ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" жовтня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1565/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/1565/21

За позовом: Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; )

До відповідача: Державного підприємства „Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14) (65059, м. Одеса, вул. Краснова, 2 а; )

про стягнення 1262223,80 грн.

Представники:

від позивача : Пронюк В.Я., адвокат за довіреністю

від відповідача: не з`явився

Встановив: Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства „Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14) про стягнення 1262223,80 грн.

Позовні вимоги Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України направлено на стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 1063403,51 грн., пені у розмірі 34119,95 грн., 3% річних у розмірі 58626,98 грн. та інфляційних витрат у розмірі 106073,36 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.06.2021р. прийнято позовну заяву Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1565/21. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "22" червня 2021 р. о 11:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 22.06.2021р. о 11:00.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.06.2021р. продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №916/1565/21 на 30 днів до 08.09.2021р. Відкладено підготовче засідання на "04" серпня 2021р. о 11:00. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 04.08.2021р. о 11:00.

25.06.2021р. до суду відповідачем було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд поновити строк відповідачу та прийняти відзив, а також зменшити Державному підприємству „Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14) суму стягнення пені на 90%.

У судовому засіданні, яке відбулось 04.08.2021р., судом було прийнято та залучено до матеріалів справи відзив відповідача.

30.06.2021р. до суду позивачем було подано відповідь на відзив на позовну заяву та 09.08.2021р. позивачем було долучено докази скерування відповіді на відзив на адресу відповідача.

04.08.2021р. у судовому засіданні було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 16.08.2021р. о 13:45.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.08.2021р. повідомлено позивача по справі №916/1565/21: Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України про судове засідання, яке відбудеться "16" серпня 2021 р. о 13:45.

16.08.2021р. судом було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 08.09.2021р. о 09:40.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.09.2021р. закрито підготовче провадження у справі № 916/1565/21. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "23" вересня 2021 р. о 12:00. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 23.09.2021р. о 12:00.

23.09.2021р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 07.10.2021р. о 10:00.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.09.2021р. повідомлено відповідача по справі №916/1565/21: Державне підприємство „Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14) про судове засідання, яке відбудеться "07" жовтня 2021р. о 10:00.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення позивачем пені на 90% та за час розгляду справи, надаючи усні пояснення, ним зазначалось про визнання основного боргу.

У судовому засіданні 07.10.2021 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 11.10.2021р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача за час розгляду справи, суд встановив.

25 вересня 2019 року між Акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (постачальник) та Державним підприємством „Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14) (споживач) було укладено Договір №7925/1920-ТЕ-23 постачання природного газу (надалі Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачі газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

За посиланням позивача, Акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України, на виконання вимог укладеного договору, було передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 4414913,00 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 5.1. Договору визначено, зокрема, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця постачання природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

За ґрунтування позивача, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 5.1. Договору.

Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за Договором складає 1063403,51 грн.

Згідно до п. 7.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Відповідно до п.7.2. Договору, у разі прострочення споживач оплати згідно п. 5.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов Договору складає 34119,95 грн.

Позивачем було зазначено суду, що оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, від зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми.

Сума, на яку збільшився борг, внаслідок інфляційних процесів складає 106073,36грн. та загальний розмір нарахованих 3% річних складає 58626,98 грн.

Отже, як зазначає позивача, загальна сума боргу відповідача перед позивачем складає 1262223,80 грн.

Відповідно до наданого відзиву відповідачем було зазначено суду, що ціна договору відповідно до актів жовтень 2019 року квітень 2020 року становить 4414913,00 грн., фактично відповідачем сплачено 3351509,49 грн. та залишок заборгованості становить 1063403,51 грн. та позивачем заявлено також штрафні санкції на суму 198820,29 грн.

Відповідачем зазначено суду, що тлумачення ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове значення та неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основаного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

З урахуванням викладеного, відповідач просив суд зменшити розмір пені на 90% та зазначав, що таке зменшення буде адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, та узгоджується з нормами закону, які регулюються можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.

Надаючи до суду відповідь на відзив позивачем було зазначено, що він заперечує проти заявленої вимоги позивача щодо зменшення пені та зауважено суду, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, вливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача за час розгляду справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов таких висновків.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між Акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України та Державним підприємством „Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14) виникли на підставі укладеного між ними 25 вересня 2019 року Договору №7925/1920-ТЕ-23 постачання природного газу.

Отже, уклавши Договір сторони за цим Договором прийняли набули певних зобов`язань, які мали виконувати виходячи з положень законодавства та умов Договору.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем порушувались строки оплати за придбаний газ.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до п.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Державним підприємством „Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14) прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору №7925/1920-ТЕ-23 постачання природного газу від 25 вересня 2019 року щодо своєчасної оплати вартості отриманого природного газу, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті 1063403,51 грн. основного боргу - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, переривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем пені у розмірі 34119,95 грн., вважає такий розрахунок вірним, а вимоги про стягнення пені - правомірними.

Водночас, вирішуючи питання щодо зменшення розміру пені, з урахуванням відповідного клопотання відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки. Господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018р. у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019р. у справі № 908/868/18, від 13.05.2019р. у справі №904/4071/18).

Враховуючи вищевикладене, суд підкреслює, що зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду. Суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій, а також розмір, до якого вони підлягають зменшенню.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Законом визнання розміру, до якого штрафні санкції підлягають зменшенню, віднесено на розсуд суду. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013р. № 7-рп/2013.

Зі змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Дослідивши подане відповідачем клопотання про зменшення пені, підстави, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50%.

Отже, при визначенні можливості зменшення пені, суд має врахувати баланс інтересів сторін.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами, які несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) розміру заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондує обов`язок сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів. Так, позивачем заявлено та відповідачем не спростовано наявність прострочення за Договором.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд, враховуючи дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, вважає справедливим, доцільним, обґрунтованим, таким, що цілком відповідає принципу верховенства права, висновок щодо необхідності зменшення розміру пені на 50 % - до 17060,00 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, переривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем 3%річних у розмірі 58626,98 грн. та інфляційних втрат у розмірі 106073,36 грн., вважає такий розрахунок вірним, а вимоги про стягнення правомірними.

Відповідно до положень ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог зі стягненням з відповідача боргу 1063403,51 грн., пені 17060,00 грн., 3% річних 58626,98 грн. та інфляційних втрат 106073,36 грн.

Відповідно до п. 4.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 18933,36 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства „Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14) (65059, м. Одеса, вул. Краснова, 2 а; ) на користь Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) основний борг у розмірі 1063403 (один мільйон шістдесят три тисячі чотириста три) грн. 51 коп., пеню у розмірі 17060 (сімнадцять тисяч шістдесят) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 58626 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот двадцять шість) грн. 98 коп., інфляційні втрат у розмірі 106073 (сто шість тисяч сімдесят три) грн. 36 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 18933 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять три) грн. 36 коп.

3.В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено 11 жовтня 2021 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко