ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2021 Справа № 904/4001/21

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Загреба В.С.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2021 у справі №904/4001/21 (суддя Бондарєв Е.М.; повне рішення складено 18.06.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОН РІВЕР", м.Чернігів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД", м.Дніпро

про стягнення 194800,61 грн. заборгованості за поставлений товар, 19480,06 грн. пені, 7093,45 грн. 3% річних, 14455,77 грн. інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕОН РІВЕР" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД" про стягнення з останнього заборгованості в загальній сумі 235 829,89 грн., з яких: 194 800,61 грн. - основний борг, 19 480,06 грн. - пеня за період з 14.01.2020 по 01.04.2021, 7 093,45 грн. - 3% річних за період з 14.01.2020 по 01.04.2021, 14 455,77 грн. - інфляційні втрати за період з січня 2020 року по лютий 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №08-10/2019 від 08.10.2019 в частині своєчасної та повної оплати за товар отриманий за видатковими накладними, у зв`язку з неналежним виконанням умов вказаного договору, на підставі п. 5.3. договору позивачем нараховано пеню 19480,06 грн. за загальний період з 14.01.2020 по 01.04.2021, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України - 3 % річних в сумі 7093,45 грн. та інфляційні втрати в сумі 14455,77 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2021 у справі №904/4001/21 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОН РІВЕР" 194800,61 грн. заборгованості за поставлений товар, 18112,20 грн. пені, 14455,77 грн. інфляційних втрат, 7093,45 грн. 3% річних, 4000,00 грн. витрат на правничу допомогу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3516,93 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з обставин неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №08-10/2019 від 08.10.2019 в частині своєчасної та повної оплати за отриманий за видатковими накладними товар.

Щодо нарахованої на підставі п. 5.3. договору пені в сумі 19480,06 грн. за загальний період з 14.01.2020 по 01.04.2021, господарський суд дійшов висновку про часткове її задоволення у сумі 18112,20 грн. у зв`язку з тим, що розрахунок пені здійснено поза межами 6-місячного строку її нарахування як це передбачено статтею 232 Господарського кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та здійснивши перевірку розрахунків позивача 3% річних в сумі 7093,45 та інфляційних втрат у сумі 14455,77 грн., господарський суд дійшов висновку, що їх розрахунки виконано позивачем правильно, у зв`язку з чим задовольнив вказані позовні вимоги у зазначених вище сумах.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "ДВР ЛТД" (відповідач) звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2021 у справі №904/4001/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апелянт посилається на те, що у відповіді на відзив ТОВ "ДВР ЛТД" зазначав, що не має заборгованості за поставками, оформленими за видатковими накладними №5302 від 27.12.2019 та №5303 від 27.12.2019, в підтвердження чого надав до суду видаткові накладні, що підтверджують поставку товару, а також рахунок на оплату №3445 від 27.12.2019 на суму 406332,08 грн. з ПДВ та платіжне доручення №45 від 23.01.2020 на суму 1017343,84 грн., відповідно до якого здійснювалася оплата, в тому числі, по рахунку №3445 від 27.12.2019 в сумі 406332,08 грн.

За доводами відповідача позивач на його адресу не надсилав додаткових пояснень ні електронною поштою, ні оператором поштового зв`язку "Укрпошта", у зв`язку з чим відповідач на підтвердження своєї позиції і спростування тверджень позивача, викладених у запереченнях, був позбавлений можливості надати додаткові докази до винесення рішення по справі

Також скаржник зазначає, що 3, 11, 12, 13 та 27 грудня 2019 року позивач здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 1017343,84 грн. і надіслав відповідні рахунки на оплату №3185 від 03.12.19, №№3252, 3260, 3261, 3274 від 11-13.12.2019, №3445 від 27.12.2019, а відповідач платіжним дорученням № 45 від 23.01.2020 здійснив оплату поставленого товару на суму 1017343,84 грн. і вказав в графі "призначення платежу" зазначені рахунки на оплату, отримання зазначеної суми позивач не заперечує, тобто відповідач 23.01.2020 у повному обсязі розрахувався з позивачем за поставлений товар, в тому числі, і за поставкою від 27.12.2019, відповідно заборгованість відповідача за поставками, вказаними позивачем у позовній заяві, відсутня.

На думку скаржника строк позовної давності сплив щодо стягнення пені 14.01.2021 на підставі частини 6 статті 232 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим вимога позивача є безпідставною і не підлягає задоволенню, про це відповідач зазначав і у відзиві на позовну заяву, що вважається письмовою заявою відповідача про застосування до позовних вимог позивача позовної давності в частині стягнення пені. Відповідач зазначає, що немає непогашеної заборгованості перед позивачем з поставки від 27.12.2019 товару, тобто у позивача немає підстав здійснювати нарахування пені.

Крім того, відповідач вважає, що судом першої інстанції неправомірно задоволено вимогу позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутня інформація щодо адвоката Карети О.О., його повноважень, відсутні ордер або довіреність, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом по справі 904/4001/21, акт виконаних робіт за результатами надання послуг за договором від 01.03.2021 про надання правової допомоги, що є порушення статті 126 Господарського процесуального кодексу України, тобто відсутні докази в підтвердження факту надання адвокатом Каретою О.О. ТОВ "ГЕОН РІВЕР" правової допомоги у даній справі.

Також, договір про надання правової допомоги від 01.03.2021, укладений між ТОВ "ГЕОН РІВЕР" та Адвокатським об`єднанням "Північна фортеця" не містить жодних посилань на те, що зобов`язання за цим договором по справі 904/4001/21 з боку виконавця будуть виконуватися третьою особою - адвокатом Каретою О.О., а також зміст вказаного договору не передбачає надання Адвокатському об`єднанню "Північна фортеця" права на підписання позовних заяв від імені ТОВ "ГЕОН РІВЕР", а отже позов підписаний неуповноваженою на це особою не підлягає розгляду у суді, про що відповідач також зазначав і відзиві на позовну заяву.

Узагальнені доводи та заперечення на апеляційну скаргу

Позивач - ТОВ "ГЕОН РІВЕР" у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами відповідача, вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, просить залишити рішення суду без змін.

Позивач посилається на те, що за спірним договором позивачем здійснено поставок більше як на 130 партій товару на загальну суму 11618856,29 грн., однак відповідачем частково виконано зобов`язання на суму 11424055,68 грн., не сплачено залишається сума 194800,61грн., що підтверджується, в тому числі, і актом звірки, між тим, відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не зазначено жодних заперечень стосовно акту звірки, його невідповідності, як і не зазначено про відсутність заборгованості за вищевказаним договором.

За доводами позивача платіжним дорученням №45 від 23.01.2020 відповідачем частково погашена заборгованість в сумі 1017343,84 грн., в призначенні платежу відповідач зазначає про оплату за склобій не лише згідно рахунку №3445 від 27.12.2019, а також згідно рахунків №№ 3185, 3252, 3261, 3274, що свідчить про неможливість встановлення факту проведення повної оплати за всі поставки від 27.12.2019, відповідачем не вказано (в тому числі і в призначенні платежу) скільки коштів пішло на оплату поставок від 27.12.2019, а скільки на інші та на наявну заборгованість, яка станом на 31.12.2019 становила 3962266,01 грн., що підтверджується актом звірки, який підписаний обома сторонами, тобто відповідачем визнано свою заборгованість.

Враховуючи наявну заборгованість, визнану відповідачем, а також факт проведення оплат відповідачем з порушенням строків, визначених у договорі, відсутність чіткого посилання в призначенні платежу на проведення оплат за видатковими накладними від 27.12.2019, позивач вважає, що вищевказане не спростовує висновки господарського суду про наявну заборгованість за договором поставки №08-10/2019 від 08.10.2019 в сумі 194800,61грн., а отже доводи апеляційної скарги не можуть бути задоволені в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягненні пені, позивач вважає, що ці вимоги є правомірними і заявлені в межах законодавчо визначених строків, однак відповідачем так і не було зазначено який період виходить поза межі строків позовної давності, не надано правильного на їх думку розрахунку та не зазначено яка сума підпадає під строки позовної давності, враховуючи триваючий характер порушення зобов`язань (одна з основних ознак пені) та чи виходить пеня поза межами задоволеної вимоги в сумі 19480,06 грн. (обмеженою 10% від суми заборгованості).

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, позивач зазначає, що адвокатом надано всі необхідні документи на підтвердження своїх повноважень, в тому числі договір та ордер про надання правової допомоги, згідно договору надано представнику право користуватися всіма процесуальними правами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України, ордер видано на право представництва без обмежень; розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми в розмірі 4000,00 грн., який не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Позивач зазначає, що на підтвердження понесення позивачем витрат долучено договір, рахунок та платіжне доручення, а адвокатом надано та надаються послуги, в тому числі (опис наданих послуг) ознайомлено позивача з порядком та процесом ведення справи (консультування), аналізом судової практики та норм законодавства, що регулюють предмет спору, підготовлено та подано позовну заяву, відповідь на відзив та продовжується здійснюватися супроводження даної справи. На думку позивача заявлена сума повністю співмірна зі складністю справи, розмір таких витрат обґрунтований наданими суду та стороні доказами та пропорційний щодо предмета спору, з урахуванням ціни позову, а розмір винагороди за надання правової допомоги не перевищує рекомендованих Радою адвокатів Чернігівської області мінімальних ставок адвокатського гонорару, який встановлений на рівні складання позовної заяви - від 10000,00 грн., участь у суді першої інстанції 16000,00 грн.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи №904/4001/21 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (суддя - доповідач) - Подобєд І.М., судді - Чус О.В., Кузнецова І.Л., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2021.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2021 у справі №904/4001/21; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 27.09.2021 о 14:00 год.

За розпорядженням керівника апарату суду від 24.09.2021, у зв`язку із звільненням у відставку судді Кузнецової І.Л., проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи №904/4001/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Чус О.В., Орєшкіна Е.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.09.2021 колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2021 у справі №904/4001/21 до свого провадження.

В судове засідання 27.09.2021 представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду даної справи повідомлені належним чином.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 27.09.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕОН РІВЕР" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД" (покупець) укладено договір поставки №08-10/2019 від 08.10.2019, відповідно до п.1.1. якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продавцю склобій в асортименті (товар).

Згідно з п. 1.2. договору продавець поставляє товар в кількості, асортименті та за ціною зазначеною у специфікації до цього договору та складає його невід`ємну частину.

Поставка товару здійснюється продавцем на адресу покупця автомобільним транспортом (п.1.3. договору).

Відповідно до п.2.4. договору датою поставки вважається дата, прийняття товару на складі покупця.

Згідно з п. 2.5. договору продавець повинен протягом 1-го (одного) робочого дня з дати поставки надіслати покупцю електронною поштою на еmail: скан-копії наступних документів:

- рахунок-фактуру;

- видаткову накладну;

- товарно-транспорту накладну.

Оригінали зазначених документів за попередній місяць повинні бути надані покупцю не пізніше за день до дня оплати.

Ціна товару встановлюється у гривнях з ПДВ (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору якщо інше не погоджено у додатках або специфікаціях до договору, ціна 1 (однієї) тонни товару на умовах EXW з доставкою залізничним транспортом складає:

- 2214,00 грн. (дві тисячі чотирнадцять гривень 00 копійок) з ПДВ за склобій змішаний оброблений;

- 2598,00 грн. (дві тисячі п`ятсот дев`яносто вісім гривень 00 копійок) з ПДВ за склобій безкольоровий необроблений;

- 2406,00 грн. (дві тисячі чотириста шість гривень 00копійок) з ПДВ за склобій листовий необроблений;

Та ціна 1 (однієї) тони товару на умова DAP з доставкою автомобільним транспортом складає:

- 2694,00 грн. (дві тисячі шістсот дев`яносто гривень 00 копійок) з ПДВ за склобій змішаний необроблений;

- 3198,00 грн. (три тисячі сто дев`яносто вісім 00 копійок) з ПДВ за склобій безкольоровий необроблений;

- 3078,00 грн. (три тисячі сімдесят вісім гривень 00 копійок) з ПДВ за склобій коричневий необроблений;

- 2886,00 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят шість гривень 00 копійок) з ПДВ за склобій листовий необроблений.

Згідно з п.3.3. договору оплата 100% вартості поставленого товару здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку продавця протягом 15 (п`ятнадцять) календарних днів з дати поставки.

Відповідно до п. 4.2 договору продавець зобов`язаний: а) поставити товар покупцю у терміни, визначені п.2.2. договору.

Покупець зобов`язаний а) прийняти від продавця товар належної якості; б) оплатити вартість товару в сумі та в порядку, передбаченому договором (п. 4.3. договору).

Згідно з п. 5.3. договору у разі порушення строків оплати за поставлений товар, покупець сплачує продавцю за кожний день прострочення пеню, яка нараховується у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом терміну прострочення від суми заборгованості, але не більше 10% від суми заборгованості.

Відповідно до п. 8.1. договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 30.09.2020 включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

01.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕОН РІВЕР" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД" укладено додаткову угоду №1 до договору поставки №08-10/2019 від 08.10.2019 якою внесено зміни до п.3.2. договору та викладено вказаний в наступній редакції:

"Якщо інше не погоджено у додатках або специфікаціях до договору, ціна 1 (однієї) тони товару складає:

- склобій змішаний необроблений - 2174,00 грн. (дві тисячі сто сімдесят чотири гривні 00 копійок) з ПДВ;

- склобій безкольоровий необроблений - 2678,00 грн. (дві тисячі шістсот сімдесят вісім гривень 00 копійок;

- склобій коричневий необроблений - 2558,00 грн. (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят вісім гривень 00 копійок) з ПДВ;

- склобій листовий необроблений - 2366,00 грн. (дві тисячі триста шістдесят шість гривень 00 копійок) з ПДВ.

Вартість доставки (послуг з перевезення) товару до пункту призначення, що відшкодовується покупцем, становить 500,00 гривень з ПДВ за 1 тону, згідно видаткових накладних.

На виконання умов договору позивач здійснив поставку товару згідно з видатковими накладними та товарно-транспортними накладними:

- №5302 від 27.12.2019 на суму 121399,60 грн. (ТТН №ТУР0003678 від 27.12.2019);

- №5303 від 27.12.2019 на суму 99280,72 грн. (ТТН №ТУР0003679 від 27.12.2019).

Вищевказані видаткові накладні підписані відповідачем та скріплені печаткою підприємства.

Отже, позивачем було поставлено товар з урахування доставки на загальну суму 220680,32 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату на суму 25879,71 грн. за поставлений товар за видатковою накладною №5302 від 27.12.2019, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості за поставлений товар складає 194800,61 грн.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №08-10/2019 від 08.10.2019 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, ТОВ "ГЕОН РІВЕР" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД" про стягнення з останнього заборгованості в загальній сумі 235829,89 грн., з яких: 194800,61 грн. - основний борг, 19480,06 грн. - пеня за період з 14.01.2020 по 01.04.2021, 7093,45 грн. - 3% річних за період з 14.01.2020 по 01.04.2021, 14455,77 грн. - інфляційні втрати за період з січня 2020 року по лютий 2021 року.

Спірні правовідносини сторін виникли при виконані господарського договору.

За змістом статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України.

Частиною першою статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Положення частин 1 і 2 статті 692 Цивільного кодексу України встановлюють, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до частин першої, другої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи те, що відповідач свої зобов`язання за договором щодо своєчасного розрахунку за поставлений йому товар не виконав, оплату в установлені в договорі строки не здійснив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 194800,61 грн.

Доказів погашення основної заборгованості в сумі 194800,61 грн. станом на день прийняття оскаржуваного рішення у даній справі відповідач не надав, доводів позивача щодо наявності вказаної заборгованості не спростував.

Враховуючи зазначене позовні вимоги про стягнення основної заборгованості в сумі 194800,61грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарському кодексі України).

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частини четверта, шоста статті 231 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського процесуального кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Судом встановлено, що враховуючи п. 5.3. договору, позивач нарахував до стягнення пеню за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого йому позивачем товару в сумі 19480,06 грн. за загальний період з 14.01.2020 по 01.04.2021.

Як убачається з виконаного позивачем розрахунку, період, протягом якого ним заявлено до стягнення пеню, розраховано з 14.01.2020 по 01.04.2021, тобто пеню заявлено не в межах 6-місячного строку, передбаченого нормою вищевказаної статті Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення пені, а саме в сумі 18112,20 грн. за період 14.01.2020 по 14.07.2020, тобто в межах 6-місячного строку для її стягнення, в решті - вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають.

Щодо доводів скаржника про застосування позовної давності в частині позовних вимог про стягнення пені, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя, четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

Норма частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу покладає на сторону у справі обов`язок подавати заяву про сплив (закінчення) строку позовної давності як підставу для відмови у позові. Зазначена заява повинна містити виклад обставин, у відповідності до яких строк позовної давності сплив (закінчився), календарний розрахунок відповідних строків, наявні докази та вимоги щодо застосування судом наслідків спливу позовної давності у вигляді відмови у позові. У випадку встановлення судом факту спливу строків позовної давності суд зобов`язаний відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у тексті та у прохальній частині відзиву на позовну заяву відповідач не просить суд застосувати до правовідносин у даній справі, в тому числі щодо позовних вимог про стягнення пені, позовну давність, посилання в тексті відзиву на позовну заяву про те, що стаття 258 Цивільного кодексу України передбачає позовну давність, яка застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), не є заявою в розумінні частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України.

Отже, з урахуванням викладеного позовна давність застосуванню не підлягає, оскільки при розгляді даної справи в суді першої інстанції відповідачем не було заявлено клопотання про її застосування у даній справі, не було наведено обставин, на підстави яких вона у даній справі підлягає застосуванню, не наведено календарного розрахунку відповідних її строків, не наведено доказів та вимог щодо застосування судом наслідків спливу позовної давності у вигляді відмови у позові.

Щодо заявлених позивачем 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунків 3% річних та інфляційних втрат позивача та встановлено, що розрахунки позивачем виконані правильно.

Враховуючи те, що сума заборгованості з оплати наданих послуг доведена і підтверджена належними доказами, відповідно суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення 3% річних у сумі 7093,45 грн. та інфляційних втрат у сумі 14455,77 грн.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди скаржника з заявленими позивачем вимогами в частині 3% річних та інфляційних втрат, відповідно апеляційним судом не здійснюється перегляд рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення вказаних позовних вимог.

Щодо заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

За приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Геон Рівер" замовник) та Адвокатським об`єднанням "Північна Фортеця" в особі керуючого партнера Карети Олександра Олеговича (виконавець) укладено договір №б/н про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.1. якого виконавець надає замовнику юридичну (правову) допомогу (послуги) пов`язану з питаннями представництва інтересів замовника в Господарському суді у правах стягнення заборгованості з його контрагентами (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 5 договору на правничу допомогу вартість юридичних послуг складає 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.) без ПДВ за кожну окрему відкриту справу в Господарському суді (що включає в тому числі, але не включно підготовку та подання позовної заяви, інших процесуальних документів, супроводження справи) в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В інших випадках замовник додатково сплачує послуги на підставі окремо виставленого рахунку (як то, але не виключно за участь адвоката в судовому засіданні, підготовка та подання адвокатських запитів "гонорар успіху").

На підтвердження здійснених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано: рахунок-фактуру №13/04/21-2Р на суму 4000,00 грн. від 13.04.2021 підписаний керуючим партнером Каретою О.О. та копію платіжного доручення №9726 від 11.05.2021 про оплату 4000,00 грн., відповідно до якого в графі "Призначення платежу" значиться: "Оплата за надання правової допомоги по справі №904/4001/21 (зг. рах. №13/04/21-2Р без ПДВ"

Крім того в матеріалах справи наявний ордер №1012534 від 01.03.2021 про надання правничої (правової) допомоги.

З урахуванням вищевикладеного доводи скаржника про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу спростовується вищевикладеним. а тому відхиляються судом апеляційної інстанції, як необґрунтовані.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2021 у справі №904/4001/21 відсутні.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 5275,40грн. на оплату судового збору, понесені апелянтом у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника (апелянта) у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2021 у справі №904/4001/21 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 11.10.2021.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.В. Чус

Суддя Е.В. Орєшкіна