ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.10.2021м. СумиСправа № 6/6 (920/482/21)

Господарський суд Сумської області у складі судді Соп`яненко О.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №6/6(920/482/21)

за позовом: Комунального підприємства Сумської обласної ради Паливокомуненерго (м.Суми, вул.Гетьмана Мазепи, буд. 2; )

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Підприємство теплових мереж (40022, м.Суми, вул.2-га Залізнична,10; )

про стягнення 59663 грн 72 коп.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 11.05.2021 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (суддя Резніченко О.Ю.).

Ухвалою суду від 11.06.2021 матеріали справи № 920/482/21 передано для розгляду в межах провадження у справі №6/6 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Підприємство теплових мереж.

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 25.06.2021 матеріали справи № 920/482/21 за позовом Комунального підприємства Сумської обласної ради Паливокомуненерго до відповідача - Публічного акціонерного товариства Підприємство теплових мереж, про стягнення 59663 грн 72 коп прийнято до розгляду у відокремленому позовному провадженні в межах провадження у справі № 6/6 про банкрутство ПАТ Підприємство теплових мереж (40022, м.Суми, вул.2-га Залізнична,10; ); вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

СУТЬ СПОРУ: позивач, згідно вимог позовної заяви, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 52866 грн 00 коп боргу, 6797 грн 72 коп. пені за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 10.01.2018 договору поставки, витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на відповідача.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд встановив:

10.01.2018 між КП Сумської обласної ради «Паливокомуненерго» (покупець) та ПАТ «Підприємство теплових мереж» (постачальник) був укладений договір поставки, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати, а покупець приймати та оплачувати дрова твердих та м`яких порід деревини (товар).

Відповідно до п.2.3. та п.2.4 договору, ціна одиниці виміру товару становить 540 грн з урахуванням ПДВ. Загальна ціна договору визначається шляхом додавання загальної вартості товару, поставленого за усіма видатковими накладними.

Оплата товару здійснюється покупцем шляхом 100% передоплати у розмірі, встановленому рахунком фактурою. Покупець має право провести оплату товару частково, або проводити оплату частинами у межах строку оплати, визначеного рахунком фактурою (п.3.1. договору).

На виконання умов договору, 11.01.2018 позивачем було перераховано відповідачу 189000,00 грн згідно рахунка від 11.01.2018.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до видаткових накладних № 1 від 24.01.2018, № 2 від 25.01.2018, № 3 від 13.02.2018, № 4 від 22.02.2018 постачальником було поставлено товар за договором на загальну суму 136134,00 грн з ПДВ.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідачем недопоставлено товар за договором на суму 52866,00 грн і тому звернувся за захистом своїх прав до суду.

Згідно з приписами ст. 11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Із змісту укладеного між сторонами у справі договору вбачається, що він за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для

використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України також визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач, 06.04.2020 звернувся до відповідача з вимогою поставити оплачений товар за договором у повному об`ємі протягом п`яти робочих днів з моменту отримання цієї вимоги, виконати умови договору та поставити на адресу покупця обсяг передплаченого товару. Проте, вимога відповідачем залишена без відповіді і без задоволення.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявними в матеріалах справи доказами, а саме банківською випискою підтверджується сплата позивачем 189000,00 грн на рахунок відповідача за дрова згідно рахунку від 11.01.2018 підтверджується факт належного виконання зобов`язання з оплати товару по Договору на суму 189000,00 грн, а також факт часткового виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару на суму 136134,00 грн згідно видаткових накладних № 1 від 24.01.2018, № 2 від 25.01.2018, № 3 від 13.02.2018, № 4 від 22.02.2018.

Таким чином, відповідачем не подано доказів сплати боргу або обґрунтованих заперечень позовним вимогам в частині стягнення 52866,00 грн. основного боргу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до пункту 6.2. Договору у випадку порушення встановлених даним договором строків поставки товару або недопоставки товару, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого в строк товару за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє постачальника від виконання зобов`язань з поставки та відшкодування покупцю збитків у повному обсязі.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 6797,72 грн. пені, нарахованої за загальний період з 14.04.2020 по 13.04.2021.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Право позивача на стягнення з відповідача пені передбачене діючим законодавством України та умовами договору, судом встановлено факт порушення відповідачем зобов`язання з поставки товару, пеня була нарахована позивачем за загальний період з 14.04.2020 по 13.04.2021.

Судом перевірено розрахунок пені, виконаний позивачем та встановлено, що штрафна санкція розрахована в розмірі 6797,72 грн за рік, що суперечить вимогам ч. 6. ст. 232 ГК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 3587,96 грн за період з 14.04.2020 по 14.10.2020 відповідно до ч.6 ст.232 ГПК України, оскільки інший порядок нарахування штрафних санкцій не встановлений договором.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України Про судовий збір та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 2147,88 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Підприємство теплових мереж (40022, м.Суми, вул.2-га Залізнична,10; ) на користь Комунального підприємства Сумської обласної ради Паливокомуненерго (м.Суми, вул.Гетьмана Мазепи, буд. 2; ) 52866 грн 00 коп (п`ятдесят дві тисячі вісімсот шістдесят шість гривень 00 копійок) основного боргу, 3587,96 грн. (три тисячі п`ятсот вісімдесят сім гривень 96 копійок) пені, 2147 грн. 88 коп. витрат зі сплати судового збору.

3.В іншій частині позову відмовити.

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 04.10.2021.

Суддя О.Ю. Соп`яненко