УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

м. Київ

06.10.2021Справа № 910/16060/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши матеріали

заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт"

про забезпечення позову

у справі № 910/16060/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІПРОДУКТ" вул.Щербакова 52, прим 429, м.Київ,04111

до 1. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вул.Січових стрільців 17, м. Київ, 04053

2. Публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК" вул. Б.Хмельницького,17/52, м. Київ, 01030

про зобов`язання вчинити дії

Представники сторін: без виклику.

Обставини справи :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК" про зобов`язання відповідачів вчинити дії, а саме:

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Публічне акціонерне товариство "Златобанк" виключити із бухгалтерського обліку та ліквідаційної маси ПАТ "Златобанк" актив у вигляді майнових прав, що випливають з кредитного договору № 153/10/KL від 29.10.2010 року, укладеним між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ТЛК "Арктика", з усіма забезпеченнями;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Публічне акціонерне товариство "Златобанк" виключити з інформації про лот № G3N120729 актив ПАТ "Златобанк" у вигляді права вимоги за кредитним договором № 153/10/KL від 29.10.2010 року, укладеним між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ТЛК "Арктика", з усіма забезпеченнями;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Публічне акціонерне товариство "Златобанк" виключити з плану продажу активів (майна) ПАТ "Златобанк" актив у вигляді майнових прав, що випливають з кредитного договору № 153/10/KL від 29.10.2010 року, укладеним між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ТЛК "Арктика", з усіма забезпеченнями.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправне, в порушення ст.ст.50, 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та глави 4 розділу V Положення про вивезення неплатоспроможного банку з ринку, включення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб до балансу, ліквідаційної маси та затвердженого плану продажу активів ПАТ "Златобанк" як активів останнього прав вимоги за кредитним договором № 153/10/KL від 29.10.2010 року, укладеним між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ТЛК "Арктика", без врахування обставин припинення правовідносин між вказаними особами внаслідок звернення стягнення на предмет застави за договором застави № 3 від 06.06.2011 року в рахунок погашення заборгованості ТОВ "ТЛК "Арктика" за кредитним договором, а саме на частку в статутному капіталі ТОВ "ТЛК "Арктика" в розмірі 500 000,00 грн. (25% статутного капіталу), яка належала ТОВ "Біпродукт", шляхом визнання права власності банку на таку частку. У зв`язку з викладеним позивач зазначає про протиправність включення до паспорту публічних активів , виставлених на продаж у складі відповідного лоту, вищенаведених прав вимоги за кредитним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/16060/21, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 11.11.2021 року.

Окрім цього вказаною ухвалою за клопотання позивача залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово - Логістичний комплекс "Арктика" (04086, м. Київ, вул. О. Теліги, 41, ).

Також позивачем через канцелярію Господарського суду міста Києва 04.10.2021 року подано заяву б/н б/д про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення даного позову шляхом заборони Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Публічному акціонерному товариству "Златобанк" вчиняти дії, спрямовані на реалізацію майнових прав, що випливають з кредитного договору № 153/10/KL від 29.10.2010 року, укладеним між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ТЛК "Арктика", з усіма забезпеченнями.

Дослідивши подану заявником заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 136 ГПК України Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Згідно з ч.1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Суд наголошує, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011р. №4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Отже, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ст.17 Закону України ,,Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст. 11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

За приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 3 статті 2 ГПК України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність та пропорційність.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення права кожному на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд зобов`язаний виходити із інтересів позивача і вимог Конституції України щодо обов`язковості виконання рішень суду та вживати всі необхідні дії для забезпечення виконання рішення.

Згідно пункту 87 рішення Європейського суду з прав людини від 06.09.2005 р. у справі "Салов проти України" принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23.06.1993, серія A, № 262, с. 25, § 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. DomboBeheer B. V. v. theNetherlands, рішення від 27.10.1993, серія A, N 274, с. 19, § 33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23.10.1996, Reports 1996-V, стор. 1567-68, § 38). Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (див. рішення у справі Ruiz-Mateos, наведене вище, с. 25, § 63).

Так, відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В свою чергу суд зазначає, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову повинні оцінюватись судом у безпосередньому зв`язку з предметом позовних вимог та з позиції ймовірності настання несприятливих наслідків для позивача в разі неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

Наразі, в обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на той факт, що 22.09.2021 року на офіційному веб - сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб опубліковано оголошення про проведення 04.10.2021 року відкритих торгів (аукціону) з продажу активів (майна), що обліковується на балансі ПАТ "Златобанк" у складі одного лоту № G3N120729, в межах якого виставлено на продаж права вимоги, зокрема, за кредитним договором № 153/10/KL від 29.10.2010 року, укладеним між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ТЛК "Арктика", виконання зобов`язань за яким забезпечена іпотекою та заставою.

В той же час з початку 2018 року власником такого майна (активу) є позивач у даній справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Біпродукт", яким відповідні права вимоги до позичальника набуто в межах виконаних ним зобов`язань згідно договору застави за рахунок переданої у власність банку частки в статутному капіталі ТОВ "ТЛК "Арктика".

При цьому, підставою виникнення спору та звернення ТОВ "Біпродукт" з даним позовом до суду став саме той факт, що відповідачем 1 як організатором відкритих торгів (аукціону) було протиправно включено до балансу, ліквідаційної маси, складу відповідного лоту та затвердженого плану продажів активів ПАТ" Златобанк" активів у вигляді прав вимоги за кредитним договором № 153/10/KL від 29.10.2010 року у виконаних за рахунок застави майна ТОВ "Біпродукт" обсягах.

Тобто, звертаючись до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів та із заявою про забезпечення поззову позивач має на меті захист від загрози протиправного позбавлення ТОВ "Біпродукт" прав власності на належне йому майно, оскільки, за твердженням позивача, існує ризик вибуття такого майна на користь третіх осіб поза волею його дійсного власника, в тому числі за результатами проведення призначеного на 04.10.2021 року аукціону, а також в обґрунтування поданої заяви позивач додатково посилається на забезпечення виконання рішення суду в разі вжиття наведених заходів забезпечення позову.

Суд зазначає, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" звернулось до суду з позовними вимогами немайнового характеру, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18.

Окремо суд наголошує, що забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому та наявністю у відповідача можливості розпорядження спірними майновими правами.

Також суд враховує, що відповідно до наявної в матеріалах справи роздруківки паспорту відкритих торгів (аукціону) з продажу активів (майна) ПАТ "Златобанк", останні призначено на 04.10.2021 року, тобто, станом на дату подачі до суду даної заяви про забезпечення позову 04.10.2021 року процедура проведення аукціону вже розпочата, а відтак вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вчиняти дії, спрямовані на реалізацію спірних майнових прав після проведення аукціону не вбачається за доцільне, оскільки вжиття таких заходів до забезпечення позову не сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді.

Наразі, доказів того, що вказані відкриті торги (аукціон) від 04.10.2021 року не відбулись, у зв`язку з чим мають відбутися наступні відкриті торги, позивачем суду не надано.

Таким чином, за результатами аналізу позовних матеріалів та заяви про забезпечення позову суд зазначає, що вказані в останній обставини та додані докази не надають суду можливості дійти беззаперечних стверджувальних висновків щодо наявності безумовних підстав для застосування заявлених позивачем заходів забезпечення даного позову, оскільки подана позивачем заява за своїм змістом зводиться до запобігання загрозі відчуження спірного майна (майнових прав) на користь третіх осіб за наслідками аукціону, який було призначено на 04.10.2021 року, тобто до дати розгляду судом відповідної заяви про вжиття заходів забезпечення.

Враховуючи вищевикладені обставини та виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема, статей 136, 137 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданої заяви про забезпечення позову з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 ГПК України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 06.10.2021 року та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон