УХВАЛА

06 жовтня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/3693/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Кібенко О.Р., Кролевець О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Юдицького К.О.;

за участю представників:

позивача - Болдіна В.В.,

відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз",

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Котков О.В.)

від 09.02.2021

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Яковлєв М.Л., судді - Тищенко А.І., Шаптала Є.Ю.)

від 16.06.2021,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Свемон -Захід 1948"

про стягнення 2 034 766,48 грн,

В С Т А Н О В И В:

рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2021, стягнуто з ТОВ "Свемон-Захід 1948" на користь АТ "Укртрансгаз" 579 236,34 грн пені, 278 894,10 грн штрафу.

У липні 2021 року АТ "Укртрансгаз" подало касаційну скаргу на вказані судові рішення, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2021, змінити рішення Господарського суду міста Києва, не передаючи справу на новий розгляд, виключивши з мотивувальної частини рішення на сторінці 8, такі висновки: "Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є власником акціонерного товариства "Укртрансгаз", що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch). Єдиним засновником акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є Кабінет Міністрів України. Наведене свідчить про приналежність позивача до державного сектора економіки».

На переконання скаржника, суди в оскаржуваних рішеннях неправильно застосували статті 22, 231 Господарського кодексу України без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №910/5710/17, у постановах Вищого господарського суду України від 19.01.2011 у справі №49/111-10, від 24.06.2014 у справі №910/18227/13, від 24.10.2017 у справі №910/17060/16.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини 5 статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Під час передачі справ як таких, що містять виключну правову проблему, на розгляд Великої Палати Верховного Суду, касаційним судам належить обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) та неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів та неефективність існуючого їх правового захисту, в тому числі внаслідок неоднакової судової практики. Кількісний критерій ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. За якісним критерієм виключна правова проблема полягає, зокрема, у відсутності сталої судової практики, необхідності застосування інституту аналогії, необхідності здійснення судового тлумачення норм закону. За своєю правовою природою виключна правова проблема має зачіпати фундаментальні (конституційні, конвенційні) права та свободи (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 12.08.2019 у справі № 175/3057/17-к).

Перевіривши матеріали справи, вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки у цій справі у є питання, яке становить виключну правову проблему, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, яка полягає у тому, що на теперішній час відсутні чіткі законодавчі положення, і так само не сформовано правового висновку Верховного Суду щодо визначення правового статусу товариств та їх приналежність до суб`єктів господарювання державного сектора економіки, у випадку, якщо понад 50% їх акцій перебувають у власності іншого підприємства, засновником якого є держава та вони використовують у діяльності державне майно.

Розглядаючи спір у справі, господарські суди попередніх інстанцій вказали на приналежність АТ «Укртрансгаз» до суб`єктів господарювання державного сектора економіки.

Свої висновки господарські суди обґрунтували тим, що АТ "Укртрансгаз" на дату виникнення спірних правовідносин як оператор газосховищ здійснював свою діяльність з надання послуг з закачування, відбору та зберігання природного газу на основі підземних сховищ газу, які є об`єктами державної власності. Тобто, використовував державне майно, що не підлягає приватизації.

Крім того, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є єдиним засновником АТ "Укртрансгаз", а засновником АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Цивільним і Господарським кодексом України, що набрали чинності з 1 січня 2004 року, передбачено різноманітні форми здійснення юридичними та фізичними особами господарської діяльності в Україні. На сьогодні суб`єктами господарювання в Україні є господарські організації (тобто юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку); громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці; філії, представництва, інші відокремлені підрозділи господарських організацій (структурні одиниці), утворені ними для здійснення господарської діяльності (частина друга статті 55 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 22 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному фонді яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів.

Частина четвертої статті 22 Господарського кодексу України передбачає, що законом можуть бути визначені види господарської діяльності, яку дозволяється здійснювати виключно державним підприємствам, установам і організаціям.

Надання спеціальних прав державним підприємствам потребує чіткого визначення правового статусу підприємства державної форми власності, визначення кола підприємств, що віднесені до зазначеної категорії.

Особливо актуальним є питання щодо віднесення до суб`єктів господарювання державної форми власності акціонерних товариств, частка держави у статутних фондах яких складає 100% та понад 50%.

Стосовно правового статусу підприємств державної форми власності необхідно зазначити, що стаття 63 Господарського кодексу України визначає види та організаційні форми підприємств, що можуть діяти в Україні залежно від декількох критеріїв.

Так, залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів:

- приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи);

- підприємство, що діє на основі колективної власності (підприємство колективної власності);

- комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади;

- державне підприємство, що діє на основі державної власності;

- підприємство, засноване на змішаній формі власності (на базі об`єднання майна різних форм власності).

Таким чином, державними підприємствами відповідно до Господарського кодексу України є підприємства, що діють на основі державної власності.

Стаття 326 Цивільного кодексу України визначає, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 63 Господарського кодексу України залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного фонду в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні.

Порядок утворення державного унітарного підприємства визначено у статті 73 цього Кодексу, яка, зокрема, передбачає, що державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Найменування державного унітарного підприємства повинно містити слова „державне підприємство".

В Україні сьогодні також діють і державні підприємства корпоративного типу.

На підставі аналізу положень Цивільного і Господарського кодексів України можна зробити висновок, що акціонерні товариства, статутний фонд яких сформовано за рахунок державного майна і 100% акцій яких перебуває у державній власності, також є підприємствами державної форми власності.

Необхідно зазначити, що Господарським кодексом України передбачено дві групи суб`єктів господарювання державного сектора економіки:

1) підприємства, що діють на основі лише державної власності;

2) інші суб`єкти державного сектора економіки, що мають, крім акціонера - держави, також й інших акціонерів (учасників), однак держава забезпечує вирішальний вплив на господарську діяльність цих суб`єктів.

Підприємства, державна частка у статутному фонді яких перевищує 50 % чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів, входять до державного сектору економіки, але не є підприємствами державної форми власності.

У спірних правовідносинах АТ "Укртрансгаз" є оператором газотранспортної системи та здійснює свою діяльність з використанням державного майна, що не підлягає приватизації.

Єдиним засновником АТ "Укртрансгаз" є АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», а засновником АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Тобто держава в особі Кабінету Міністрів України безумовно має вплив на господарську діяльність АТ "Укртрансгаз", який вчиняє опосередковано через АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», проте не здійснює безпосереднє управління діяльністю товариства.

АТ "Укртрансгаз" здійснює свою діяльність з використанням державного майна (газопроводів, підземних сховищ газу), проте йому не заборонено мати та використовувати у господарській діяльності інше майно, набуте на законних підставах.

Відсутність чіткого законодавчого регулювання правового статусу АТ "Укртрансгаз" як підприємства, що має стратегічне значення для суспільства та держави, оскільки є оператором газотранспортної системи України та його майна безумовно не сприяє його діяльності.

Незважаючи на активне створення останнім часом підприємств, заснованих на приватній власності, на сьогодні в Україні суб`єкти господарювання державного сектору економіки становлять значну частку у загальному обсязі всіх суб`єктів господарювання та продовжують відігравати важливу роль.

Таким чином, на переконання Верховного Суду справа № 910/3693/18 містить виключну правову проблему, якою є визначення приналежності до суб`єктів господарювання державного сектора економіки товариств створених іншим товариством, єдиним засновником якого є держава, зокрема і АТ "Укртрансгаз".

У світлі обставин цієї справи колегія суддів вважає, що проблематика поставлена в обґрунтування касаційної скарги становить значний суспільний інтерес.

Вказане питання виникло не тільки при розгляді спору у цій справі.

Так Верховним Судом порушено касаційні провадження ухвалами від 16.08.2021 у справі № 910/3550/18 та від 22.07.2021 у справі № 910/2842/18, на вирішення касаційного суду поставлено аналогічне питання.

Верховний Суд у постановах від 13 травня 2020 року у справі № 912/2386/19, від 05 червня 2018 року у справі № 910/11195/17, досліджуючи аргументацію висновків судів щодо застосування статті 231 Господарського кодексу України при вирішенні справи по суті зазначив, що АТ «Укртрансгаз» є підприємством державного сектору економіки. Проте вказані постанови Верховного Суду не містить обґрунтування таких висновків.

Питання приналежності АТ "Укртрансгаз" до суб`єктів господарювання державного сектора економіки було і при розгляді Верховним Судом справи № 910/5710/17, проте вказану справу касаційний суд направив на новий розгляд та також не зробив жодних висновків з наведеного питання.

Тобто, правове питання, щодо якого існує проблема, постає не в одній конкретній справі, а в інших справах, які вже існують, та можуть виникнути у майбутньому з урахуванням того, що такі правовідносини мають постійний характер.

Отже, передача цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з ч. 4 ст. 303 Господарського процесуального кодексу України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

справу № 910/3693/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Свемон-Захід 1948" про стягнення 2 034 766,48 грн передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Кібенко

О. Кролевець