РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.10.2021Справа № 910/8998/21

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Оптимум", яка діє в інтересах та за рахунок ПНВІФ закритого типу "Львівська мрія-Інвест"

вул. Толстого Льва, 9, м. Київ, 01024

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська Мрія-Кепітал"

вул. Кудрявська, 23 А, м. Київ, 04053

про стягнення 434 506,85 грн.

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Оптимум", яка діє в інтересах та за рахунок ПНВІФ закритого типу "Львівська мрія-Інвест" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська Мрія-Кепітал" (далі-відповідач) про стягнення 434506,85 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.06.2021 року було прийнято справу до провадження, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Означену ухвалу, направлено відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак поштове відправлення №970 повернуто до суду з посиланням на відсутність адресата за вказаною адресою.

Суд зазначає, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська Мрія-Кепітал" є: вул. Кудрявська, 23 А, м. Київ, 04053.

Частиною 2 ст. 120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з ч. 7 зазначеної статті учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10 вересня 2018 року у справі № 910/23064/17.

Отже відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи №910/8998/21, однак своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

31.05.2018 р. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», яка діє в інтересах та за рахунок ПНВІФ закритого типу «Оптимум класик» (далі-позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівська Мрія-Кепітел» було укладено договір позики №31/05-1п.

Пунктом 1.1. Договору визначено, що позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти (надалі - «позика») в розмірі, встановленому цим договором, а позичальник зобов`язується використати їх за цільовим призначенням і повернути у визначений

договором строк.

Відповідно до п. 1.2. Договору, сума позики за цим договором Складає 300 000 (триста тисяч гривень).

За користування позикою позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю проценти за ставкою 15 (п`ятнадцять) річних (п. 1.3. Договору).

Відповідно до п. 1.4. Договору, проценти за користування позикою, передбачені п. 1.3. Цього договору, нараховуються позикодавцем щомісячно та сплачуються позичальником в кінці строку договору.

Пунктом 2.3. Договору, позика надається позикодавцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника.

Відповідно до п. 3.1. Договору, строк користування позикою позичальником починає свій перебіг з моменту перерахування грошових коштів (першого траншу) і закінчується « 31» травня 2019 року.

Строк повернення отриманої суми позики та процентів за її користування встановлюється не пізніше « 31» травня 2019 року (п. 3.2. Договору).

Позичальник зобов`язуються повернути отриману суму позики та проценти за її користування не пізніше терміну, зазначеного в п. 3.2. Цього договору (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 4.2. Договору, позика та проценти за користування позикою повертаються позичальником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позикодавця.

В разі порушення строків повернення позики, встановлених даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю загальну суму отриманої позики, проценти в розмірі, передбаченому п. 1.3. Договору, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми неповерненої позики за кожен день затримки (п. 6.2. Договору).

17.04.2018 у ПНВІФ закритого типу «Оптимум класик» відбулась зміна найменування в ПНВІФ закритого типу «Львівська Мрія - Інвест».

28.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», яка діє в інтересах та за рахунок ПНВІФ закритого типу «Львівська Мрія - Інвест» (далі-позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівська Мрія-Кепітел» (далі- відповідач) було укладено додаткову угоду до договору позики №31/05-1п, якою пункт 3.1. Викладено в наступній редакції: « 3.1. Строк користування позикою позичальником починає свій перебіг з моменту перерахування грошових коштів (першого траншу) і закінчується « 31» грудня 2019 року».

Пункт 3.2. викладено в наступній редакції: « 3.2. Строк повернення отриманої суми Позики та процентів за її користування встановлюється не пізніше «31» грудня 2019 року.»

Пункт 1.3. викладено в наступній редакції: « 1.3. За користування позикою позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю проценти за ставкою 15% (п`ятнадцять) річних. З 01 січня 2019 року позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю проценти за ставкою 18% (вісімнадцять) річних.».

Всі інші умови договору залишаються без змін.

27.12.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», яка діє в інтересах та за рахунок ПНВІФ закритого типу «Львівська МРІЯ-ІНВЕСТ» (далі-Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівська МРІЯ-КЕПІТЕЛ» (далі- Відповідач) було укладено додаткову угоду до Договору позики №05/05-1, якою Пункт 3.1. викладено в наступній редакції: « 3.1. Строк користування позикою постачальником починає свій перебіг з моменту перерахування грошових коштів (першого траншу) і закінчується « 31» грудня 2020 року.»

Пункт 3.2. викладено в наступній редакції: « 3.2. Строк повернення отриманої суми Позики та процентів за її користування встановлюється не пізніше «31» грудня 2020 року».

Всі інші умови договору залишаються без змін.

За твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ОПТИМУМ», яка діє в інтересах та за рахунок ПНВІФ закритого типу «ЛЬВІВСЬКА МРІЯ - ІНВЕСТ» було виконано умови вищевказаного договору та перераховано на рахунок Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівська МРІЯ-КЕПІТЕЛ» 300 000 (триста тисяч гривень).

Натомість, як стверджує позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська МРІЯ-КЕПІТЕЛ» не виконало взяті на себе зобов`язання та не повернуло в строк отримані кошти.

Оскільки відповідач у строк не повернув позивачу 300 000,00 грн, означене зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що вказаний договори за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Господарського кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, позивачем на надано суду доказів повернення позики відповідачем. Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість його звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

З огляду на встановлені обставини справи суд приходить до висновку, що вимога про стягнення із відповідача 300 000,00 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України унормовано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пунктів 1.3, 1.4, 3.1, 3.2, 4.1 Договору, з урахуванням Додаткових угод № 1 від 28.12.2018 та № 2 від 27.12.2019 до Договору, зобов`язання щодо повернення суми позики, а також процентів за користування позикою мало бути виконане відповідачем не пізніше 31.12.2020.

Приймаючи до уваги умови укладеного сторонами Договору, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором є таким, що настав.

Судом перевірено розрахунок процентів у сумі 134 506,85 грн. за користування позикою і визнано його обґрунтованим та арифметично вірним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доказів на підтвердження повернення відповідачем суми позики, а також сплати позивачу процентів за користування позикою суду не надано.

Всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За представленими до матеріалів справи документами, поясненнями, судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав умови Договору в частині повернення позивачу у строк 03.06.2020 5.000.000,00 грн, внаслідок чого позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська Мрія-Кепітел" (Україна, 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 23А; ідентифікаційний код: 40853288) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Оптимум" (Україна, 79008, Львівська обл., м. Львів, вул. Лисенка М., буд. 38/8; ідентифікаційний код: 37567735), яке діє в інтересах та за рахунок Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу "Львівська Мрія-Інвест", позику в сумі 300 000 грн 00 коп., проценти за користування позикою в сумі 134 506 грн 85 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 6517 грн. 61 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов