ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" вересня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1374/21

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.О. Липі

розглянувши справу в підготовчому засіданні за позовом Департамент комунальної власності Одеської міської ради; (вул.Артилерійська, 1, Одеса, Одеська область, 65039) до відповідача: Приватне підприємство "НОБІЛІС-ТРАНС ГРУП" (вул. Отамана Головатого, буд.101,Біляївка,Біляївський район, Одеська область,67600) про розірвання договору, виселення та стягнення 321342,07 грн.;

за участю представників:

від позивача: Вакаренко І.В. - довіреність;

від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємство "НОБІЛІС-ТРАНС ГРУП", в якому просить господарський суд: про розірвання договору, виселення та стягнення 321342,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору оренди № 906/16 від 19.09.2016 р..

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.05.2021 року було відкрито провадження у справі № 916/1374/21 за правилами загального позовного провадження.

У зв`язку з тим, що Господарським судом Одеської області 16.06.2021р. у судовому засіданні оголошено протокольну ухвалу про перерву до 12.07.2021р., про що було відображено в протоколі судового засідання від 16.06.2021р., суд ухвалою від 17.06.2021р. повідомив Приватне підприємство "НОБІЛІС-ТРАНС ГРУП" про дату та час судового засідання.

Ухвалою суду від 12.07.2021р. продовжено строк підготовчого провадження до 25.08.21р.

Ухвалою суду від 12.07.2021р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду.

У зв`язку з тим, що Господарським судом Одеської області 01.09.2021р. у судовому засіданні оголошено протокольну ухвалу про перерву до 22.09.2021р., про що було відображено в протоколі судового засідання від 01.09.2021р., суд ухвалою від 01.09.2021р. повідомив Приватне підприємство "НОБІЛІС-ТРАНС ГРУП" про дату та час судового засідання.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою відповідно до витягу. Але, судова кореспонденція повернута поштою на адресу суду із позначкою „за закінченням терміну зберігання, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Водночас Суд зазначає, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Таким чином, сам лише факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належними адресами та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

У судовому засіданні 22.09.2021р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Приватному підприємству «НОБІЛІС-ТРАНС ГРУП» (далі - Відповідач) згідно з договором оренди № 906/16 від 19.09.2016 року (далі - Договір) укладеним з департаментом комунально

комунальною власністю (далі - Департамент) надано в строкове платне користування об`єкт

комунальної власності - частину нежитлових приміщень першого поверху та вбудовано-

приьудованого підвалу, загальною площею 234 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса,

вул. Балківська, 143, строком до 19.08.2019 р.

Додатковим договором від 02.12.2016 р. до пункту 1.1. Договору внесено зміни в

частині загальною площі орендованого майна, а саме збільшено площу з « 234 кв.м» на « 394 кв.м» та перераховано місячну орендну плату.

Додатковим договором від 01.03.2017 р. пункт 1.1. Договору викладено в новій редакції: «Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування частину нежитлових приміщень першого поверху та вбудовано-прибудованого підвалу, загальною площею 373,8 кв.м. ( в т.ч. перших поверх - 219,7 кв.м., підвал- 154,1 кв.м), що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 143» та перераховано місячну орендну плату.

Приймаючи до уваги, що укладений сторонами договір за своєю правовою природою відноситься до договорів оренди, а майно, яке виступає предметом договору, належить до комунальної власності, до спірних правовідносин застосовуються норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

27.12.2019р. набрав чинності новий Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 р. № 157-ІХ .

П. 2.4. Договору зазначено, що орендар вносить орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарській діяльності.

Позивач зазначає, що Приватне підприємство "НОБІЛІС-ТРАНС ГРУП" не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання у частині сплати орендної плати, що є порушенням умов договору оренди визначених в п.п. 2.2, 2.4 (щодо сплати орендної плати своєчасно та у повному обсязі).

Відповідно до розрахунку заборгованості від 18.02.2021р., Орендар у період з 01.10.2019 р. по 28.02.2021 р. не виконує істотні умови договору оренди щодо сплати орендної плати за користування об`єктом оренди, у зв`язку з чим, утворилась заборгованості з орендної плати у розмірі 310 840,48 грн.

Згідно з п. 5.2. договору оренди та відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 549 Цивільного кодексу України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», Орендарю нарахована пеня за несвоєчасне внесення орендної плати. Відповідно до розрахунку заборгованості від 18.02.2021 р. сума пені становить 10 501,59 грн.

З урахуванням того, що несплата орендної плати є істотним порушенням умов договору оренди, адже зазначені кошти є такими, які недоотримано міським бюджетом м. Одеси.

У зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем істотних умов вищезазначеного договору, а саме з систематичною несплатою Відповідачем орендної плати. Департамент звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в рамках провадження у даній справі.

Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст.283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

В ч.3 ст.285 ГК України встановлено, що орендар зобов`язаний... своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно із приписами ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст.762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму…

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення основного боргу підлягає задоволенню в сумі 310 840,48 грн.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

В ст.549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За несвоєчасне внесення орендної плати Орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.5.2 Договору).

З огляду на наведене, підтвердження матеріалами справи факту існування простроченої заборгованості та правильність розрахунку ціни позову і в частині нарахування пені, позовна вимога про її стягнення в сумі 10501,59 грн. також підлягає задоволенню.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що у разі невнесення Орендарем орендної плати на протязі 3-х місяців з дати закінчення терміну платежу, Орендодавець має право ініціювати дострокове розірвання договору і вимагати повернення об`єкта оренди.

Згідно з ч. 1, ст. 782 Цивільним кодексом України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до ст. 291 ГК України, договір оренди може бути достроково розірваний на вимогу однієї із сторін з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму.

Відповідно до п. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін при істотному порушенні договору іншою стороною. Істотним є таке порушення, коли внаслідок завданої таким порушенням шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», при вирішенні спорів щодо розірвання договору оренди у зв`язку з несплатою орендарем платежів, господарським судам слід встановити, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов`язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди, а саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Пунктом 3.3 Договору оренди передбачено, що Орендодавець має право виступати з ініціативою щодо розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання Орендарем обоє язків, передбачених цим Договором, у тому числі несплати орендної плати своєчасно та у повному обсязі.

У зв`язку з тим, що договором оренди від 19.09.2016 р. № 906/16 передбачений строк дії Договору до 19.08.2019 р., а сторони не укладали більше Додаткових погоджень (договорів) щодо продовження строку дії оренди, договір оренди № 19.09.2016 р. № 906/16 вважається пролонгованим автоматично на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором, тому строк дії Договору продовжено до 19.07.2022 р. (в порядку ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в редакції Закону від 04.11.2018 р.).

Також, звертаємо увагу на те, що новим Порядком передачі в оренду державного та комунального майна затверджений Кабінетом Міністрів України від 03 червня 2020 р. № 483 який набув чинності з 16.06.2020 р., після публікації на урядовому порталі - передбачений новий порядок щодо продовження та припинення договору оренди з боку орендодавця та орендарів з дотриманням відповідних строків.

Таким чином, договір оренди від 19.09.2016 р. № 906/16 року підлягає розірванню у судовому порядку, оскільки Відповідачем систематично істотно порушуються умови Договору, зокрема у зв`язку з невнесенням Відповідачем орендної плати.

Що стосується вимоги про виселення з нежитлового приміщення, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до приписів ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Враховуючи, що Договір розірвано, суд задовольняє повністю вимоги позивача про виселення з нежитлового приміщення.

Станом на день розгляду справи, відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи та підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити повністю.

2. Розірвати договір оренди № 906/16 від 19.09.2016 р. укладений між департаментом комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, р/р UА 3034299 в ДКСУ м. Києва, ) та приватним підприємством «НОБІЛІС-ТРАНС ГРУП»(67600, Одеська обл, м. Біляївка, вул. Отамана Головатого, буд. 101, ).

3. Виселити приватне підприємство «НОБІЛІС-ТРАНС ГРУП» (67600, Одеська обл, м. Біляївка, вул. Отамана Головатого, буд. 101, ) частини нежитлових приміщень першого та вбудованого-прибудованого підвалу, загальною площею 373,8 кв.м (в т.ч. перший поверх - 219,7 кв.м., підвал - 154,1 кв.м), що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 143, на користь департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, р/р UА 3034299 в ДКСУ м. Києва, ).

4. Стягнути з підприємства «НОБІЛІС-ТРАНС ГРУП» (67600, Одеська обл, м. Біляївка, вул. Отамана Головатого, буд. 101, ) на користь департаменту комунальної власності Одеської міської ради (вул. Артилерійська, 1, м. Одеса 65039, р/р № UА1034299 у ДКСУ в м. Києві, ) заборгованість з орендної плати в сумі 310 840,48 грн. та пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у розмірі 10 501,59 грн.та 9360,13грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено 04 жовтня 2021 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов