. на суму 150030,00 грн., у якому відсутнє посилання на договір № 2018-44 від 27.02.2018 р., тоді як у графі 'призначення платежу' зазначено: За пиломатеріали обрізні зг. РАХ № СФ-0000001 від 27.02.2018 р. /а.с.11 у т.1/.

Так само не містить посилання на такий договір видаткова накладна № РН-0000004 від 14.06.2018 р. /а.с.57 у т.1/. Натомість істотні умови щодо товару - найменування товару, його ціну, кількість, загальну вартість: пиломатеріали обрізні хвойних порід (сосна) в кількості 33,340 куб.м. за ціною 4500,00 грн за 1 куб.м. на загальну суму 150030,00 грн без ПДВ відповідають реквізитам у рахунку-фактурі № СФ-0000001 від 27 лютого 2018 року та у платіжному дорученні Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство».

Отже, первинні документи кореспондуються між собою, містять однакові відомості про істотні умови господарської операції - найменування товару, його ціну, кількість, загальну вартість. Натомість не містять вказівки, що оплата відбулась на підставі договору № 2018-44 від 27 лютого 2018 року. Тому доводи позивача про те, що попередня оплата виконана на умовах договору № 2018-44 від 27 лютого 2018 року спростовані вище переліченими доказами.

Відповідно до норм статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого Мінюстом України 05.06.95 р. за № 168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для обліку господарської операції є первинний документ, який фіксує факт здійснення операції. Первинні та документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми), дату складання, найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складений документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Отже, надані сторонами первинні облікові документи - рахунок-фактура, видаткова накладна і платіжне доручення мають необхідні реквізити відповідно до наведених вище норм Закону і Положення, тому є належними доказами того, що господарська операція (в даному випадку - передача/прийняття товарів) фактично відбулась, і, відповідно - доказом виконання зобов`язання відповідача перед позивачем.

Доводи позивача про дефекти реквізитів у видатковій накладній № РН-000004 від 14.06.2018 р. не спростовують такого висновку.

Позивач у відповіді на відзив, відзиві на апеляційну скаргу стверджує, що видаткова накладна № РН-0000004 від 14.06.2018 р. підписана невстановленою та неповноважною особою. Колегія суддів встановила, що підпис представника одержувача в накладній засвідчений відбитком печатки Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство», і таким чином підтверджено повноваження особи на здійснення господарської операції від юридичної особи-позивача, оскільки печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин.

При цьому, автентичність відбитку печатки позивачем не оспорюється, докази протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати суду не надавались, тому колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи позивача, що видаткова накладна № РН-0000004 від 14.06.2018 р. підписана невстановленою та неповноважною особою і така видаткова накладна є неналежним доказом у справі.

Щодо посилання суду першої інстанції, що оригінал видаткової накладної № РН-0000004 від 14 червня 2018 року відповідачем не надано, а відтак судом не досліджувався, колегія суддів зазначає, що відповідачем подано до Господарського суду Рівненської області клопотання про витребування Рівненської обласної прокуратури належним чином завірених копій документів, що були вилучені і знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0000519 від 27.09.2018 р. - видаткової накладної № РН-0000004 від 14 червня 2018 року; висновку судово-почеркознавчої експертизи, предметом якої було дослідження підписів по видатковій накладній № РН-0000004 від 14 червня 2018 року /а.с.160-161 у т.1/.

Ухвалою суду від 29 березня 2021 року клопотання представника відповідача про витребування додаткових доказів задоволено та витребувано у Рівненської обласної прокуратури належним чином завірені копії наступних доказів по кримінальному провадженню № 0000519 від 27.09.2018 р.: видаткової накладної № РН-0000004 від 14 червня 2018 року; висновку судово-почеркознавчої експертизи, предметом якої було дослідження підписів по видатковій накладній № РН-0000004 від 14 червня 2018 року/а.с.165-167 у т.1/.

На виконання вимог ухвали від Рівненської обласної прокуратури до суду із супровідним листом надійшли копія видаткової накладної № РН-0000004 від 14 червня 2018 року та копія висновку експерта від 14.05.2020 р. № 1.1-190/20 /а.с.173-187 у т.1/.

Колегія суддів встановила, що копія видаткової накладної № РН-0000004 від 14 червня 2018 року, надана відповідачем, є ідентичною копіі, яка надана на вимогу суду Рівненською обласною прокуратурою з матеріалів кримінального провадження № 0000519, що виключає застосування у даному випадку частини 2 статті 74 ГПК України.

Разом з тим, висновком експерта Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 14.05.2020 р. № 1.1-190/20 у кримінальному провадженні № 0000519 встановлено, що підпис, який міститься в графі «Отримав» видаткової накладної № РН-0000004 від 14.06.2018 р. та виконаний кульковою ручкою із чорнилом синього кольору, виконаний ОСОБА_2 - директором Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство». Колегія суддів оцінює висновок експертизи в кримінальному провадженні на загальних підставах в сукупності з іншими доказами у даній справі відповідно до ст.ст. 86, 104 ГПК України, оскільки висновок експерта містить відповіді на питання, які виникли у спорі в даній справі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії.

Та обставина, що ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 01.07.2021 р. кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України закрито на підставі пункту 5 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку зі смертю обвинуваченого, про що у відзиві на апеляційну скаргу зазначає позивача, не має значення, оскільки закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами жодним чином не спростовує факту вчинення господарської операції від імені юридичної особи.

Отже, за наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що докази у справі в їх сукупності підтверджують, що відповідач на підставі видаткової накладної № РН-0000004 від 14 червня 2018 року передав позивачеві товари на суму передоплати, тому у позивача відсутнє право вимагати повернення суми попередньої оплати 150030 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що висновки Управління Західного офісу Держаудитслужби у Рівненській області, викладені в акті ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Волинське лісове господарство» за період з 01.01.2016 р. по 31.05.2019 р., де вказано, що заборгованість позивача виникла внаслідок перерахування контрагентам, без відображення по бухгалтерському обліку одержання товарів, робіт або послуг (в тому числі відповідачу), а також вказано на відсутність доказів зберігання та використання позивачем поставленого відповідачем товару у своїй господарській діяльності, - не спростовує висновків суду апеляційної інстанції, оскільки свідчить лише про невідображення по бухгалтерському обліку позивача операцій з одержання товарів від відповідача.

Доводи позивача про те, що підприємець Овдійчук М.П. не міг здійснити поставку пиломатеріалу обрізного хвойних порід (сосна), оскільки його вид діяльності не передбачає лісопильного та стругального виробництва, колегія суддів відхиляє як такі, що не стосуються предмету спору.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що позов у даній справі не підлягає задоволенню. Суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального і матеріального права, неправильно встановив обставини у справі, а висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають встановленим обставинам, що призвело до помилкового висновку про задоволення позову. Тому рішення Господарського суду Рівненської області від 14.06.2021 р. у справі № 918/121/21 підлягає скасуванню відповідно до п.3, 4 ч.1 ст. 277 ГПК України.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги судові витрати покладаються на позивача у відповідності до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 277, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Овдійчука Миколи Петровича задоволити. Рішення Господарського суду Рівненської області від 14.06.2021 р. у справі № 918/121/21 скасувати.

Прийняти нове рішення. Відмовити у задоволенні позову.

Стягнути з Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" (34380, Рівненська обл., Вараський р-н, село Антонівка, вул.Партизанська, будинок 23, ) на користь Овдійчука Миколи Петровича ( АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 3405 грн. витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Рівненської області видати наказ на виконання цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 918/121/21 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений 06 жовтня 2021 року

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Олексюк Г.Є.