РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2021Справа № 906/344/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростенський завод трансмаш"

до Міністерства юстиції України та Малого приватного підприємства "Мета"

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю "Північний лідер"

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Приватний нотаріус Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надія Сергіївна

про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 16.06.2020 № 2002/5.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача 1: Юрченко О.В., в порядку самопредставництва;

від відповідача 2: Бахур Л.В.

від третьої особи 1: Рудик В.Р.

від третьої особи 2: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коростенський завод трансмаш» звернулось до Господарського суду Житомирської області із позовними вимогами до Міністерства юстиції України та Малого приватного підприємства «Мета» про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 16.06.2020 № 2002/5.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачу 1 подано висновок Колегією з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 04.06.2020, який не відповідає та суперечить п. 2 ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та нерухоме майно», абз. 5 п. 54 «Порядку державної реєстрації ревучих прав на нерухоме майно» (затверджений постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 у редакції від 23.06.2019, в редакції часу реєстрації), а також аналогічним Наказам відповідача 1, з цієї категорії справ, зокрема - Наказу Міністерства юстиції України від 18.06.2020 за № 1419/7.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 05.04.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коростенський завод трансмаш» до Міністерства юстиції України та Малого приватного підприємства «Мета» про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 16.06.2020 № 2002/5 передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

26.04.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 судом залишено позовну заяву без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду та спосіб їх усунення.

13.05.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 14.06.2021.

14.06.2021 представником відповідача 1 подано відзив на позовну заяву.

14.06.2021 представником відповідача 2 подано відзив на позовну заяву та клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

У судове засідання 14.06.2021 представники сторін з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 залучено до участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Північний лідер» в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів та відкладено підготовче засідання на 19.07.2021.

16.06.2021 представником відповідача 2 подано поясненн22.06.2021 представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 14.06.2021.

25.06.2021 представником позивача подано заяву про відмову від позову в частині вимог до відповідача 2, яка неприйнята судом з огляду на положення п. 5 ст. 191 ГПК України, оскільки такі дії суперечать інтересам ТОВ "Коростенський завод трансмаш", з урахуванням позиції ВП ВС викладеної у постанові від 17.02.2021 у справі № 821/669/17.

19.07.2021 представником третьої особи 1 подано клопотання про закриття провадження у справі, за результатами розгляду якого, судом відмовлено у задоволенні означеного клопотання, у зв`язку з його необґрунтованістю.

У судове засідання 19.07.2021 представники учасників судового процесу з`явились.

Також у судове засідання з`явився приватний нотаріус Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надія Сергіївна та заявив клопотання про залучення остатнього до участі у справі в якості третьої особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2021, занесеної до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі Приватного нотаріус Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надія Сергіївна та відкладено підготовче засідання на 02.08.2021.

20.07.2021 представником третьої особи 2 подано письмові пояснення.

27.07.2021 представником позивача подано відповідь на відзиви відповідача та треті осіб.

02.08.2021 представником третьої особи 1 подано письмові пояснення та клопотання про зупинення провадження у справі.

У судове засідання 02.08.2021 представник відповідача 2 не з`явився, інші учасники судового процесу з`явились.

За результатами розгляду клопотання представника третьої особи 1 про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 906/129/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Північний лідер" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростенський завод трансмаш"; Товариства з обмеженою відповідальністю" Каро"Фітнес Центр"; Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Геліос", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Мале приватне підприємство "Мета"; Товариство з обмеженою відповідальністю "Астрал"; за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Івчук Станіслав Станіславович; приватний нотаріус Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надія Сергіївна; приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович; Асоціація "Група винахідників та науковців "Оберігбудреставрація" про скасування рішень, записів про право власності, визнання недійсними договорів та визнання прав власності на майно, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Вказана норма встановлює обов`язок господарського суду зупинити провадження у справі. Причиною зупинення в даному випадку є неможливість розгляду справи, що знаходиться в провадженні господарського суду, до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Господарський суд повинен зупинити провадження у справі за наявності інформації про розгляд іншої справи, незалежно від заяв учасників судового процесу. Така інформація підтверджується тільки судовими документами: ухвалами, рішеннями, постановами судів, позовними заявами, скаргами.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід з`ясовувати:

а) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом;

б) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок:

а) непідвідомчості;

б) обмеженості предметом позову;

в) неможливості розгляду тотожної справи;

г) певної черговості розгляду вимог.

При цьому, під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

В свою чергу, рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Враховуючи приписи пункту 5 частини першої ст. 227 ГПК України, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 924/645/18 та від 20.12.2019 у справі № 910/13234/18, від 13.09.2019 у справі № 912/872/18, від 21.02.2019 у справі № 910/974/18.

Однак жодних обставин, з урахуванням предмету та підстав позову у даній справі, які б свідчили про неможливість розгляду даної справи до закінчення розгляду справи № 906/129/21 третьою особою 1 не наведено.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовив у задоволенні клопотання представника третьої особи 1 про зупинення провадження у справі, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.09.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

04.08.2021 представником відповідача 2 подано клопотання про відкладення судового засідання.

06.09.2021 представником позивача подано відповідь на відзив відповідача та третіх осіб, яка судом які судом до уваги не приймаються, у зв`язку з наступним.

При розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом (ч. 1 ст. 161 ГПК України).

Частиною 2 ст. 161 ГПК України визначено, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

При цьому, пунктами 2 та 4 ч. 3 ст. 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін.

В свою чергу подання відповіді на відзиви відповідачів та третіх осіб із новим обґрунтуванням, після призначення справи до судового розгляду по суті та подання такої відповіді під час підготовчого провадження, фактично зводиться до порушення таких принципів та суперечить ч. 1 ст. 161 ГПК України.

Суд зазначає, що доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

У судове засідання 06.09.2021 представники учасників справи з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 20.09.2021.

20.09.2021 представником позивача подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, які судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).

Жодних причин неможливості подання доказів у встановлений строк, що не залежали від позивача, останнім у клопотанні не наведено, як і не заявлено про поновлення строку для їх подання.

Приписами ч. 8 ст. 80 ГПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, враховуючи, що докази згідно клопотання, поданого позивачем 20.09.2021 через відділ діловодства суду, не подані ним у встановлений законом строк та при цьому позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами неможливість їх подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього, то такі докази до розгляду судом не приймаються на підставі ч. 8 ст. 80 ГПК України.

Також, 20.09.2021 представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання.

Суд, розглянувши у судовому засіданні 20.09.2021 клопотання позивача про відкладення розгляду справи, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи 1, відхиляє його, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

При цьому, частиною 3 ст. 202 ГПК України унормовано, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

З урахуванням наведеного, суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, з огляду на межі розгляду справи по суті, принципи господарського судочинства: диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, враховуючи те, що учасники справи на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, з огляду на заперечення представника позивача проти відкладення розгляду справи, з метою забезпечення необхідного балансу між правами учасників справи щодо розгляду справи за їх участі та дотриманням розумних строків розгляду справи, як складової доступу до правосуддя, зважаючи, що право на захист не порушено, суд доходить до висновку про відхилення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 20.09.2021 представники відповідачів та третьої особи 1 з`явились, інші учасники судового процесу не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується формуляром судового засідання від 06.09.2021 та розпискою про оголошення перерви від 06.09.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка представників учасників справи не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні представники відповідачів проти позову заперечили.

Представник третьої особи 1 надав усні пояснення по суті спору.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 20.09.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.01.2020 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.01.2020 № 50661951 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Чуловським В.А. була проведена державна реєстрація права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Коростенський завод трансмаш" на нежитлове приміщення: частину будівлі головного корпусу площею 4231,0 кв.м., склади-гаражі площею 781,9 кв.м. загальною площею 5012,9 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Коростень, вулиця Білокоровицьке шосе, будинок 8, з відкриттям у Державному реєстрі прав розділу на зазначений об`єкт нерухомості (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 107) та внесенням відповідного запису про право власності за №35046012.

18.02.2020 на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.02.2020 №№51194532, 51196016 приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н.С. внаслідок поділу об`єкту нерухомого майна була проведена державна реєстрація права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Коростенський завод трансмаш" на нежитлове приміщення загальною площею 3391,4 кв.м. та нежитлове приміщення загальною площею 6299,1 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Коростень, вулиця Білокоровицьке шосе, будинок 8, з відкриттям у Державному реєстрі прав розділів на зазначені об`єкти нерухомості (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 107, 107) та внесенням відповідного запису про право власності за №35544216, 35542820. При цьому запис про право власності за №35046012 погашено, а розділ № 107 закрито.

02.03.2020 Мале приватне підприємство "Мета" (надалі - скаржник) звернулось до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України (надалі - Комісія) зі скаргою на рішення державного реєстратора, в якій просило:

- невідкладно провести перевірку правомірності прийнятих рішень № 35542820 від 18.02.2020 та № 35544216 від 18.02.2020 державним реєстратором приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надією Сергіївною;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35542820 від 18.02.2020, прийняте приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надією Сергіївною;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35544216 від 18.02.2020, прийняте приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надією Сергіївною.

Скарга мотивована тим, що МПП «Мета» є власником об`єктів нерухомого майна площею 8420,4 кв.м. за адресою: вул. Білокоровицьке шосе, буд. 8, м. Коростень, Житомирська область відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 20.05.1999 між МПП «Мета» та Українсько-Естонським спільним підприємством «Анастасія» про що 26.07.1999 Коростенським бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради видано реєстраційне посвідчення та здійснено запис в реєстрову книгу № 1 за реєстровим номером № 67.

Як зазначав скаржник, 17.01.2020 з інформаційної довідки від 17.01.2020 за № 196670686 МПП «Мета» стало відомо, що ТОВ «Коростенський завод трансмаш» 15.01.2020 придбав у ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» частину предмета іпотеки - частину будівлі головного корпусу (літ. «А»), склади-гаражі (літ. «Г») загальною площею 5004,9 кв.м., що знаходяться за адресою: Житомирська обл., м. Коростень, вул. Білокоровицьке шосе, 8, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за №25, без виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Земельна ділянка площею 1,6031 га, яка розташована за адресою: м. Коростень, вул. Білокоровицьке шосе, 8, кадастровий номер :08:000:0103, була викуплена (придбана) МПП «Мета» на прилюдних торгах та 02.12.2013 зареєстровано право власності на неї, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.12.2013 № НВ-013.

Таким чином, станом на 18.02.2020 у ТОВ «Коростенський завод трансмаш» знаходилась у власності лише частина будівлі головного корпусу (літ. «А»), склади-гаражі (літ. «Г») загальною площею 5012,9 кв.м., що знаходяться за адресою: Житомирська обл., м. Коростень, вул. Білокоровицьке шосе, 8.

В додаток до скарги надано копії: договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 20.05.1999, акту прийому-передачі від 20.05.1999, реєстраційного посвідчення від 20.05.1999, витягу від 19.08.2014 № 25765141, витягу від 14.12.2017 № 107627012, інформаційної довідки від 27.02.2020 № 202195514, інформаційної довідки від 17.01.2020 № 196670686, скарги від 20.02.2020, довіреності від 20.02.2019.

Оголошення про призначене на 04.06.2020 засідання Комісії було розміщено на офіційному сайті Мін`юсту за посиланням https://minjust.gov.ua/m/ogoloshennya-pro-zasidannya-kolegii-04-chervnya-2020-roku , а також МПП «Мета», ТОВ «Коростенський завод трансмаш», приватний нотаріус Тимошенко Н.С. були повідомлені телефонограмою 02.06.2020, що підтверджується даними з Реєстраційного журналу телефонограм відділу забезпечення Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

04.06.2020 ТОВ «Коростенський завод трансмаш» ознайомився з матеріалами розгляду скарги зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 28.02.2020 за № 6912-33-20.

04.06.2020 Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України складено Висновок, відповідно до якого, Комісія рекомендувала скаргу Малого приватного підприємства «Мета» від 28.02.2019 задовольнити у повному обсязі та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.02.2020 № 51194532, 51196016, прийняті приватним нотаріусом Тимошенко Надією Сергіївною.

Як вбачається зі змісту Висновку, Колегія виходила з того, що приватним нотаріусом Тимошенко Н.С. на підставі оскаржуваних рішень здійснено державну реєстрацію права власності ТОВ «Коростенський завод трансмаш» на дві нежитлові будівлі площею 3391,4 кв.м. та 6299,1 кв.м., що утворилися внаслідок поділу об`єкта нерухомого майна - частини будівлі головного корпусу площею 4231 кв.м. та складів-гаражів площею 781,9 кв.м., загальною площею 5012,9 кв.м., розташованих за адресою м. Коростень, вул. Білокоровицьке Шосе, буд. 8, Житомирська область. Таким чином, площа вказаних об`єктів нерухомого майна збільшилася з 5012,9 кв.м. до 9690,5 кв.м. При цьому, приватним нотаріусом Тимошенко Н.С. здійснено державну реєстрацію прав № № 35542820, 35544216 за ТОВ «Коростенський завод трансмаш» без подання заявником документів, що відповідно до вимог законодавства засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що підтверджують присвоєння об`єктам нерухомого майна адреси. Отже, оскаржувані рішення прийняті приватним нотаріусом Тимошенко Н.С. з порушенням пунктів 1, 2 частини третьої статті 10 Закону, пункту 54 Порядку, за наявності підстави для відмови в державній реєстрації прав, визначеної пунктом 5 частини першої статті 24 Закону.

16.06.2020 Міністерством юстиції України видано наказ за №2002/5 "Про задоволення скарги", яким задоволено скаргу Малого приватного підприємства «Мета» від 28.02.2019 у повному обсязі; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.02.2020 № 51194532, 51196016, прийняті приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надією Сергіївною; виконання наказу покладено на Департамент нотаріату та державної реєстрації.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказує на те, що під час прийняття Наказу №2002/5 відповідачем було грубо порушено приписи Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 №1127, Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 №1128, що є підставою для скасування Наказу №2002/5.

Відповідач 1 в свою чергу, заперечуючи проти позову зазначає, що наказ Міністерства юстиції України від 16.06.2020 № 2002/5 є правомірним та таким, що прийнятий у відповідності до чинного законодавства.

Відповідач 2, заперечуючи проти позову зазначає, що оскаржуваним наказом не порушено жодних прав та інтересів позивача, оскільки він ніколи не був власником нерухомого майна, щодо якого відповідачем 1 прийнято наказ про скасування реєстраційних дій.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Відповідно до ч. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України або його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від скаржника поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті. У разі якщо останній день строку для подання скарг, зазначеного у частині третій цієї статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

Частиною 5 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги. До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку. Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення. Якщо скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав подається представником скаржника, до скарги додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Частиною 9 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України) від 24 грудня 2019 р. № 1150, Цей Порядок визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації).

Пунктом 2 Порядку №1128 визначено, що для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

У відповідності до п. 3 Порядку №1128 скарга у сфері державної реєстрації реєструється у день її надходження до Мін`юсту чи відповідного територіального органу відповідно до вимог законодавства з організації діловодства у державних органах за умови підписання її скаржником, зокрема з використанням кваліфікованого електронного підпису.

Копії документів, що додаються до скарги у сфері державної реєстрації в електронній формі, виготовляються шляхом сканування з обов`язковим накладенням відповідним скаржником кваліфікованого електронного підпису.

Скаржник може відкликати подану ним скаргу у сфері державної реєстрації до прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішення щодо неї. Відкликана скарга у сфері державної реєстрації залишається без розгляду.

Пунктом 5 Порядку №1128 визначено, що перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: 1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб`єкта розгляду скарги (належний суб`єкт розгляду скарги); 2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги; 3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб`єкта розгляду скарги.

Відповідно до п. 7 Порядку №1128 у разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб`єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Пунктом 8 Порядку № 1128 унормовано, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує: 1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту; 2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах; 3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації; 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Відповідно до ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо:

1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті;

2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується;

3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін;

4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав;

5) є рішення цього органу з того самого питання;

6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника;

7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень;

8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги;

9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу;

10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 10 Порядку №1128 для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.

Відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Розгляд скарг у сфері державної реєстрації колегіально під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", проводиться з урахуванням обмежень, встановлених відповідним рішенням Кабінету Міністрів України.

Згідно з п. 11 Порядку №1128 Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел);

2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті. Суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов`язково приймаються комісією до розгляду.

Згідно з п. 12 Порядку № 1128 копії скарги у сфері державної реєстрації та доданих до неї документів надаються особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку (крім скаржника), в день розгляду Мін`юстом чи відповідним територіальним органом скарги у сфері державної реєстрації колегіально.

За відповідним клопотанням осіб, визначених в абзаці першому цього пункту, колегія відкладає розгляд скарги у сфері державної реєстрації на не більше ніж одну годину для забезпечення можливості ознайомлення таких осіб з відповідною скаргою та доданих до неї документів. Особи, визначені в абзаці першому цього пункту, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються колегією до розгляду.

У разі повідомлення особами, що беруть участь у розгляді скарги у сфері державної реєстрації колегіально, про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того самого предмета, з тих самих підстав, про які зазначено у відповідній скарзі, такі особи подають колегії засвідчену копію відповідного судового рішення.

Відповідно до п. 13 та п. 14 Порядку № 1128 за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:

1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;

2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції за результатами розгляду скарги малого приватного підприємства «Мета» від 28.02.2020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.03.2020 за № 6912-33-20, рекомендувала скаргу Малого приватного підприємства «Мета» від 28.02.2019 задовольнити у повному обсязі та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.02.2020 № 51194532, 51196016, прийняті приватним нотаріусом Тимошенко Надією Сергіївною.

Як вбачається зі змісту Висновку, Колегія виходила з того, що приватним нотаріусом Тимошенко Н.С. на підставі оскаржуваних рішень здійснено державну реєстрацію права власності ТОВ «Коростенський завод трансмаш» на дві нежитлові будівлі площею 3391,4 кв.м. та 6299,1 кв.м., що утворилися внаслідок поділу об`єкта нерухомого майна - частини будівлі головного корпусу площею 4231,0 кв.м. та складів-гаражів площею 781,9 кв.м., загальною площею 5012,9 кв.м., розташованих за адресою м. Коростень, вул. Білокоровицьке Шосе, буд. 8, Житомирська область. Таким чином, площа вказаних об`єктів нерухомого майна збільшилася з 5012,9 кв.м. до 9690,5 кв.м. При цьому, приватним нотаріусом Тимошенко Н.С. здійснено державну реєстрацію прав № № 35542820, 35544216 за ТОВ «Коростенський завод трансмаш» без подання заявником документів, що відповідно до вимог законодавства засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що підтверджують присвоєння об`єктам нерухомого майна адреси. Отже, оскаржувані рішення прийняті приватним нотаріусом Тимошенко Н.С. з порушенням пунктів 1, 2 частини третьої статті 10 Закону, пункту 54 Порядку, за наявності підстави для відмови в державній реєстрації прав, визначеної пунктом 5 частини першої статті 24 Закону.

Наказом Міністерства юстиції України № 2002/5 від 16 червня 2020 року задоволено скаргу Малого приватного підприємства «Мета» від 28.02.2019 у повному обсязі; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.02.2020 № 51194532, 51196016, прийняті приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенка Надією Сергіївною; виконання наказу покладено на Департамент нотаріату та державної реєстрації.

Оцінюючи доводи позивача про те, що оскаржуваний наказ був прийнятий на підставі взаємовиключних Висновків Колегії щодо необхідності подання при поділі об`єктів нерухомого майна документів про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, з присвоєнням об`єктам нерухомого майна адреси, оскільки абз. 5 п. 54 Порядку № 1127 в редакції від 23.06.2019, яка діяла на момент вчинення реєстраційної дії виключав подання документів про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та документів, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, суд зазначає таке.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на нерухоме майно є підставою для захисту цього права із застосуванням відповідного визначеного законом способу. Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно є визнанням з боку держави публічно-правового інтересу у встановленні приналежності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб`єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об`єкта.

Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. При цьому вона ніяк не впливає на цивільно-правову рівність учасників обороту, автономію волі і свободу договору.

Відповідно до чинного законодавства, якщо поділ будинку технічно можливий, право власності на нього належним чином оформлене, то поділ такого будинку здійснюється в такому порядку. Власник звертається до органів бюро технічної інвентаризації або інших атестованих суб`єктів господарювання з нотаріально посвідченою заявою про надання висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, а також із заявою про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, які виникнуть в результаті поділу. Поділ нерухомого майна здійснюється в порядку, визначеному Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №55 від 18 червня 2007 року.

В результаті, власник отримує висновок про технічну можливість поділу об`єкта нерухомого майна та окремий технічний паспорт на кожний такий об`єкт нерухомості. Після отримання висновку власник звертається до органів місцевого самоврядування із заявою про присвоєння об`єктам нерухомості, які виникли в результаті поділу, поштової адреси. Присвоєння поштової адреси об`єктам нерухомості здійснюється в порядку, який встановлюється рішенням органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 54 Порядку № 1127, державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом поділу майна, у тому числі в результаті виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, або об`єднання майна, проводиться за умови наявності технічної можливості такого поділу або об`єднання нерухомого майна та можливості використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин.

Для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу або об`єднання, подаються: 1) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його поділу або об`єднання (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків, коли об`єкт нерухомого майна створюється шляхом поділу або об`єднання без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення); 3) технічний паспорт на новостворений об`єкт нерухомого майна; 4) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків поділу або об`єднання таких об`єктів нерухомого майна, як квартира, житлове або нежитлове приміщення тощо).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли адреса отримана під час реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та зазначена в документі, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. У такому разі державний реєстратор відповідно до зазначених заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що згідно з вимогами законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє відсутність суперечностей між заявленою адресою та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Суд критично ставиться до пояснень позивача та третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача що документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта не мав надаватися, оскільки у висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, який складено 14 лютого 2020 року Асоціацією «Авісто-Буд» за № 240/241 зазначено, що за технічними показниками об`єкт може бути поділено без необхідності введення (прийняття) в експлуатацію та без необхідності присвоєння новоутвореним об`єктам нерухомого майна адреси виходичи з наступного.

Відповідно до пп. 1.2 п. 1 Інструкції № 127, інструкція визначає порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд з метою: визначення їх фактичної площі та об`єму (щодо проектних); обстеження та оцінки технічного стану наявних об`єктів; установлення вартості об`єктів.

Технічна інвентаризація проводиться у таких випадках: перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, у тому числі після проведення реконструкції та капітального ремонту; перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва; перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об`єднання об`єкта нерухомого майна або виділення частки з об`єкта нерухомого майна, крім випадків, коли в результаті такого поділу, об`єднання або виділення частки завершений будівництвом об`єкт приймався в експлуатацію.

В інших випадках технічна інвентаризація проводиться за бажанням замовника.

На підставі матеріалів технічної інвентаризації складаються інвентаризаційні справи (додаток 1) та технічні паспорти (додатки 2 - 8, 18), які скріплюються підписом керівника та печаткою суб`єкт господарювання, а також підписом виконавця робіт із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката та його печаткою.

З наданого третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Технічного паспорта, виготовленого КП "Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, на нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: Житомирська область, м. Коростень, Білокоровицьке шосе, 8 станом на 04.12.2019, що був виготовлений на замовлення ТОВ "Фінансова комапнія "Геліос" загальна площа приміщення частини будівлі головного корпуса по вул. Білокоровицьке шосе № 8 в м. Коростені Житомирської області становила 4231,0 кв.м. та загальна площа приміщення складів-гаражів по вул. Білокоровицьке шосе № 8 в м. Коростені Житомирської області становила 781,9 кв.м. При цьому, з технічного паспорту також вбачається, що приміщення частини будівлі головного корпуса загальною площею 4231,0 кв.м. складаються з основних приміщень площею 4152,8 кв.м. та допоміжних приміщень площею 78,2 кв.м. Приміщення частини будівлі головного корпуса загальною площею 4231,0 кв.м. та приміщення складів-гаражів загальною площею 781,9 кв.м. є одноповерховими.

З Технічних паспортів на новоутворені об`єкти нерухомого майна, що утворилися в результаті поділу вищевказаного об`єкта нерухомого майна, що були виготовлені Асоціацією "Авістор-Буд" станом на 14.02.2020 на замовлення ТОВ "Коростенський завод трансмаш" вбачається, що головний корпус по вул. Білокоровицьке шосе № 8 в м. Коростені Житомирської області знаходиться в літері "А" та має площу 6299,1 кв.м., яка складається житлової (основної) площі 6121,2 кв.м. та допоміжної (підсобної) площі 177,9 кв. і має два поверхи; головний корпус по вул. Білокоровицьке шосе № 8 в м. Коростені Житомирської області знаходиться в літері "А" та має площу 3391,4 кв.м., яка складається житлової (основної) площі 3286,4 кв.м. та допоміжної (підсобної) площі 105,0 кв. і має два поверхи. Склад-гараж по вул. Білокоровицьке шосе № 8 в м. Коростені Житомирської області знаходиться в літері "Г" та має площу 781,9 кв.м.

При цьому, судом встановлено, що позивачем для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу, було подано документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його поділу, а саме договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.01.2020, відповідно до якого позивачем було набуто право власності на нерухоме майно, а саме: частину будівлі головного корпусу, загальною площею 4321,0 кв.м., склади-гаражи, загальною площею 781,9 кв.м., що знаходяться за адресою: Житомирська область, м. Коростень, вул. Білокоровицьке шосе № 8.

Правовстановлюючих документів на нерухоме майно, загальною площею 4677,6 кв.м. для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу позивачем не надано.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що без усунення суперечностей щодо підстав збільшення площі об`єкта нерухомого майна неможливе правомірне встановлення обставини, чи подано заявником необхідні документи для державної реєстрації права власності, зокрема, документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Крім того, позивач вказує на те, що під час прийняття Наказу №2002/5 від 16.06.2020, прийнятого на підставі Висновку від 04.06.2020, були наявні підстави для відмови у задоволенні скарги на підставі п. 2 ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки 04.06.2020 між ТОВ «Каро» Фітнес Центр» та ТОВ «Коростенський завод трансмаш» укладено Договори купівлі-продажу нежитлового приміщення з відстроченням платежу, за якими нерухоме майно було відчужено на користь ТОВ «Каро» Фітнес Центр».

Так, відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується.

Водночас, за приписами ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору із врахуванням вимог чинних правових актів, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Таким чином, цивільне законодавство обмежується презумпцією добросовісності та розумності поведінки особи.

Зміст добросовісності (bona fides) виражається через поняття "розумність і справедливість". При цьому згідно з обмежувальною функцією добросовісності, правило, обов`язкове для сторін, не застосовується настільки, наскільки за даних обставин це буде неприйнятним відповідно до критерію розумності та справедливості. Отже, добросовісність може за певних обставин анулювати чи виключити застосування правил, встановлених сторонами.

Принцип справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм.

Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Як вбачається з матеріалів справи, 04.06.2020 Колегією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України складено Висновок відповідно до якого, Колегія рекомендувала скаргу Малого приватного підприємства «Мета» від 28.02.2019 задовольнити у повному обсязі та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.02.2020 № 51194532, 51196016, прийняті приватним нотаріусом Тимошенко Надією Сергіївною, та у цей же день, ТОВ «Коростенський завод трансмаш» укладає з ТОВ «Каро» Фітнес центр» Договори купівлі-продажу з відстроченням платежу, за якими нерухоме майно було відчужено на користь ТОВ «Каро» Фітнес Центр».

В подальшому, 08.08.2021 ТОВ «Коростенський завод трансмаш» укладено з ТОВ «Каро» Фітнес центр» Договори купівлі-продажу з відстроченням платежу, за якими спірне нерухоме майно було відчужено вже знову до ТОВ «Коростенський завод трансмаш».

Водночас угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на штучне створення підстав передбачених п. 2 ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, дії з укладення Договорів купівлі-продажу з відстроченням платежів 04.06.2021, тобто у день складення Висновку, та в подальшому повернення цього ж майна до покупця 08.08.2021, свідчать про спрямованість таких дій виключно на створення обставин передбачених п. 2 ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а не настання реальних наслідків вчинення правочинів.

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення юридично-значимих наслідків.

Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Таким чином, з огляду на те, що позивач «вживав право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (укладення Договорів купівлі-продажу після надання Висновку, яким Комісія рекомендувала скаргу задовольнити у повному обсязі та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.02.2020 № 51194532, 51196016 за ТОВ «Коростенський завод трансмаш»), який використовувався позивачем для створення обставин передбачених п. 2 ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та в подальшому, нерухоме майно було знову ж відчужене позивачу за Договорами купівлі-продажу з відстроченням платежу, посилання позивача на приписи п. 2 ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судом відхиляються.

При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі:

1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили;

2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно;

3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна;

4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката;

6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном;

7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

В свою чергу, п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Як вбачається зі змісту Висновку, Колегія виходила з того, що приватним нотаріусом Тимошенко Н.С. на підставі оскаржуваних рішень здійснено державну реєстрацію права власності за ТОВ «Коростенський завод трансмаш» на дві нежитлові будівлі площею 3391,4 кв.м. та 6299,1 кв.м., що утворилися внаслідок поділу об`єкта нерухомого майна - частини будівлі головного корпусу площею 4231,0 кв.м. та складів-гаражів площею 781,9 кв.м., загальною площею 5012,9 кв.м., розташованих за адресою м. Коростень, вул. Білокоровицьке Шосе, буд. 8, Житомирська область. Таким чином, площа вказаних об`єктів нерухомого майна збільшилася з 5012,9 кв.м. до 9690,5 кв.м. При цьому, приватним нотаріусом Тимошенко Н.С. здійснено державну реєстрацію прав № № 35542820, 35544216 за ТОВ «Коростенський завод трансмаш» без подання заявником документів, що відповідно до вимог законодавства засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що підтверджують присвоєння об`єктам нерухомого майна адреси. Отже, оскаржувані рішення прийняті приватним нотаріусом Тимошенко Н.С. з порушенням пунктів 1, 2 частини третьої статті 10 Закону, пункту 54 Порядку, за наявності підстави для відмови в державній реєстрації прав, визначеної пунктом 5 частини першої статті 24 Закону.

Отже, висновок Колегії обґрунтований неможливістю утворення об`єкту нерухомого майна площею 9690,5 кв.м. внаслідок поділу об`єкту нерухомого майна площею 5012,9 кв.м.

Жодних заперечень щодо висновків Колегії по суті скарги щодо очевидної протиправності рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № № 35542820, 35544216, прийнятого приватним нотаріусом Тимошенко Н.С., що були покладені в основу оскаржуваного наказу відповідача 1, позивачем не висловлено.

В свою чергу, позивачем, як під час розгляду Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України скарги на рішення державного реєстратора, так і в ході розгляду даної справи, жодних доказів на підтвердження наявності права власності на нежитлові приміщення площею саме 9690,5 кв.м. не надано.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про визнання незаконним та скасування Наказу Міністерства юстиції України № 2002/5 від 16 червня 2020 року задоволенню не підлягають.

Таким чином, виходячи з наведених позивачем аргументів та наданих ним доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем відповідно до вимог господарського процесуального законодавства факту порушення його права або охоронюваного законом інтересу внаслідок прийняття Міністерством юстиції України Наказу № 2002/5 від 16 червня 2020 року, в зв`язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позов відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 07.10.2021.

Суддя О.А. Грєхова