РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.10.2021Справа № 910/12314/21
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Лакс", Чернігівська область, м. Ніжин

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олфалайн", м. Київ

про стягнення 353 563,02 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29.07.2021 року до Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Лакс" (позивач) із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олфалайн" (відповідач) суми заборгованості, з урахування штрафних санкцій, в розмірі 353 563,02 грн, посилаючи на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки №ЮП/191 від 26.04.2021 року в частині проведення розрахунку за поставлений позивачем товар.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

- грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Олфалайн", що обліковуються на всіх відкритих рахунках і вкладах чи на збереженні у банках або інших фінансових установах, виявлених державним або приватним виконавцем, в межах суми заявлених позовних вимог в розмірі 353 563,02 грн, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після постановлення ухвали про вжиття заходів забезпечення позову;

- на нерухоме і рухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Олфалайн" і заборону здійснювати будь-які дії, направлені на відчуження належного йому на праві власності рухомого та нерухомого майна та відчужувати будь-яким способом все рухоме та нерухоме майно.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали №910/12314/21 передані на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою від 30.07.2021 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Лакс" про забезпечення позову було відмовлено повністю.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №702 отримав ухвалу суду від 04.08.2021 про відкриття провадження у справі 09.08.2021.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 25.08.2021 року (включно).

30.09.2021 року (з пропущенням встановленого судом строку) відповідачем засобами поштового зв`язку було надіслано до суду відзив на позовну заяву (відзив судом отримано 01.10.2021 року), в якому ним зазначено, що відповідачем сплачено позивачу 115 000,00 грн основного боргу. Відповідачем також наголошено на тому, що у нього зараз скрутне матеріальне становище, зокрема, у зв`язку з діючими карантинними обмеженнями.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Приписами частин 1, 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Однак, відповідачем до відзиву не додано відповідне клопотання про поновлення пропущеного ним процесуального строку, оскільки відзив відповідачем надіслано до суду вже після 01.07.2021 року.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність в матеріалах справи клопотання відповідача про поновлення пропущеного ним процесуального строку, відзив поданий відповідачем, долучається до матеріалів справи без надання йому відповідної правової оцінки.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.04.2021 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки №ЮП/191 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити лікарські засоби, вироби медичного призначення, предмети санітарії та гігієни, біологічно активні добавки (надалі - товар).

Поставка товару здійснюється постачальником або шляхом самовивозу покупцем (по узгодженню сторін ) Строки та місце поставку товару вказуються в заявках на поставку товару та в ТТН. (п. 3.1. Договору).

Оплата кожної партії товару здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника у строк вказаний в ТТН. (п. 4.2. Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2022 року. (пункт 8.1. Договору).

Як вказує позивач, ним, на виконання умов Договору, було поставлено відповідачу товар згідно наступних товарно-транспортних накладних:

- №403450/1 від 11.06.2021 року на суму 1 701,70 грн;

- №403450/2 від 11.06.2021 року на суму 1 447,37 грн;

- №403562/1 від 11.06.2021 року на суму 244,61 грн;

- №403562/2 від 11.06.2021 року на суму 33,96 грн;

- №403563/1 від 11.06.2021 року на суму 599,57 грн;

- №403564/0 від 11.06.2021 року на суму 11 915,19 грн;

- №403564/1 від 11.06.2021 року на суму 845,14 грн;

- №403564/2 від 11.06.2021 року на суму 1 199,10 грн;

- №404309/0 від 14.06.2021 року на суму 2 958,15 грн;

- №404309/1 від 14.06.2021 року на суму 132,42 грн;

- №404309/2 від 14.06.2021 року на суму 118,68 грн;

- №404316/0 від 14.06.2021 року на суму 4512,75 грн;

- №404316/1 від 14.06.2021 року на суму 438,86 грн;

- №404316/2 від 14.06.2021 року на суму 407,27 грн;

- №404319/0 від 14.06.2021 року на суму 12 612,37 грн;

- №404319/1 від 14.06.2021 року на суму 1 393,36 грн;

- №404319/2 від 14.06.2021 року на суму 845,72 грн;

- №404322/0 від 14.06.2021 року на суму 8 790,53 грн;

- №404322/1 від 14.06.2021 року на суму 478,02 грн;

- №404322/2 від 14.06.2021 року на суму 445,26 грн;

- №404323/0 від 14.06.2021 року на суму 1 570,76 грн;

- №404323/1 від 14.06.2021 року на суму 420,98 грн;

- №404323/2 від 14.06.2021 року на суму 78,02 грн;

- №404345/0 від 14.06.2021 року на суму 5 897,88 грн;

- №404345/1 від 14.06.2021 року на суму 1 244,26 грн;

- №404345/2 від 14.06.2021 року на суму 156,16 грн;

- №404352/0 від 14.06.2021 року на суму 12 595,95 грн;

- №404352/1 від 14.06.2021 року на суму 1 572,79 грн;

- №404352/2 від 14.06.2021 року на суму 1 246,79 грн;

- №404437/0 від 14.06.2021 року на суму 1 470,58 грн;

- №404437/1 від 14.06.2021 року на суму 144,72 грн;

- №404437/2 від 14.06.2021 року на суму 146,66 грн;

- №404441/0 від 14.06.2021 року на суму 10 249,50 грн;

- №404441/2 від 14.06.2021 року на суму 2 257,86 грн;

- №404441/2 від 14.06.2021 року на суму 2 837,93 грн;

- №404314/0 від 14.06.2021 року на суму 3 279,42 грн;

- №404314/1 від 14.06.2021 року на суму 328,87 грн;

- №404314/2 від 14.06.2021 року на суму 193,32 грн;

- №404029/0 від 15.06.2021 року на суму 7 675,67 грн;

- №404029/1 від 15.06.2021 року на суму 26,28 грн;

- №404029/2 від 15.06.2021 року на суму 956,53 грн;

- №404030/0 від 15.06.2021 року на суму 4 382,76 грн;

- №405030/1 від 15.06.2021 року на суму 95,56 грн;

- №405030/2 від 15.06.2021 року на суму 1 598,26 грн;

- №405054/0 від 15.06.2021 року на суму 2 554,75 грн;

- №405068/0 від 15.06.2021 року на суму 5 636,41 грн;

- №405068/1 від 15.06.2021 року на суму 936,52 грн;

- №405068/2 від 15.06.2021 року на суму 566,70 грн;

- №405182/0 від 15.06.2021 року на суму 19 141,19 грн;

- №405182/1 від 15.06.2021 року на суму 630,34 грн;

- №405182/2 від 15.06.2021 року на суму 365,99 грн;

- №405227/0 від 15.06.2021 року на суму 997,13 грн;

- №405027/0 від 15.06.2021 року на суму 21 500,71 грн;

- №405027/1 від 15.06.2021 року на суму 1 062,24 грн;

- №405027/2 від 15.06.2021 року на суму 3 354,22 грн;

- №405150/0 від 15.06.2021 року на суму 16 288,04 грн;

- №405150/1 від 15.06.2021 року на суму 1 042,02 грн;

- №405150/2 від 15.06.2021 року на суму 1 043,58 грн;

- №405613/0 від 16.06.2021 року на суму 5 639,31 грн;

- №405613/1 від 16.06.2021 року на суму 276,72 грн;

- №405613/2 від 16.06.2021 року на суму 833,17 грн;

- №405615/0 від 16.06.2021 року на суму 3 424,32 грн;

- №405615/1 від 16.06.2021 року на суму 57,98 грн;

- №405615/2 від 16.06.2021 року на суму 343,23 грн;

- №405672/0 від 16.06.2021 року на суму 5 620,27 грн;

- №405672/1 від 16.06.2021 року на суму 1 946,80 грн;

- №405672/2 від 16.06.2021 року на суму 433,66 грн;

- №406104/0 від 17.06.2021 року на суму 15 085,89 грн;

- №406104/1 від 17.06.2021 року на суму 2 263,45 грн;

- №406104/2 від 17.06.2021 року на суму 1 648,56 грн;

- №406187/0 від 17.06.2021 року на суму 5 730,02 грн;

- №406187/1 від 17.06.2021 року на суму 359,90 грн;

- №406102/0 від 17.06.2021 року на суму 15 406,26 грн;

- №406102/1 від 17.06.2021 року на суму 243,89 грн;

- №406102/2 від 17.06.2021 року на суму 1 111,22 грн;

- №406158/0 від 17.06.2021 року на суму 13 728,84 грн;

- №406158/1 від 17.06.2021 року на суму 1 053,26 грн;

- №406158/2 від 17.06.2021 року на суму 1 402,88 грн;

- №406399/0 від 17.06.2021 року на суму 2 792,22 грн;

- №406399/1 від 17.06.2021 року на суму 64,42 грн;

- №406399/2 від 17.06.2021 року на суму 62,13 грн;

- №406605/0 від 18.06.2021 року на суму 4 385,64 грн;

- №406605/1 від 18.06.2021 року на суму 406,15 грн;

- №406605/2 від 18.06.2021 року на суму 1 2046,81 грн;

- №408172/0 від 23.06.2021 року на суму 4 001,62 грн;

- №408172/1 від 23.06.2021 року на суму 763,72 грн;

- №408172/2 від 23.06.2021 року на суму 1 067,86 грн;

- №408182/0 від 23.06.2021 року на суму 8 503,61 грн;

- №408182/1 від 23.06.2021 року на суму 476,46 грн;

- №408182/2 від 23.06.2021 року на суму 494,82 грн;

- №408186/0 від 23.06.2021 року на суму 2 589,36 грн;

- №408186/1 від 23.06.2021 року на суму 213,72 грн;

- №408186/2 від 23.06.2021 року на суму 211,68 грн;

- №408193/0 від 23.06.2021 року на суму 1 926,06 грн;

- №408193/1 від 23.06.2021 року на суму 420,91 грн;

- №408193/2 від 23.06.2021 року на суму 133,82 грн;

- №408196/0 від 23.06.2021 року на суму 3 295,44 грн;

- №408196/1 від 23.06.2021 року на суму 1 809,42 грн;

- №408196/2 від 23.06.2021 року на суму 128,78 грн;

- №408200/0 від 23.06.2021 року на суму 3 839,38 грн;

- №408200/1 від 23.06.2021 року на суму 448,92 грн;

- №408200/2 від 23.06.2021 року на суму 131,17 грн;

- №408218/0 від 23.06.2021 року на суму 4 126,83 грн;

- №408222/0 від 23.06.2021 року на суму 5 114,67 грн;

- №408222/1 від 23.06.2021 року на суму 628,76 грн;

- №408222/2 від 23.06.2021 року на суму 514,80 грн;

- №408274/0 від 23.06.2021 року на суму 6 961,32 грн;

- №408274/1 від 23.06.2021 року на суму 196,67 грн;

- №408274/2 від 23.06.2021 року на суму 1 663,99 грн;

- №408197/0 від 23.06.2021 року на суму 7 820,54 грн;

- №408197/1 від 23.06.2021 року на суму 1 748,46 грн;

- №408197/2 від 23.06.2021 року на суму 568,43 грн;

- №408469/2 від 24.06.2021 року на суму 1 677,39 грн.

Як зазначено в позові, відповідач, взяті на себе зобов`язання в повному обсязі за Договором не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 323 978,95 грн, суми пені в розмірі 426,05 грн та суми 3% річних в розмірі 29 158,02 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір поставки №ЮП/191 від 26.04.2021 року належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та є фактично за своєю правовою суттю договором поставки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено факт передачі позивачем відповідачу товару на загальну суму 323 978,95 грн, що підтверджується зазначеними вище доказами.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Статтею 538 Цивільного кодексу України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Відповідно до статі 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ч. 4 п. 1 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар і строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 21.04.2011 у справі №9/252-10).

При цьому слід зазначити, що вимоги Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні щодо правильності оформлення первинних документів передбачають наявність в документах такого реквізиту, як інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції лише альтернативно такому обов`язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19.04.2016 у справі №21-4985а15.

Як зазначалося вище, товар прийнятий відповідачем про міститься відповідні підписи на товарно-транспортних накладних.

Матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача претензій щодо якості та/або комплектності переданого за Договором товару, тому, оскільки між сторонами не погоджувалися інші строки оплати, то відповідно до статті 692 ЦК України відповідач повинен був оплатити вартість товару.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При вирішенні спору суд виходить з того, що з огляду на положення ст. ст. 6, 627 - 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 180 Господарського кодексу України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства, зважаючи на факт виконання сторонами зобов`язань по договору, про що сторонами не заперечується, суд дійшов до висновку про укладення між сторонами договору з погодженням всіх його умов, які обумовлюються.

Згідно ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст. 253 та ч. 5 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, враховуючи, що відповідачем не здійснено оплату поставленого позивачем товару, суд дійшов до висновку, що у встановлений законом, статтею 692 ЦК України, строк, заборгованість за поставлений товар в розмірі 323 978,95 грн, погашена не була та залишається непогашеною на даний час; позивачем належним чином відповідно до статей 525, 526, 655, 712, 901, 903 ЦК України та статей 181, 193 ГК України доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача в розмірі 323 978,95 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Товариство відповідача на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про повне погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу.

В той же час, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального кодексу можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Як встановлено судом, станом на момент винесення рішення в справі відповідачем сплачено частину суми заборгованості в розмірі 115 000,00 грн.

Зазначена обставина підтверджується наданими до матеріалів справи копіями платіжних доручень: №7899 від 02.09.2021 року на суму 15 000,00 грн, №7917 від 03.09.2021 року на суму 15 000,00 грн, №7926 від 06.09.2021 року на суму 15 000,00 грн, №7940 від 07.09.2021 року на суму 15 000,00 грн, №7945 від 09.09.2021 року на суму 15 000,00 грн, №7964 від 10.09.2021 року на суму 15 000,00 грн, №7974 від 13.09.2021 року на суму 15 000,00 грн та №7987 від 14.09.2021 року на суму 10 000,00 грн.

Оскільки, після звернення позивача до суду з даним позовом, відповідачем сплачено позивачеві частину суми заборгованості в розмірі 115 000,00 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, тому, у зв`язку з відсутністю спору в цій частині, провадження у справі щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олфалайн» суми заборгованості в розмірі 115 000,00 грн підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 426,05 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів в повному обсязі не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.2. Договору у разі прострочення здійснення оплати товару покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення виконання зобов`язання, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день такого прострочення, а також проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі трьох відсотків від простроченої суми за кожен день простроски.

Необхідно зазначити, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір передбачено ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В той же час згідно з нормою ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 343 ГК України, платники і одержувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі установ банку. Платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. У разі затримки зарахування грошових надходжень на рахунок клієнта банки сплачують на користь одержувачів грошових коштів пеню у розмірі, що передбачається угодою про проведення касово-розрахункових операцій, а за відсутності угоди про розмір пені - в розмірі, встановленому законом. Платник зобов`язаний самостійно нараховувати пеню на прострочену суму платежу і давати банку доручення про її перерахування з наявних на рахунку платника коштів.

Судом перевірено наведений у матеріалах справи розрахунок суми пені і визнано його обґрунтованим та таким, що відповідає зазначеним вище нормам, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума пені в розмірі 426,05 грн.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 29 158,02 грн суми 3% річних, то суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних та інфляційних втрат є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем до позовної заяви, суд встановив, що він є вірним, а тому, позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню на суму в розмірі 29 158,02 грн 3% річних.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов договору у вигляді санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 208 978,95 грн (з урахуванням закриття провадження у справі в частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 115 000,00 грн), сума пені в розмірі 426,05 грн та сума 3% річних в розмірі 29 158,02 грн.

Судовий збір, у розмірі 5 303,45 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №910/12314/21 щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олфалайн» заборгованості з в розмірі 115 000,00 грн закрити.

2. Позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олфалайн» (ідентифікаційний код 42223322, місцезнаходження: 02141, м. Київ, вул. Руденко Лариси, буд. 6-А, офіс 58) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Лакс» (ідентифікаційний код 14255011, місцезнаходження: 16600, Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Московська, буд. 54) суму основного боргу в розмірі 208 978,95 грн (двісті вісім тисяч дев`ятсот сімдесят вісім гривень 95 копійок), суму пені в розмірі 426,05 грн (чотириста двадцять шість гривень 05 копійок), суму 3% річних в розмірі 29 158,02 грн (двадцять дев`ять тисяч сто п`ятдесят вісім гривень 02 копійки) та суму судового збору в розмірі 5 303,45 грн (п`ять тисяч триста три гривни 45 копійок).

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов