ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р. Справа№ 910/21466/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Тищенко А.І.

Куксова В.В.

за участю секретаря судового засідання: Токаревої А.Г.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 22.09.2021 року у справі №910/21466/17 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020, повний текст якого складено 05.10.2020

у справі №910/21466/17 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом акціонерного товариства "Оператор газорозподільчої системи "Чернігівгаз"

до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем"

про визнання договору укладеним.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз», найменування якого змінено на акціонерне товариство «Оператор газорозподільчої системи «Чернігівгаз» (далі - АТ «Оператор газорозподільчої системи «Чернігівгаз», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в особі філії «Центр метрології та газорозподільних систем» (далі - Центр метрології та газорозподільних систем, відповідач) про визнання укладеним договору на експлуатацію складових газорозподільної системи з додатками № 1, № 2 до договору на умовах (в редакції), визначених АТ «Оператор газорозподільчої системи «Чернігівгаз».

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю правових підстав для зобов`язання сторін на підставі пункту 2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, зі змінами та доповненнями (далі - Кодекс ГРМ) врегулювати договірні відносини щодо використання газорозподільних мереж, що належать відповідачу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 у справі № 910/21466/17, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2019, у задоволенні позову відмовлено.

Згідно з постановою Верховного Суду від 21 листопада 2019 року у справі № 910/21466/17 рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 у справі № 910/21466/17 скасовано, справу № 910/21466/17 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/21466/17 позов акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Чернігівгаз» задоволено. Визнано укладеним з 01.09.2017 договір на експлуатацію складових газорозподільчої системи з додатками №1, №2 на умовах, запропонованих позивачем.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Центр метрології та газорозподільних систем подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказував на те, що спірний договір, визнання укладеним якого є предметом спору у справі, не базується на державному замовлені, не є обов`язковим для укладання за певною формою в силу прямої норми закону, що свідчить про відсутність законних підстав зобов`язувати відповідача укладати спірний договір на експлуатацію газорозподільної системи та її об`єктів в редакції позивача.

Скаржник наголошував на неврахуванні судом першої інстанції тих обставин, що сторонами не було погоджено істотних умов господарського договору - ціну та строк дії, а також того, що саме Оператор ГРМ зобов`язаний сплачувати власнику газопроводу кошти за експлуатацію його майна.

За твердженням скаржника, до даних спірних правовідносин неможливо застосувати правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 31.05.2019 у справі № 925/916/17, оскільки даною постановою не було вирішено спір по суті, а направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Північний апеляційний господарський суд постановою від 16.02.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/21466/17 скасував та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з постановою Верховного Суду від 24.06.2021 касаційне провадження у справі № 910/21466/17, відкрите за касаційною скаргою АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрито. В іншій частині касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" задоволено частково.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 у справі № 910/21466/17 скасовано. Справу № 910/21466/17 направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

При ухваленні постанови від 24.06.2021 касаційний господарський суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, не застосувавши до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31.05.2019 у справі № 925/916/17 та, помилково застосувавши положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна», які не підлягали застосуванню, скасував рішення місцевого господарського суду, при цьому оцінку висновкам суду першої інстанції щодо відповідності запропонованої позивачем редакції договору вимогам пункту 2 глави 1 розділу ІІІ «Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи» Кодексу ГРМ та частин 4-5 статті 9 Закону України «Про трубопровідний транспорт», погодження назви договору, дати укладення, преамбули договору, предмету договору, вартості послуг та порядку розрахунків, прав та обов`язків сторін договору, відповідальності сторін, строку дії договору судом апеляційної інстанції не надав.

Окрім того, вказав, що ненадання оцінки конкретним умовам договору експлуатації та протоколу розбіжностей між сторонами стало підставою для ухвалення Верховним Судом постанови від 21.11.2019 у справі № 910/21466/17 про скасування постановлених у цій справі судових рішень та направлення її на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2021, справу № 910/21466/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Яковлєва М. Л., суддів Шаптали Є. Ю. та Тищенко А. І.

Відповідно до ухвали Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 апеляційну скаргу Центру метрології та газорозподільних систем у справі № 910/21466/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М. Л., суддів Шаптали Є. Ю. та Тищенко А.І; розгляд апеляційної скарги призначено на 08.09.2021 о 13 год 45 хв.

09.08.2021 від АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення на апеляційну скаргу.

Позивач у поясненнях наголосив на тому, що укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи з додатками № 1 та № 2 до договору на умовах (в редакції), визначених АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз", є обов`язковими до укладення в силу спеціального закону (статті 9 Закону України «Про трубопровідний транспорт» і такий договір укладається за наявності спору між власником газопроводу та Оператором ГРМ. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 24.06.2021 під час касаційного розгляду в межах даної справи.

Окрім того, позивач звернув увагу на аналогічну позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 31.05.2019 у справі № 925/916/17.

07.09.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Центру метрології та газорозподільних систем надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через участь представника відповідача 07.09.2021 у кримінальній справі № 310/5694/18 у Бердянському міськрайонному суді Запорізької області.

Розглянувши клопотання Центру метрології та газорозподільних систем", апеляційний господарський суд ухвалою від 08.09.2021 задовольнив клопотання та відклав розгляд апеляційної скарги на 22.09.2021 на 13 год 40 хв.

У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/4546/21 від 20.09.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/21466/17.

Так, за наслідками перерозподілу справи №910/21466/17, відповідно до витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 20.09.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М. Л., судді: Тищенко А. І., Куксова В. В.

21.09.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Центру метрології та газорозподільних систем надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через перебування представника у відпустці.

Окрім того, цього ж дня від Центру метрології та газорозподільних систем надійшли додаткові пояснення, у яких останній просить про задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Зокрема, відповідач звернув увагу на лист НКРЕКП від 20.01.2020, в якому зазначено, що оскільки договір експлуатації не є примірним або типовим, то сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови такого договору.

Окрім того, вказав, що Законом України «Про ринок природного газу» на позивача як оператора ГРМ покладено обов`язок за свій рахунок здійснювати експлуатацію, підтримання в належному стані та розвиток газорозподільної системи.

У поясненнях Центр метрології та газорозподільних систем ще раз наголосив, що сторонами не погоджені істотні умови договору.

Згідно з ухвалою суду від 22.09.2021 апеляційну скаргу Центру метрології та газорозподільних систем прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М. Л., судді: Куксов В. В., Тищенко А. І.; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у раніше призначеному судовому засіданні 22.09.2021 о 13 год 40 хв.

Відповідач повторно наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання, яке відбулося 22.09.2021, не з`явився, своїх представників не направив. При цьому, 21.09.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через перебування його представника у відпустці.

Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила залишити вказане клопотання без задоволення, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п.2 ч.3 ст.202 ГПК України).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Матеріалами справи підтверджується належне повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, зокрема, подане останні клопотання.

Крім того, неявка позивача в судове засідання є повторною, що в розумінні положень ст.202 ГПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. До того ж, суд апеляційної інстанції не визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи.

Більше того, оскільки відпустка представника відповідача була заплановано (наказа від 10.09.2021) та відповідач не обмежений законом в кількості уповноважених осіб для представництва його інтересів у тому числі в суді апеляційної інстанції, тому він мав можливість направити в судове засіданні іншого представника.

До того ж, матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги й за відсутності представників учасників справи.

Враховуючи викладене та беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи та можливість розглянути подану скаргу за відсутністю відповідача. Також колегією суддів враховано, що позивач зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" та від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

В судовому засіданні 22.09.2021 представник АТ «Оператор газорозподільчої системи «Чернігівгаз» заперечив проти вимог апеляційної скарги за обставин, викладених у відзиві, додаткових поясненнях, що містяться в матеріалах справи, а також, опираючись на висновки Верховного Суду, викладених у постанові від 24.06.2021 в межах даної справи.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Окрім того, апеляційний господарський суд в межах апеляційного розгляду враховує ст. 316 ГПК України, що передбачає обов`язковість вказівок, що містяться у постанові суду касаційної інстанції під час нового розгляду справи.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги та поданих сторонами відзиву, пояснень, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи, АТ «Оператор газорозподільчої системи «Чернігівгаз» є газорозподільним підприємством.

На підставі виданої ліцензії (відповідно до Постанови НКРЕКП № 807 від 19.06.17) позивач здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу та функції оперативно-технологічного управління в межах території міста Чернігова та Чернігівської області.

Суд установив, що ПАТ «НАК "Нафтогаз України"» є власником підземного газопроводу с. Іванівка - с. Шаповалівка - с. Високе - с. В. Доч - с. Носелівка, підземного газопроводу с. Черешеньки, вул. Шкільна, підземного газопроводу вводу с. Черешеньки, вул. Шкільна, підземного газопроводу вводу с. Черешеньки вул. Набережна, підземного газопроводу с. Черешеньки вул. Набережна, ШГРП с. Шаповалівка, ШГРП с. Високе.

01.09.2017 АТ «Оператор газорозподільчої системи «Чернігівгаз» надіслав листом № СЛ-6439-0817 відповідачу проект договору на експлуатацію газорозподільних систем та їх об`єктів з метою його укладення.

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» запропоновану позивачем редакцію договору не підписав, натомість відповідач склав протокол розбіжностей до запропонованого позивачем договору та направив цей протокол позивачу листом від 25.09.2017 № 50/12-1218.

Відповідач у листі вказав, що проект договору позивача не враховує інтереси ПАТ «НАК "Нафтогаз України"» як власника об`єктів газорозподільної системи, на отримання плати за використання майна, а містить лише обов`язок компанії здійснювати оплату послуг з утримання майна, в той час як витрати на утримання та ремонт майна газорозподільних мереж включаються до відповідного тарифу оператора газорозподільних систем.

Окрім того, у протоколі розбіжностей ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не погодився зі змістом пунктів договору, які стосуються назви договору, дати укладення, преамбули договору, предмету договору, вартості послуг та порядку розрахунків, прав та обов`язків сторін договору, відповідальності сторін, строку дії договору.

Підставою звернення до суду є та обставина, що на переконання позивача, АТ «Оператор газорозподільчої системи «Чернігівгаз» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» зобов`язані на підставі п. 2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГРМ врегулювати договірні відносини з використання газорозподільних мереж (які перебувають у власності відповідача), шляхом укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, форма якого визначена додатком № 3 Кодексу ГРМ.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

У статті 6 ГК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень частин другої, третьої та четвертої статті 179 Господарського кодексу України укладання господарського договору є обов`язковим для сторін, зокрема, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання, органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

У частинах четвертій та п`ятій статті 9 Закону України "Про трубопровідний транспорт" визначено імперативну вимогу про те, що взаємовідносини суб`єктів, яким передано в управління об`єкти трубопровідного транспорту, що проходять в одному технічному коридорі або перетинаються, здійснюються на основі договорів; підприємства, установи та організації, що експлуатують трубопроводи, які підпорядковані різним відомствам, але розташовані в одному технічному коридорі, повинні узгодити умови їх експлуатації.

Отже, законодавцем передбачено вимогу щодо обов`язковості укладення договору при будь-яких різновидах експлуатації об`єктів трубопровідного транспорту. А згідно із статтею 2 цього Закону, систему трубопровідного транспорту становлять як магістральні трубопроводи, так промисловий трубопровідний транспорт, до якого належать газопроводи високого тиску та підвідні газопроводи.

Суд установив, що предметом врегулювання правовідносин за спірним договором є право на експлуатацію газопроводу.

Тобто, у даній справі заявлена позовна вимога про спонукання до укладення договору, який є обов`язковим до укладення в силу спеціального закону (статті 9 Закону України "Про трубопровідний транспорт").

Відповідно до статті 5 Закону України "Про природні монополії" - до сфери регулювання державою природних монополій належить, зокрема, транспортування природного і нафтового газу трубопроводами; розподіл природного і нафтового газу трубопроводами.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про природні монополії" предметом державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій згідно з цим Законом є: ціни (тарифи) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; доступ споживачів до товарів, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; інші умови здійснення підприємницької діяльності у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про природні монополії" обов`язками суб`єкта природних монополій, зокрема є: дотримання встановленого порядку ціноутворення, стандартів і показників безпеки та якості товару, а також інших умов та правил здійснення підприємницької діяльності, визначених у ліцензіях на здійснення підприємницької діяльності у сферах природних монополій та на суміжних ринках.

Тобто, свобода дій позивача та відповідача, як суб`єктів природних монополій з транспортування та розподілу природного газу трубопроводами, обмежена державою для досягнення суспільних інтересів.

Законом України "Про ринок природного газу" визначено спеціальні вимоги до оператора газорозподільної системи, який є суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників) (пункт 17).

Відповідно до статті 37 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ "Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи" Кодексу ГРМ власники газової мережі, яка згідно з розділом ІІ цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов`язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу). Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у Додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

Отже, зазначеним нормативним актом передбачено виключний перелік трьох видів договорів, які є обов`язкові для укладення між власником газорозподільної системи та оператором газорозподільної системи, або договір відчуження газопроводу шляхом купівлі-продажу. Також, є обов`язковим дотримання форми таких договорів, яка визначена у Додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

Тобто, сторони спору у даній справі зобов`язані укласти один із договорів, що передбачений пунктом 2 розділу ІІІ "Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи" Кодексу ГРМ, як такий, що вимагається законом.

А отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, до спірних правовідносин варто застосовувати положення частини третьої статті 179 Господарського кодексу України та за наявності переддоговірного спору щодо укладення конкретного виду договору, передбаченого у цьому виключному переліку розглянути його з дослідженням усіх спірних умов договору.

Водночас варто зауважити, що з аналізу частин шостої та восьмої статті 7 Закону України "Про трубопровідний транспорт" можна дійти висновку про те, що законодавцем обмежено свободу укладення договорів щодо належного ПАТ НАК "Нафтогаз України" майна та заборонено відчуження основних фондів ПАТ НАК "Нафтогаз України" та передачу їх з балансу на баланс, крім випадків такої передачі бюджетній установі, державному підприємству або акціонерному товариству, 100% акцій якого перебуває у державній власності України чи створення державних підприємств або акціонерних товариств, 100% акцій та часток яких перебуває у державній власності України, а також заборонено продаж основних фондів ПАТ НАК "Нафтогаз України", її дочірніх та заснованих нею підприємств, що не використовуються в процесі провадження діяльності з транспортування магістральними трубопроводами і зберігання у підземних газосховищах, без погодження з Кабінетом Міністрів України.

А отже, враховуючи викладене, варіантом обов`язкового укладення договору між ПАТ НАК "Нафтогаз України", як власником газопроводів, що є предметом переддоговірного спору в даній справі, та АТ «Оператор газорозподільчої системи «Чернігівгаз», як оператором газорозподільних систем, відповідно до переліку, визначеного пунктом 2 розділу ІІІ "Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи" Кодексу ГРМ є договір експлуатації газорозподільної системи, що також відповідає вимогам частин четвертої та п`ятої статті 9 Закону України "Про трубопровідний транспорт", які визначають імперативну вимогу про укладення договорів експлуатації між суб`єктами, що використовують трубопровідний транспорт в одному технічному коридорі або перетинаються.

Як зазначено вище, предметом врегулювання правовідносин за спірним договором є право на експлуатацію газопроводу.

Отже, у даній справі заявлена позовна вимога про укладення договору, який є обов`язковим до укладення в силу спеціальних нормативних вимог (статті 9 Закону України "Про трубопровідний транспорт" та пункту 2 розділу ІІІ "Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи" Кодексу ГРМ), що надає можливість укладення такого договору в судовому порядку відповідно до частин сьомої та восьмої статті 181 та статті 179 Господарського Кодексу України за наявності спору щодо окремих умов договору.

Як зазначено вище, касаційний господарський суд, переглядаючи судові рішення в касаційному порядку вказав, що суд апеляційної інстанції, не застосувавши до спірних правовідносин висновки Верховного Суду викладені у постанові від 31.05.2019 у справі № 925/916/17 та, помилково застосувавши положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна», які не підлягали застосуванню, скасував рішення місцевого господарського суду, при цьому оцінку висновкам суду першої інстанції щодо відповідності запропонованої позивачем редакції договору вимогам пункту 2 глави 1 розділу ІІІ «Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи» Кодексу ГРМ та частин 4-5 статті 9 Закону України «Про трубопровідний транспорт», погодження назви договору, дати укладення, преамбули договору, предмету договору, вартості послуг та порядку розрахунків, прав та обов`язків сторін договору, відповідальності сторін, строку дії договору судом апеляційної інстанції не надав.

Окрім того, вказав, що ненадання оцінки конкретним умовам договору експлуатації та протоколу розбіжностей між сторонами стало підставою для ухвалення Верховним Судом постанови від 21.11.2019 у справі № 910/21466/17 про скасування постановлених у цій справі судових рішень та направлення її на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, проаналізувавши редакцію договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, надану позивачем з урахуванням змін щодо дії строку цього договору дійшов правильного висновку, що запропонована редакція відповідає положенням договору, наведеному у додатку 3 до Кодексу ГРМ, а тому позовні вимоги про укладення спірного договору в редакції позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується запропонованої відповідачем редакція договору, наведеної у протоколі розбіжностей, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що така редакція не відповідає положенням договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, передбаченим додатком 3 до Кодексу ГРМ (пункт 2 глави 1 розділу ІІІ), а отже, положення цієї редакції договору не можуть бути включені до договору на експлуатацію складових газорозподільної системи.

Окрім того, що стосується ціни договору, визначення порядку розрахунків, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Методикою визначення та розрахунку тарифу на послуги з розподілу природного газу, затвердженою постановою НКРЕКП від 25.02.2016 передбачено планування витрат, що включається до планованої тарифної виручки, з урахуванням необхідних обсягів робіт при обслуговуванні, утриманні та експлуатації газорозподільних систем, що знаходяться на балансі підприємства.

Вартість робіт на технічне обслуговування газопроводів та обладнання ГРП і ШГРП, що вказана у додатку 2 до Договору, розрахована за рік, відповідно до «Типових норм часу на технічне обслуговування і ремонт систем газопостачання», затверджених НАК «Нафтогаз України» від 29.12.2006 № 679, «Правил безпеки систем газопостачання», затверджених наказом Міненерговугілля від 15.05.2015 № 285, із застосуванням витратного методу.

У розділі ІІ спірного Договору вказано про порядок розрахунків за спірним договором.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що назва спірного договору, дата укладення, преамбула договору, предмет договору, вартість послуг та порядок розрахунків, права та обов`язки сторін договору, відповідальність сторін, строк дії договору відповідають закону - положенням договору, наведеному додатку 3 до Кодексу ГРМ, а положення договору, які визначаються з урахуванням підзаконних нормативно-правових актів є справедливими.

Отже, порушень судом першої інстанції норм процесуального права в розумінні частини третьої ст. 277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а також неправильного застосування норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Крім того, аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору, та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам позивача. До того ж, у оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду м. Києва від 28.09.2020 у справі № 910/21466/17 без змін.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №910/21466/17 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №910/21466/17 залишити без змін.

3.Судові витрати покласти на скаржника.

4.Матеріали справи №910/21466/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 04.10.2021.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді А.І. Тищенко

В.В. Куксов