ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року Справа № 903/91/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. , суддя Дужич С.П.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

позивача за первісним позовом: Корнішина Н.Л., адвокат (в режимі відеоконференції);

відповідача за первісним позовом: Піддубний О.О., адвокат (в режимі відеоконференції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Павлика Антона Петровича на рішення Господарського суду Волинської області від 23 червня 2021 року (повний текст складено 02.07.2021) у справі № 903/91/21 (суддя Якушева І.О.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірланд Україна"

до Фізичної особи-підприємця Павлика Антона Петровича

про стягнення 895 631,53 грн штрафу

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Павлика Антона Петровича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірланд Україна"

про стягнення 70 253,88 грн плати за перевезення вантажу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 23 червня 2021 року у справі №903/91/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірланд Україна" до Фізичної особи-підприємця Павлика Антона Петровича про стягнення 895 631,53 грн штрафу задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Павлика Антона Петровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Мірланд Україна 895 631 грн 53 коп. штрафу; 13434 грн 47 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

У задоволенні зустрічного позову Фізичної особи-підприємця Павлика Антона Петровича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірланд Україна" про стягнення 70 253,88 грн плати за перевезення вантажу відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ФОП Павлик А.П. звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині задоволення первісного позову скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Волинської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Павлика Антона Петровича на рішення Господарського суду Волинської області від 23 червня 2021 року у справі №903/91/21. Призначено справу №903/91/21 до розгляду на 06 вересня 2021 року. Встановлено ТОВ "Мірланд Україна" строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) апелянту копії відзиву та доданих до нього документів протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду в суді апеляційної інстанції.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні 06 вересня 2021 року оголошувалась перерва до 04 жовтня 2021 року, про що апеляційним судом постановлена відповідна ухвала.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Господарського суду Волинської області від 23 червня 2021 року оскаржується лише в частині задоволення первісного позову, суд апеляційної інстанції, з огляду на вимоги ст.269 ГПК України, переглядає справу лише в цій частині.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду в частині задоволення первісного позову - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український Дім Імпорту", як клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мірланд Україна", як експедитором, був укладений договір транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом №17042018, згідно з п. 1.1. якого клієнт доручає, а експедитор бере на себе обов`язок організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом територією України та/або за її межами, і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням, що зазначені у п. 1.2. договору, а клієнт зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п.2.1. договору транспортного експедирування, для надання кожної конкретної послуги клієнт надає експедиторові заявку, в якій зазначає: дату складання заявки, найменування та кількість (тоннаж) вантажу, який необхідно перевести, дата, час та місце навантаження вантажу на транспортні засоби; пункт доставки (призначення) вантажу та найменування отримувача вантажу, строк перевезення або дата та час доставки вантажу (розвантаження), ПІБ та телефон представника клієнта, відповідального за організацію перевезення; вимоги до забезпечення збереження та/або умов перевезення (доставки) вантажу; вимоги до маршруту перевезення, якщо такі є у клієнта.

14.02.2020 ТзОВ "УДІ" було подано ТзОВ "Мірланд Україна" заявку №14102020 на здійснення міжнародного перевезення вантажу (алкогольних напоїв) сполученням з Recy (Ресі, Французька Республіка) до м. Києва, Україна.

Згідно з пунктом 2.14. договору транспортного експедирування експедитор зобов`язаний для здійснення перевезень залучати перевізників, які мають для цього усі необхідні документи та повноваження.

Фізична особа-підприємець Павлик Антон Петрович має ліцензію від 14.07.2016 №418 на міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями.

14 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мірланд Україна" (експедитор/позивач) та Фізичною особою-підприємцем Павлик Антоном Петровичем (перевізник/відповідач) був укладений договір перевезення вантажу №1, відповідно до умов якого перевізник зобов`язується доставити за рахунок експедитора довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а експедитор зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до п.2.1. договору перевезення, на кожне перевезення оформляється транспортне замовлення (заявка), яке складається в письмовій формі, підписується експедитором та надається перевізнику.

14.02.2020 ТзОВ "Мірланд Україна" надало ФОП Павлику А.П. заявку на міжнародне перевезення автотранспортом № OSH-1200.

18.02.2020 на підставі договору перевезення та заявки №ОБН-1200 експедитора відповідач приступив до виконання своїх обов`язків та прийняв вантаж (алкогольна продукція) до перевезення, сполученням з м. Ресі, Франція до м. Києва, Україна.

Для перевезення вантажу відповідач використовував вантажний автомобіль з напівпричепом - державні реєстраційні номера транспортних засобів НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

25.02.2020 перевізником доставлено вантаж за призначенням. При прийнятті вантажу вантажоодержувачем (ТОВ "УДІ") в складі комісії та за участі водія (відповідача) було проведено фізичний огляд товарів та інших предметів, яким було встановлено недостачу вантажу, про що був складений акт приймання-передачі продукції №26/02 від 26.02.2020, яким встановлено факт недостачі товару. Даний Акт підписано ФОП Павликом А.П. та представниками ТзОВ "Український дім імпорту".

Факт недостачі товару було відображено також у міжнародній товарно-транспортній накладній б/н (CMR) від 18.02.2020 року.

Крім того, працівниками Київської митниці Держмитслужби України було складено акт про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 25.02.2020, відповідно до якого встановлено недостачу товару на аналогічну кількість, яка зазначена в акті приймання-передачі продукції № 26/02 від 26.02.2020.

26 лютого 2020 року ТОВ "Український Дім Імпорту", яке є вантажоодержувачем вантажу, направило на адресу ТОВ "Мірланд Україна" претензію від 26.02.2020 №121, у якій вимагало відшкодувати збитки в розмірі 895 631, 53 грн (т.1, а.с.37).

В подальшому, ТОВ "Мірланд Україна" звернулось до ФОП Павлика А.П. з претензією від 26.02.2020 №1/1420, в якій просило на підставі п.3.2.22 та п.4.5. договору перевезення відшкодувати збитки в розмірі 895 367,77 грн (т.1, а.с.41).

У відповідь на претензію ТОВ "Мірланд Україна" від 26.02.2020 №1/1420 про відшкодування збитків ФОП Павлик А.П. з вимогами претензії не погодився та зазначив про її безпідставність (т.1, а.с.42).

Враховуючи виладене, ТОВ "Мірланд Україна" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з ФОП Павлика А.П. штрафу в розмірі 895 631,53 грн.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуютьсяпозовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом статті 908 Цивільного кодексу України та статті 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів визначаються цими Кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст.920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст.924 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

За змістом наведених норм обсяг відповідальності перевізника за договором перевезення може бути погоджений сторонами у відповідному договорі і не повинен суперечити положенням чинного законодавства.

Разом з тим, статтями 924 Цивільного кодексу України та 314 Господарського кодексу України визначено, зокрема, що за втрату вантажу перевізник несе відповідальність у розмірі вартості вантажу, у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість, якщо не доведе, що це сталося не з його вини, або внаслідок обставин, яким останній не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Враховуючи те, що перевезення здійснювалось у міжнародному сполученні до спірних правовідносин підлягають також застосуванню положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів та Протоколу до неї від 19.05.1956, якою врегульовані правовідносини, що випливають з договору міжнародного перевезення вантажу, за змістом частини 1 статті 17 якої перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Отже, підставою для такої відповідальності, як стягнення неустойки, є порушення зобов`язання.

Згідно з п.3.2.8. договору перевезення перевізник зобов`язаний виконувати перевезення, дотримуючись термінів доставки і цілісності вантажу під час руху транспортного засобу.

Згідно з п.3.2.22 договору перевезення перевізник несе повну матеріальну відповідальність за вантаж з моменту прийому його від відправника до моменту здавання одержувачу.

Договором перевезення передбачена відповідальність сторін за неякісне виконання своїх зобов`язань (п.4.1. договору перевезення).

Згідно з п.4.5. договору перевезення у випадку повної або часткової втрати або пошкодження вантажу, які виникли в проміжок часу між отриманням вантажу та його передачею вантажоодержувачу, перевізник відшкодовує експедитору штраф, еквівалентній вартості втраченого або ушкодженого вантажу, який вказаний в претензії вантажоодержувача (вантажовласника) та підтверджується актом, згідно з п.3.1.9. цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами обох інстанцій, факт недостачі товару відображено в акті приймання-передачі продукції №26/02 від 26.02.2020, а також у міжнародній товарно-транспортній накладній б/н (CMR) від 18.02.2020.

Крім того, працівниками Київської митниці Держмитслужби України складено акт про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 25.02.2020, відповідно до якого встановлено недостачу товару на аналогічну кількість, яка зазначена в акті приймання-передачі продукції № 26/02 від 26.02.2020.

Недостача товару виникла у період, коли вантаж знаходився в розпорядженні відповідача, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження: 0000561 та листом Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київський області від 24.04.2020р. № 5539/1003/109/20-20.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження: 0000561 у період часу з 17:00 по 00:00 23.02.2020 невстановлена особа, перебуваючи в напрямку автодороги "Київ-Ковель", викрала товар, належний ТОВ "УДІ".

Як зазначено в листі Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київський області від 24.04.2020 № 5539/1003/109/20-20, сума збитків ТОВ "УДІ" становить 895 367, 77 грн.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що п.4.5 договору перевезення передбачена майнова відповідальність, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Павлика Антона Петровича 893 631,53 грн штрафу.

При цьому, посилання скаржника на те, що всупереч положенням п.3.1.9 договору перевезення акт приймання-передачі продукції №26/02 від 26 лютого 2020 року містить підписи лише представників ТОВ "Український Дім Імпорту" та водія, тоді як підпис представника ТОВ "Мірланд Україна" відсутній, а тому даний акт не може бути належним доказом на підтвердження розміру штрафу, колегією суддів до уваги не беруться з огляду на таке.

Так, відповідно до п.3.1.9 договору перевезення, експедитор зобов`язується у випадку повної або часткової втрати або пошкодження вантажу, а також у разі виникнення розбіжностей між перевізником та експедитором (вантажоодержувачем, вантажовласником) при здачі/прийнятті доставленого вантажу складати відповідний акт, який скріплюється підписами заиікавлених осіб (водія ТЗ, експедитора, вантажовласника або вантажоодержувача).

У випадку повної або часткової втрати або пошкодження вантажу, які виникли в проміжок часу між отриманням вантажу та його передачею вантажоодержувачу, перевізник відшкодовує експедитору штраф, еквівалентний вартості втраченого або ушкодженого вантажу, який вказаний в претензії вантажоодержувача та підтверджується актом згідно з п.3.1.9 нього договору (п.4.5 договору перевезення).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд, приймаючи рішення, оцінює докази в їх сукупності.

Слід зазначити, що факт недостачі товару, який перевозився, експедитором не оспорюється, та підтверджується іншими доказами, наявними в матеріалах справи; навпаки, експедитор, вважаючи, що перевізник не виконав належним чином зобов`язання з перевезення, оскільки вантаж при перевезенні було частково втрачено, звернувся з даним позовом до суду за захистом порушеного права.

А тому відсутність підпису експедитора на цьому акті не може бути підставою для звільнення відповідача за первісним позовом від відповідальності та відмови у задоволенні позову про стягнення з нього штрафу, передбачого умовами договору за неналежне виконання зобов`язання.

При цьому, скаржником ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано доказів, які б свідчили про те, що нестача товару сталася не з його вини, враховуючи при цьому, що умовами договору перевезення передбачена повна матеріальна відповідальність перевізника за вантаж з моменту прийому його від відправника до моменту здавання одержувачу (п.п. 3.2.22, 4.1. договору перевезення).

Також безпідставними є посилання скаржника на відсутність в діях відповідача складу цивільного правопорушення, оскільки предметом позовних вимог є стягнення штрафу, а не збитків.

Та обставина, що позивач за первісним позовом не подав доказів, які б свідчили про відшкодування вантажоодержувачу - ТзОВ "Мірланд Україна" вартості втраченого вантажу, не може бути підставою для відмови в стягненні штрафу, оскільки штраф, як форма неустойки, відповідно до ст.ст. 549, 550, 611 ЦК України стягується за порушення виконання зобов`язання, незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Волинської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Павлика Антона Петровича залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 23 червня 2021 року у справі №903/91/21 в частині задоволення первісного позову залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

4. Справу №903/91/21 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "06" жовтня 2021 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.