ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Рівне

"04" жовтня 2021 р. Справа № 918/844/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Релігійної громади Свято - Космо - Даміанівської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) села Розваж Острозького району Рівненської області (35866, Рівненська обл., Острозький р-н, с. Розваж, вул. Центральна, буд. 106), третя особа: Рівненська обласна державна адміністрація (33028, м. Рівне, майдан Просвіти, 1) про визнання недійсним Статуту релігійної громади у новій редакції

ВСТАНОВИВ:

У вересні ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Релігійної громади Свято - Космо - Даміанівської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) села Розваж Острозького району Рівненської області про визнання недійсним Статуту релігійної громади у новій редакції.

Мотивуючи звернення з цим позовом саме до Господарського суду Рівненської області позивач вказує, що спір за цим позовом є спором з корпоративних відносин і відноситься до компетенції Господарського суду Рівненської області, оскільки позивач ( ОСОБА_1 ) - є членом Релігійної громади Української Православної Церкви с. Розваж.

Згідно ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів визначені ст. 20 ГПК України.

Так, згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України - господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

справи у спорах, що виникаютьз корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Отже, до юрисдикції господарських судів відносяться, крім інших, справи за позовом фізичних осіб, які не є підприємцями, у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин.

При визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії необхідно керуватися поняттям корпоративних прав та корпоративних відносин, визначених частиною 1 статті 167 ГК України.

Так, згідно ч. 1, 3 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 55 ГК України господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюютьгосподарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

Частиною 1 статті 3 ГК України визначено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

З огляду вищевказані норми чинного законодавства, підвідомчим господарським судам України є спір з приводу відносин сторони цього спору - фізичної особи, яка є засновником, учасником або членом юридичної особи (господарської організації), створеної відповідно до ЦК України, яка здійснює діяльність у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (господарська діяльність) у разі, якщо ці спори пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

При цьому, така фізична особа має володіти корпоративними правами у вигляді, визначеної частки у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

У випадку, якщо фізична особа не володіє вищевказаними корпоративними правами, то у неї не існує корпоративних відносин з господарською організацією.

Відповідно, спір між такою особою і господарською організацією - не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Позивач у позовній заяві стверджує, що він є членом Релігійної громади Української Православної Церкви с. Розваж.

Однак, членство у вказаній релігійній організації, в даному випадку, не свідчить про існування між позивачем та відповідачем корпоративних відносин, в розумінні частини 3 статті 167 ГК України, через відсутність у ОСОБА_2 відповідних корпоративних прав, визначених частиною 1 вказаної статті ГК України.

Тобто, позивач, навіть якщо він дійсно є членом Релігійної громади Української Православної Церкви с. Розваж - не є носієм корпоративних прав. Відповідно, заявлений позов не стосується корпоративних відносин, а тому не відноситься до юрисдикції господарських судів, згідно ст. 20 ГПК України.

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Тобто, членство в релігійній організації не має на меті отримання прибутку у вигляді дивідендів.

Разом з тим відповідач у цій справі є релігійною організацією, і суспільні відносини у сфері утворення, реєстрації, діяльності та припинення такої організації врегульовано Законом України "Про свободу совісті та релігійні організації" (далі - Закон).

За змістом статті 7 Закону релігійні організації в України утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами. Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).

Релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням). Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 Закону. Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого статтею 18 Закону. Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем). Повідомлення державних органів про утворення релігійної громади не є обов`язковим (стаття 8 Закону).

За правилами, встановленими статтею 12 Закону відомості, зокрема, про вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження повинні міститися у статуті (положенні) релігійної організації, який (як і зміни до нього) підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 Закону.

Частина перша статті 14 Закону передбачає, що для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Перевищення встановленого цим Законом терміну прийняття рішень про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій, як і рішення про відмову в реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути оскаржено до суду в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України (частина двадцять перша статті 14, частина друга статті 15 Закону).

Отже законодавець висловився стосовно юрисдикції спорів, які виникають у зв`язку з бездіяльністю чи відмовою уповноваженого органу у прийнятті рішення щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації.

За змістом позовної заяви, вимоги позивача про визнання недійсним Статут релігійної громади у новій редакції подано на захист релігійних прав позивача як учасника релігійної громади.

Тобто, правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, стосуються питань участі позивача у створенні та діяльності релігійної громади, а тому такі правовідносини є тісно пов`язаними з правовідносинами щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації, а юрисдикцію спорів, що виникають з таких правовідносин, також слід визначати відповідно до частини двадцять першої статті 14, частини другої статті 15 Закону.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі 916/2086/19 (провадження № 12-196гс19) та від 20 листопада 2019 року у справі № 910/8132/19 (провадження № 12-165гс19).

Пунктом 1 частини ч. 1 статті 175 ГПК України встановлено, що cуддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до частин 2, 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом. Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З огляду на те, що спір у даній справі не є корпоративним, а позивачем по ньому є фізична особа, яка не є підприємцем, то суб`єктний склад учасників даного спору відповідає положенням частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що у відкритті провадження у справі слід відмовити, з роз`ясненням ОСОБА_1 того, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загальних судів та має здійснюватись в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.175, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Релігійної громади Свято - Космо - Даміанівської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) села Розваж Острозького району Рівненської області, третя особа: Рівненська обласна державна адміністрація про визнання недійсним Статуту релігійної громади у новій редакції.

Додаток позивачу: позовна заява з дод. згідно опису.

Ухвала набирає законної сили 04.10.2021 року та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254 - 258 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua .

Суддя Романюк Ю.Г.