РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.09.2021Справа № 910/10692/21

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Істерн-Груп» (03037, м. Київ, пр-т. Валерія Лобановського, буд. 6 А, офіс 116; ідентифікаційний код 39096025)

до 1) Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»(04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40; ідентифікаційний код 20602681)

2) Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8; ідентифікаційний код 20474912)

про стягнення 111 666, 07 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Істерн-Груп» з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», в якому позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму страхового відшкодування за завдану майнову шкоду у вигляді фактичного пошкодження транспортного засобу в розмірі 111 666, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

06.08.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача-2 із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.

12.08.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача-2 про судові витрати, які будуть понесені у зв`язку із розглядом справи, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

20.08.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження залишено без задоволення, а у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

03.09.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові заперечення відповідача-2 на відповідь на відзив.

20.09.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача-2 про долучення до матеріалів справи висновку експерта.

Суд вказує, що ухвала від 09.07.2021 також направлялася на адресу відповідача-2 поштовим повідомленням № 398 та відповідно 26.07.2021 була отримана представником останнього, однак у встановлений даною ухвалою строк відзиву на позовну заяву від відповідача-2 не надійшло.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач-2 належним чином повідомлявся про відкриття провадження у справі, а матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи 13.09.2019 на а/д Київ-Чоп 98 км+950м ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mercedes Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_3 , що рухався попереду, який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Істерн-Груп» і за кермом якого перебував ОСОБА_3 довірена особа позивача.

Майже через хвилину ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Seat Leon», д.н.з. НОМЕР_4 , який належить на праві власності ОСОБА_5 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції і також скоїв зіткнення з вищезазначеним танспорним засобом позивача, що стояв попереду.

Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 16.12.2019 по справі № 722/1684/19 було визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні 13.09.2019 року адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 01.10.2020 по справі № 935/1883/19 ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні 13.09.2019 року адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - ОСОБА_2 автомобіля «Mercedes Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 за шкоду, заподіяну майну третіх осіб на момент вчинення ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу № АО/3131842 від 06.03.2019 року (ліміт відповідальності за шкоду - 100 000 грн. 00 коп; франшиза - 1 000, 00 грн).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - ОСОБА_5 автомобіля «Seat Leon», д.н.з. НОМЕР_4 за шкоду, заподіяну майну третіх осіб на момент вчинення ДТП була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «АХА Україна», (правонаступником є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС») згідно страхового полісу № ЕР/125786656 ( ліміт відповідальності за шкоду - 100 000 грн. 00 коп; франшиза - 2 000, 00 грн).

Внаслідок вказаної вище ДТП транспортний засіб позивача зазнав значних пошкоджень, а саме позивач посилається на висновок експерта № 2-12/01 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 12.01.2021 року, яким зазначено, що транспортний засіб «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при вищезазначених ДТП зазнав збитків у розмірі 183 250 грн. 00 коп.

Із доводів позивача вбачається, що 07.07.2020 року довірена особа позивача звернулась до відповідача-1 у телефонному режимі із заявою про страхове відшкодування за № 3131842, а 08.02.2020 довірена особа позивача звернулась вже з письмовим повідомленням про ДТП, проте, ніякої виплати так здійснено і не було.

Також 10.08.20210 року довірена особа позивача звернулась до відповідача-2 у телефонному режимі із заявою про страхове відшкодування за № 1.102.19.0008253, а 14.04.2021 позивачем були надіслані заяви від 13.04.2021 року відповідачу-1 та відповідачу-2 з усіма необхідними документами для здійснення виплати страхового відшкодування.

Суд зазначає, що докази направлення заяв від 13.04.2021 наявні в матеріалах справи.

Проте, із позовної заяви вбачається, що на момент подання даного позову відповідач-1 так і не сплатив страхове відшкодування позивачу, а відповідач-2 сплати частково суму страхового відшкодування у розмірі 71 583 грн. 93 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 780946 від 20.05.202.

Із поданого відповідачем-2 відзиву на позовну заяву вбачається, що ним за полісом № ЕР/125786656 було сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 71 583, 93 грн про що також було направлено листа № 4343/12цв від 19.05.2021, до якого додано розрахунок.

Сума 71 583, 93 грн розрахована відповідачем-2 (із врахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 0,5482), яку було визначено на підставі звіту експерта ФОП Ковтун В.І. № 264/20 від 08.05.2020.

Судом встановлено, що звіт експерта ФОП Ковтун В.І. № 264/20 від 08.05.2020 відповідачем-2 до відзиву на позовну заяву на спростування заявлених позивачем вимог та підтвердження зазначених ним обставин не надано.

Водночас, відповідачем-2 до відзиву долучено висновок експерта № 401/21 від 05.08.2021 судової автотоварознавчої експертизи, в якій зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda Fabia, д/н НОМЕР_3 пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 13.09.2019, станом на дату ДТП становить 401 194, 43 грн.

Ринкова вартість автомобіля Skoda Fabia, д/н НОМЕР_3 до його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 13.09.2019 станом на дату ДТП становить 175 003, 75 грн.

Ринкова вартість автомобіля Skoda Fabia, д/н НОМЕР_3 в пошкодженому вигляді після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 13.09.2019, станом на дату ДТП становить 41 410, 39 грн.

Таким чином, відповідач-2 зазначає, що оскільки у відповідності до висновку експерта № 401/21 від 05.08.2021 вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda Fabia, д/н НОМЕР_3 (401 194, 43 грн.) перевищує вартість транспортного засобу до ДТП (175 003, 75 грн.), транспортний засіб Skoda Fabia, д/н НОМЕР_3 є фізично знищеним, а відтак, ремонт вважається економічно необґрунтованим.

При тому, відповідач-2 у відзиві на позовну заяву також зазначає розрахунок суми страхового відшкодування, здійснений на підставі наданого ним висновку експерта, відповідно до якого розмір суми страхового відшкодування, яка підлягає сплаті відповідачем-2 становить 66 796, 68 грн.

Крім того, відповідач-2 заперечує щодо виникнення у відповідачів солідарного зобов`язання щодо виплати суми страхового відшкодування та зазначає про необхідність застосування ч. 3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Із поданої відповіді на відзив на позовну заяву вбачається, що відповідно до листа відповідача-2 № 4343/12цв від 19.05.2021 та розрахунку, що міститься у ньому, який додано до позовної заяви, останній оцінив матеріальний збиток позивача у розмірі 193 167, 85 грн., а страхове відшкодування розрахував у розмірі 71 583, 93 грн.

Однак, у відзиві на позовну заяву відповідач-2 вже додає копію висновку експерта № 401/21 від 05.08.2021, в якому матеріальний збиток позивача вже оцінюється у розмірі 175 003, 75 грн і страхове відшкодування оцінюється у зменшеному розмірі - 66 796, 68 грн.

Відтак, на переконання позивача є дивним таке зменшення матеріального збитку та страхового відшкодування, зважаючи на те, що при виплаті цього страхового відшкодування ТОВ «Істерн-Груп» матеріального збитку позивача оцінено відповідачем-2 у більшому розмірі, аніж сплачене страхове відшкодування.

Із заперечень на відповідь на відзив вбачається, що відповідач-2 не визнає свого солідарного обов`язку щодо виплати суми страхового відшкодування та зазначає, що положення ч. 3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спростовують наявність солідарного обов`язку між страховими компаніями.

Також відповідач-2 зазначає, що норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними нормами та відповідно мають перевагу над застосуванням загальної норми, а відтак положення ст. 541, 543, 1188, 1190 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані.

Крім того, відповідач-2 повідомляє, що відповідачем-1 також було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Стаття 979 ЦК України зазначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Суд вказує, що порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктом 2.1 вказаного Закону України встановлено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Пунктом 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Як вбачається із доводів позивача ним 07.07.2020 було зареєстровано звернення до відповідача-1 у телефонному режимі із заявою про страхове відшкодування за № 3131842, а 08.02.2020 довірена особа позивача звернулась вже з письмовим повідомленням про ДТП.

Також із позовної заяви вбачається, що 10.08.2020 довірена особа позивача звернулась до відповідача-2 у телефонному режимі із заявою про страхове відшкодування (справа № 1.102.19.0008253).

Водночас, п. 35.1. ст. 35 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Додатково п. 35.2 ст. 35 вказаного закону закріплено перелік документів, які додаються до заяви.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідачів засобами телефонного зв`язку та з письмовим повідомленням (до відповідача-1) щодо ДТП яка сталася 13.09.2019, а саме заяви про виплату суми страхового відшкодування було направлено відповідачам 14.04.2021.

Водночас, суд вказує, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що саме заява на виплату страхового відшкодування із відповідним переліком та у визначені законом формі є підставою для її виплати страховиком.

Відповідно до п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є в тому числі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Також суд звертає увагу сторін, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 вказано, що закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Ураховуючи наведені правові норми та встановлені судами обставини неподання позивачем або третьою особою заяви на виплату страхового відшкодування за полісом № АІ/5179247 протягом одного року з моменту ДТП, Велика Палата Верховного Суду вважає, що апеляційний суд помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та безпідставно скасував рішення суду першої інстанції, тому постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції слід залишити в силі.

У постанові від 15 квітня 2015 року, переглядаючи судові рішення в аналогічному спорі, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначають можливість відмови страховика у виплаті страхованого відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків, однак не містять підстав для відмови в задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, визначених договором ОСЦПВВНТЗ. З огляду на зазначене вище Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від цього правового висновку Верховного Суду України.

Підсумовуючи викладене вище, суд вказує, що дійсно позивачем понесена шкода, яка була заподіяна страхувальниками відповідача-1 та відповідача-2, проте, у зв`язку із порушенням процедури звернення в річний термін до відповідачів із заявою про виплату суми страхового відшкодування, вимоги до якої встановлено ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з відповідним переліком документів відповідачем-1 правомірно було відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Водночас, що стосується вимог до відповідача-2, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 36.1. та 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Із наявного в матеріалах справи листа відповідача-2 № 4343/12цв від 19.05.2021 вбачається, що страховик у відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомив позивача про прийняття рішення щодо виплати суми страхового відшкодування в розмірі 71 583, 93 грн.

Відтак, виходячи із викладених вище норм, суд презюмує, що відповідач-2 здійснюючи на користь позивача виплату коштів в розмірі 71 583, 93 грн за справою № 1.102.19.0009878 фактично визнав (частково) заявлені позивачем вимоги.

Крім того, в матеріалах справи відсутня вмотивована відмова відповідача-2 у здійсненні страхового відшкодування у разі невизнання майнових вимог заявника.

Що стосується розміру сплаченого страхового відшкодування, то суд погоджується з доводами відповідача, що до правовідносин, які склалися між сторонами необхідно застосовувати норми спеціалізованого Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме положення ч. 3 ст. 36, якою закріплено, що за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Із наявного в матеріалах справи розрахунку відповідача-2 щодо суми страхового відшкодування вбачається, що 71 583, 93 грн було розраховано на підставі звіту ФОП Ковтун В.І. № 264/20 від 08.05.2020 та застосовано коефіцієнт фізичного зносу 0, 5482.

Проте, суд звертає увагу, що відповідачем-2 до відзиву на позовну заяву надано звіт судового експерта Коваля І.М. № 401/21 від 05.08.2021, який виготовлено пізніше ніж були проведені розрахунки вказаної суми.

Відтак, з огляду на те, що відповідачем-2 до матеріалів справи не додано звіту, на який містяться посилання у розрахунку відповідача-2 та фактично на підставі якого були проведені розрахунки суми 71 583, 93 грн та застосовано коефіцієнт фізичного зносу, суд дійшов висновку, що наданий розрахунок не є обґрунтований належними та допустимими доказами, а тому, не приймається судом як вірогідний доказ.

Що стосується наданого відповідачем-2 висновку № 401/21 від 05.08.2021, суд зазначає, що у додатку № 8 до вказаного висновку при обрахування вартості ціни нового КТЗ в Україні станом на дату ДТП 13.09.2019 зазначено ціну - 367 600, 00 грн (як і в висновку експерта, наданого позивачем), проте, експертом використано для розрахунків ціну нового КТЗ в Україні - 472 280, 00 грн, яка міститься у додатку № 11 до висновку та розрахована у відповідності до курсу НБУ станом на 28.04.2021, а відтак, є завищеною у зв`язку з чим вартість відновлювального ремонту в розмірі 401 194, 43 грн стає економічно необґрунтованим.

Суд вказує, що як вбачається із наданого позивачем висновку експерта № 2-12/01 від 12.01.2021 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Skoda Fabia, д.р.н. НОМЕР_3 становить 183 250, 00 грн.

У вказаному звіті судовим експертом Таракановим Ю.Ю. Українського центру судових експертиз зазначено, що коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля Skoda Fabia, д.р.н. НОМЕР_3 становить - 0, 00, при наступному розрахунку: Ез=1-С/ЦН (С - вартість ринкова КТЗ - 183 250, 00 грн, а ЦН - ціна нового КТЗ - України - 367 600, 00 грн).

Водночас, за підрахунками сум Ез=1-183 250, 00/367 600, 00 = 0, 5014, а не 0,00 як зазначено судовим експертом у висновку № 2-12/01 від 12.01.2021.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що правомірним при здійсненні розрахунку суми страхового відшкодування, яка підлягає сплаті відповідчаем-2 необхідно застосувати коефіцієнт фізичного зносу - 0, 5014, що в результаті обрахунку становить 82 857, 28 грн (165 714, 56/2) за формулою Сврз = Ср + См + Сс х (1 - ЕЗ), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 35 700, 00 грн; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів - 26 968, 05 грн; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту - 206 671, 71 грн; ЕЗ - коефіцієнт фізичного зносу - 0,5014.

Таким чином, враховуючи положення ч. 3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обсягів відповідальності відповідачів, відсутність підстав для застосування до відповідачів солідарної відповідальності та сплату відповідачем-2 суми страхового відшкодування в розмірі - 71 583,93 грн, стягненню на користь позивача з відповідач-2 підлягає сума 11 273, 35 грн (82 857, 28 грн - 71 583, 93 грн), а відтак, заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем-2 у відзиві на позовну заяву зазначено попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, яка за розрахунками становить 5 000, 00 грн - витрати пов`язані із залученням експерта та 20 000, 00 грн - витрати на професійну правничу допомогу.

Проте, у заяві про судові витрати, подану до суду 12.08.2021 відповідач-2 повідомив суд про те, що докази на підтвердження їх розміру будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а тому питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу та витрат із залученням експерта наразі судом не вирішується.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Істерн-Груп» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8; ідентифікаційний код 20474912) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Істерн-Груп» (03037, м. Київ, пр-т. Валерія Лобановського, буд. 6 А, офіс 116; ідентифікаційний код 39096025) суму страхового відшкодування в розмірі 11 273 (одинадцять тисяч двісті сімдесят три) грн 35 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 229 (двісті двадцять дев`ять) грн 17 коп.

3. У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 30.09.2021

Суддя Д.О. Баранов