ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2021 р. Справа№ 911/2498/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Копитової О.С.

Верховця А.А.

за участю секретаря судового засідання Дюкарєвої І.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.06.2021 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (попередній кредитор - Офіс великих платників податків ДПС)

у справі № 911/2498/18 (суддя Наріжний С.Ю.)

за заявою Голови ліквідаційної комісії Приватного акціонерного товариства «Росава»

до боржника Приватного акціонерного товариства «Росава»

про банкрутство

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 29.09.2021

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа № 911/2498/18 про банкрутство ПрАТ «Росава», провадження в якій відкрите ухвалою суду від 27.11.2018.

Постановою Господарського суду Київської області від 04.12.2018 визнано банкрутом ПрАТ «Росава» та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.06.2020 ліквідатором ПрАТ «Росава» призначено арбітражного керуючого Комлика І.С.

На даний час у справі триває ліквідаційна процедура.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.06.2021, серед іншого, відмовлено у задоволенні заяви Офісу великих платників податків ДПС, заявлені вимоги в розмірі 881717,14 грн відхилено.

Ключовим мотивом ухвали є:

- з моменту визнання боржника банкрутом (ухвалення постанови у справі про банкрутство) у банкрута не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) (котрі нараховані після моменту визнання боржника банкрутом), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу місцевого суду в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (попередній кредитор - Офіс великих платників податків ДПС) та ухвалити нове рішення, яким визнати поточні кредиторські вимоги Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (попередній кредитор - Офіс великих платників податків ДПС) до ПрАТ «Росава».

Ключовим аргументом скарги є:

- заборгованість виникла, у зв`язку з несплатою боржником самостійно визначених грошових зобов`язань, згідно поданих звітів з нарахування єдиного внеску, а отже вона підлягає стягненню.

Від ліквідатора ПрАТ «Росава» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

- заявлені вимоги виникли у травні-червні 2020, після того як ПрАТ «Росава» було визнано банкрутом (04.12.2018).

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Полякова Б.М., суддів - Остапенко О.М., Верховець А.А.

Розпорядженням керівника апарату від 09.08.2021 у зв`язку з перебуванням судді Остапенка О.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2021 для справи № 911/2498/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Верховець А.А., Копитова О.С. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2021 замінено кредитора Офіс великих платників податків ДПС на його правонаступника - Державну податкової службу України в особі відокремленого підрозділу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на ухвалу Київської області від 30.06.2021 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (попередній кредитор - Офіс великих платників податків ДПС) у справі №911/2498/18, справу призначено на 29.09.2021.

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Офіс великих платників податків ДПС (правонаступник - Державна податкова служба України в особі відокремленого підрозділу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків -) звернувся до місцевого суду з заявою, і якій просив визнати поточні кредиторські вимоги до банкрута в сумі 881717,14 грн. Заявлені вимоги визначені як Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахований на суми заробітної плати, винагороди за договорами цивільно-правового характеру, допомоги по тимчасовій непрацездатності, який самостійно задекларовано Банкрутом згідно декларацій від 19.05.2020 № (термін сплати 20.05.2020) на суму 836637,90 грн та від 18.06.2020 № (термін сплати 22.06.2020) на суму 45079,24 грн.

Згідно письмових пояснень ліквідатора Банкрута від 29.06.2021 заявлені вимоги відхилені повністю, з посиланням на ст. 59 КзПБ, оскільки Боржника визнано банкрутом 04.12.2018, відповідно у Банкрута у 2020 році не виникає жодних додаткових зобов`язань, у т.ч. зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Відповідно до ч. 4 ст. 60 КзПБ у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 59 КУзПБ, з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Згідно положень пункту 1.3. статті 1 Податкового Кодексу України, цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Системний аналіз положень пункту 1.3. статті 1 Податкового Кодексу України та положень ч. 1 ст. 59 КзПБ, дає підстави дійти до висновку, що з моменту визнання боржника банкрутом (ухвалення постанови у справі про банкрутство) у банкрута не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) (котрі нараховані після моменту визнання боржника банкрутом), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 12.03.2019 у справі № 910/14827/16.

Враховуючи зазначене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що заявлених вимог Офісу великих платників податків ДПС з ЄСВ на загальну суму 881717,14 грн не є поточними, а тому у заяві слід відмовити.

Проте, колегія суддів зауважує, що законодавець не передбачає автоматичного звільнення всіх співробітників підприємства-боржника внаслідок визнання останнього банкрутом. Та, як правильно зазначив у своїй апеляційній скарзі заявник, страховий стаж працівників підприємства-боржника залежить від факту сплати боржником Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), а отже його не внесення порушує і права самих працівників. Більш того, ст. 47 Закону про банкрутство (який був чинний на час визнання ПрАТ «Росава» банкрутом) поширювала і на звільнених працівників боржника гарантії, що встановленні законодавством України про працю та про зайнятість населення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заявлені фіскальним органом вимоги підлягають стягненню з боржника, але як витрати безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, не є поточними кредиторськими вимогами.

Також колегія наголошує, що порядок розгляду та затвердження судом витрат пов`язаних з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії не є тотожним з порядком розгляду та затвердження господарським судом кредиторських вимог пред`явлених до боржника, а відшкодовуються відповідно до ч. 3 ст. 61 КзПБ.

Доводи викладенні в апеляційній скарзі не спростовують висновку місцевого суду, що заявлені фіскальним органом вимоги не є поточними вимогами кредитора.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини у рішенні, прийнятому у справі «Проніна проти України» зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення першої інстанції - без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, на скаржника покладаються витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 2, 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 253-255, 269, ст. 276, ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.06.2021 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (попередній кредитор - Офіс великих платників податків ДПС) залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 30.06.2021 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (попередній кредитор - Офіс великих платників податків ДПС) у справі № 911/2498/18 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу №911/2498/18 повернути до Господарського суду Київської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді О.С. Копитова

А.А. Верховець

Повний текст складено 11.10.2021 (у зв"язку із перебуванням судді Копитової О.С. з 04.10.2021 по 08.10.2021 у відпустці).