ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2140/21

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд 12-Г, ) в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 27, )

до Санаторію «Ворзель» Служби безпеки України (08296, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Ворзель, вул. Захисників України, буд. 5, )

про стягнення 44 926,52 грн.

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» (позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Санаторію «Ворзель» Служби безпеки України (відповідач) про стягнення 44 926,52 грн., з яких: 38 210,75 грн. боргу, 2390,00 грн. 3% річних та 4325,77 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.07.2021 відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та зобов`язано сторін вчинити певні дії.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, для подання заперечень на відповідь на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

13.08.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позов та заява про застосування строків позовної давності.

26.08.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

28.08.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив.

Положення ч.1 ст.248 ГПК України визначають, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.12.2008 між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» (Банк, Кредитор) та Лікарнею відновного лікування Військово-медичного управління Служби безпеки України Клієнт) було укладено договір на готівкове обслуговування (у національній валюті) № 7/08 (далі - Договір № 7/08) предметом якого було здійснення Банком готівкового обслуговування Клієнта через рахунки, відкриті на ім`я органів Державного казначейства України за балансовими рахунками 25 7-ї групи Плану рахунків бухгалтерського обліку комерційних банків України (далі - Послуги), а також надання Клієнту Послуги на платній основі по видачі та доставці готівки Клієнту службою інкасації Банку.

Відповідно до п. п. 2.1 - 2.2.1. 7.1 Договору № 7/08 Клієнт здійснює оплату послуг: з видачі належної Клієнту готівки в розмірі 0,20 % від суми виданої готівки; з доставки готівки службою інкасації Банку в розмірі 0,55 % від суми доставленої готівки; з приймання готівки Банком в розмірі 1,00 % від суми прийнятої готівки; з інкасації готівки службою інкасації Банку в розмірі 0,55 % від суми проінкасованої готівки. Клієнт самостійно сплачує надані йому Банком Послуги шляхом перерахування відповідної суми Банку не пізніше 3 робочих днів з дня отримання акту виконаних робіт, який направляється Банком не пізніше 25 числа поточного місяця. Договір № 7/08 набуває чинності з дати підписання обома Сторонами і діє протягом невизначеного терміну. Дія Договору № 7/08 може бути припинена з ініціативи будь-якої із Сторін шляхом письмового повідомлення іншої сторони не менше ніж за 30 календарних днів до дати припинення дії за умови відсутності у Сторін невиконаних зобов`язань за Договором № 7/08.

Сторонами, у період з 03.12.2008 по 26.01.2014. зобов`язання за Договором № 7/08 виконувались належним чином, що підтверджується випискою по рахунку Клієнта № 8530 за період з 03.12.2008 по 29.05.2017, випискою по рахунку Клієнта № 8530 за період з 03.12.2008 по 30.04.2017 та розрахунком заборгованості, який виконано на підставі даних, що містяться в виписках по банківських рахунках Клієнта. Останню оплату Клієнтом за надані Банком Послуги, відповідно до Договору № 7/08 здійснено 31.01.2014 (рядок № 380 таблиці № 1 розрахунку заборгованості), у зв`язку з чим заборгованість за Договором № 7/08 була погашена в повному обсязі.

27.01.2014 Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» та Лікарня відновного лікування Військово-медичного управління Служби безпеки України (разом - Сторони) уклали новий договір на готівкове обслуговування (у національній валюті) № 1/14 (далі - Договір № 1/14) предметом якого було здійснення Банком готівкового обслуговування Клієнта через рахунки, відкриті на ім`я органів Державного казначейства України за балансовими рахунками 257-ї групи Плану рахунків бухгалтерського обліку комерційних банків України (далі - Послуги), а також надання Клієнту Послуги на платній основі по видачі та доставці готівки Клієнту службою інкасації Банку.

Відповідно до п. п. 2.1 - 2.2.1, 7.1 Договору № 1/14 Клієнт здійснює оплату послуг: з видачі належної Клієнту готівки в розмірі 0,20 % від суми виданої готівки; з доставки готівки службою інкасації Банку в розмірі 0,55 % від суми доставленої готівки; з приймання готівки Банком в розмірі 1.00 % від суми прийнятої готівки; з інкасації готівки службою інкасації Банку в розмірі 0.55 % від суми проінкасованої готівки. Клієнт самостійно сплачує надані йому Банком Послуги шляхом перерахування відповідної суми Банку не пізніше 3 робочих днів з дня отримання акту виконаних робіт, який направляється Банком не пізніше 25 числа поточного місяця. Договір № 1/14 набуває чинності з дати підписання обома Сторонами і діє до 31.03.2014. Дія Договору № 1/14 може бути припинена з ініціативи будь-якої із Сторін шляхом письмового повідомлення іншої сторони не менше ніж за 30 календарних днів до дати припинення дії за умови відсутності у Сторін невиконаних зобов`язань за Договором № 1/14.

Як зазначив позивач, у період з 27.01.2014 по 18.08.2015 мало місце прострочення сплати Клієнтом заборгованості за надані Банком послуги, на підтвердження чого позивач надав виписку по рахунку Клієнта № НОМЕР_1 за період з 03.12.2008 по 29.05.2017, виписку по рахунку Клієнта № НОМЕР_2 за період з 03.12.2008 по 30.04.2017, виписку по рахунку Клієнта № НОМЕР_2 за період з 03.12.2008 по 30.04.2017 та розрахунок заборгованості, який виконано на підставі даних, що містяться в виписках по банківських рахунках Клієнта. Останню оплату Клієнтом за надані Банком послуги, відповідно до Договору № 1/14, здійснено 24.12.2015 (3 224,63 грн., у зв`язку з чим заборгованість за Договором № 1/14 була погашена в повному обсязі.

19.08.2015 Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» та Санаторій «Ворзель» Служби безпеки України (Клієнт, Організація) (разом - Сторони) уклали новий договір на касове обслуговування в національній валюті № 05/2015 (далі - Договір) предметом якого було здійснення Банком касового обслуговування Організації шляхом видачі готівкових коштів за чеками Казначейства з рахунку Казначейства, зазначеного в чеку, та приймання сум готівкових коштів у національній валюті з подальшим їх перерахуванням через транзитний рахунок Банку на рахунок Організації, зазначений в касовому документі, протягом часу роботи операційної каси (далі - Послуги).

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2, 6.3, 7.1 Договору вартість Послуг за цим Договором складає: оформлення грошової чекової книжки 45,00 грн; видача готівки з рахунку Казначейства у національній валюті - 0,20 % від суми виданої готівки; приймання та перерахування готівки, що доставлена в банк Організацією для зарахування її на рахунок, зазначений в касовому документі, - 1 % від суми доставленої готівки. Вартість Послуг сплачується Організацією до моменту отримання Послуг. Договір набуває чинності з дати підписання представниками Сторін та діє до 31.12.2015, Якщо жодна із Сторін письмово не заявить про намір розірвати Договір не менш як за 20 днів календарних днів до закінчення строку його дії, то дія Договору щоразу автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік. Всі неврегульовані Договором правовідносини, що випливають з суті Договору, регулюються відповідно до чинного законодавства України.

За твердженням позивача, Банком, у період з 19.08.2015 по 06.06.2017, зобов`язання за Договором виконувались в повному обсязі та належним чином, проте відповідачем оплата за надані послуги здійснювалась несвоєчасно або ж взагалі не здійснювалась, на підтвердження чого позивачем надано виписку по рахунку Клієнта № НОМЕР_1 за період з 03.12.2008 по 29.05.2017, виписку по рахунку № НОМЕР_1 за період з 29.05.2017 по 05.02.2018, виписку по рахунку Клієнта № НОМЕР_2 за період з 03.12.2008 по 30.04.2017, виписку по рахунку Клієнта № НОМЕР_2 за період з 01.05.2017 по 01.07.2021, виписку по рахунку Клієнта № НОМЕР_3 за період з 05.02.2018 по 01.07.2021 та розрахунок заборгованості, який виконано на підставі даних, що містяться в виписках по банківських рахунках відповідача.

За підрахунком позивача, залишок заборгованості відповідача за комісією, станом на 01.07.2021 складає 38 210,75 грн.

15.05.2019 Банком на адресу відповідача було направлено вимогу про погашення наявної заборгованості за Договором в сумі 38 210,75 грн. в строк до 31.05.2019, проте дану заборгованість не визнано та повідомлено про те, що в нього не обліковується заборгованість перед Банком за Договором № 05/2015.

Також, з метою досудового врегулювання спору Банком було повторно направлено вимогу №100.40/712-23/1188 від 27.08.2020 про усунення порушень за зобов`язаннями, проте вимога залишилась невиконаною, заборгованість не погашено.

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача 38 210,75 грн. боргу за касове обслуговування, 3% річних у сумі 2390,00 грн. та 4325,77 грн. інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.

Відповідач у свою чергу проти позову заперечив, зазначивши, розрахунок заборгованості та виписки з банківських рахунків, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не є належними доказами наявності заборгованості, у розмірі вказаному у позові.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст., ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містять п., п.1, 7 ст.193 ГК України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 ГК України).

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 4 ст. 1068 ЦК України, клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 25.05.2021 по справі № 554/4300/16-ц).

Таким чином, надані банком виписки, підтверджують наявність у відповідача заборгованості, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

Враховуючи те, що існування заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 38 210,75 грн. підтверджується належними доказами, відповідачем станом на час розгляду справи в суді, існування заборгованості у стягуваному розмірі належними та допустимими доказами не спростованою, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Також відповідачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 2390,00 грн. та 4325,77 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок та врахувавши встановлені обставини щодо наявності заборгованості відповідача та фактів прострочення платежів, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення 3% річних у сумі 2390,00 грн. та 4325,77 грн. інфляційних втрат.

Разом з тим, відповідач просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша сттатті 261 ЦК України).

Як зазначалось вище, 19.08.2015 позивач та відповідач уклали Договір на касове обслуговування в національній валюті, відповідно до умов якого (п. 2.2.), вартість Послуг за Договором сплачується Організацією на рахунок Банку до моменту отримання Послуг.

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за касове обслуговування, яка виникла у період з 19.08.2015 по 06.06.2017.

Строк виконання відповідачем зобов`язання, яке полягало у оплаті позивачу вартості наданих послуг, сплинув в дні надання послуг, а саме до моменту надання таких послуг Банком - період з 19.08.2015 по 06.06.2017.

Право вимагати виплати вартості наданих послуг, у позивача виникало у період з 19.08.2015 по 06.06.2017, тобто в дні надання послуг.

Як вбачається з позовної заяви та додатків до неї 15 травня 2019 року позивач направляв на адресу відповідача лист №56-12/722 (лист - №56-12722), з проханням поповнити поточний рахунок простроченої заборгованості та поточний рахунок заборгованості за послуги, які були надані у період з 19.08.2015 по 06.06.2017.

Однак, до суду з позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості позивач звернувся у липні 2021 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що на момент подання позовної заяви строк, у межах якого позивач мав право звернутись до відповідача з позовом про стягнення основного боргу, сплинув.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з червня 2019 року по травень 2021 року, суд зазначає, що стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Такий висновок зазначено у постанові Верховного суду (у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17).

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць доки існує борг.

Отже, право позивача вимагати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних виникло по закінченню червня 2017 року (остання дата періоду заборгованості вказана позивачем в позовній заяві).

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 30.01.2019 по справі №922/475/18.

Позивач в позовній заяві зазначає, що строком повернення всієї суми заборгованості є 01.06.2019, оскільки в листі № 56-12722, зазначено строк поповнення поточних рахунків простроченої заборгованості до 31.05.2019.

Поряд з цим, вимога № 100.40712-23Z1188 від 27,08.2020 надіслана позивачем на адресу відповідача зі спливом трьохрічного строку.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2019 № 910/6543/18 висловлено наступну правову позицію: обов`язок сплати пені та 3% річних передбачено відповідно договором та статтею 625 Цивільного кодексу України, та не ставиться в залежність від пред`явлення письмової вимоги.

Крім того, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. (ст. 266 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що строк позовної давності до вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних позивачем пропущено, оскільки право вимоги про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних виникло у позивача з липня 2017 року, а звернувся позивач до суду лише у липні 2021 року, тобто зі спливом 3-річного строку.

При цьому, поважності причини пропуску звернення до суду позивачем не вказано.

Відповідно до ч. 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 04.10.2021

Суддя Т.Д. Лилак