ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
30.09.2021 Справа № 905/38/21 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., при секретарі судового засідання Василенко О.М., розглянувши у судовому засіданні матеріали
скарги Приватного акціонерного товариств «Національна енергетична компанія «Укренерго»
на дії Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
за позовом Приватного акціонерного товариств «Національна енергетична компанія «Укренерго»
до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу»
про стягнення коштів у розмірі 1 303 653 448,91 грн
З участю представників сторін:
від позивача Сосунов Є.В.
від відповідача не з`явився;
від відділу державної виконавчої служби Литовченко Ю.С.
1) визнати неправомірними дії Головного Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. з винесення від 02.09.2021 №66679069 постанови про зупинення виконавчих дій ;
2) зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, скасувати постанову про зупинення виконавчих дій від 02.09.2021 №66679069 винесену головним Державним виконавцем Сніжинським Т.Є.;
3) продовжити виконання рішення суду по справі у встановленому законом порядку;
4) про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду цієї скарги, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомити, суд та Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» у строк не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання, відповідно до вимог статті 345 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Відповідно до ч. 1 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
Ухвалою суду від 20.09.2021 скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 28.09.2021. В судовому засідання 28.09.2021 оголошено перерву до 30.09.2021, про що відповідач та відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомлені належним чином.
Судом встановлено, що відповідач ухвалу суду від 20.09.2021 отримав 28.09.2021. Разом з тим, відповідачем не забезпечено явку представників у судове засідання та не надано письмових пояснень по суті скарги.
Від відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання 30.09.2021 з`явився представник, який проти задоволення скарги заперечував та надав письмовий відзив на скаргу разом з документами.
У судове засідання призначені на 28.09.2021 та 30.09.2021 з`являвся представник позивача, який повністю підтримав скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі.
Дослідивши надані матеріали та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 327 Господарського процесуального кодексу України).
Поряд з цим, частиною друга статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.
Відповідно до статей 1, 2, 5, 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад обов`язковості виконання рішення, справедливості, неупередженості та об`єктивності. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) тощо. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
04.08.2021 Господарським судом Донецької області виданий судовий наказ на виконання рішення від 24.06.2021 у справі №905/38/21.
02.09.2021 Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66679069 з виконання наказу Господарського суду Донецької області від 04.08.2021 у справі № 905/38/21.
02.09.2021 Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №66679069 до зведеного виконавчого провадження №41211546.
02.09.2021 Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. винесено постанову про зупинення виконавчих дій №66679069 з виконання наказу Господарського суду Донецької області від 04.08.2021 у справі № 905/38/21.
Підставою для зупинення вчинення виконавчих дій слугувало включення боржника- Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства України №160 від 27.06.2017 та відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення (тут і далі в редакції Закону України від 14.07.2021 № 1639-ІХ).
Дія цього Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію (стаття 2 Закону).
Згідно з абзацом шостим частини першої статті 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), (до такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду), у тому числі кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії, електропостачальником, оператором системи розподілу (як правонаступником в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією) підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення;
Відповідно до абзаців десятого, одинадцятого частини першої статті 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» процедура врегулювання заборгованості це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості; реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Частиною першою, четвертою статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі Порядок) (в редакції чинній станом на момент прийняття спірної постанови), який визначає механізм формування та ведення реєстру, а також користування його даними.
Пунктами 6 та 8 Порядку передбачено, що Мінрегіон (Орган) забезпечує своєчасне формування реєстру, відповідність внесених до нього даних про підприємство документам, на підставі яких здійснюється реєстрація, та збереження інформації, пов`язаної з його формуванням і веденням. Для включення підприємств до реєстру та внесення змін до нього підприємства подають до Мінрегіону заяву, до якої додають документи, передбачені в абзацах другому-сьомому частини другої статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Згідно з пунктом 14 Порядку у реєстрі зазначаються, зокрема, підстава включення підприємства до реєстру (дата видання та номер наказу Мінрегіону); обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.
Таким чином, з моменту включення підприємства уповноваженою особою до реєстру у ньому відображається обсяг кредиторської заборгованості цього підприємства, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Аналіз преамбули статей 1, 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дає підстави для висновку, що він покликаний, зокрема, забезпечити стале функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій шляхом врегулювання відповідної кредиторської заборгованості перед постачальниками природного газу, електричної енергії.
Для досягнення цієї мети Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачає комплекс організаційних та економічних заходів, зокрема: проведення взаєморозрахунків (стаття 4), реструктуризацію заборгованості за спожиті природний газ, електричну енергію (статті 5, 6) та списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії (стаття 7).
Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість підприємств централізованого водопостачання, водовідведення за спожиту електричну енергію станом на 1 червня 2021 року для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електричну енергію), не погашена станом на розрахункову дату, за умови відсутності поточної заборгованості за електричну енергію на дату укладення договору про реструктуризацію заборгованості.
За приписами частини другої статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на заборгованість підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті для виробництва послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення електричну енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають врегулюванню, за умови здійснення розрахунків за поточне споживання електричної енергії протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі не менше 95 відсотків, у такий спосіб: неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, погашення якої здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 6 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, підлягають списанню; неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, підлягають списанню, за умови повного виконання підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.
Зазначеним Законом (розділ ІІ «Прикінцеві та перехідні положення») частина перша статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10 та статтю 35 вказаного Закону доповнено частиною шостою.
Пунктом 10 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови) передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем)";
Згідно з частиною 4 статті 34 «Про виконавче провадження» виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення з теплопостачальних та теплогенеруючих організацій заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), а також за послуги з транспортування і розподілу природного газу, теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.
Відповідно до частини шостої статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення". У разі поновлення виконавчого провадження, зупиненого на підставі пункту 10 частини першої статті 34 цього Закону, виконавче провадження повторному зупиненню з цих підстав не підлягає (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні).
Метою внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження», зокрема шляхом його доповнення пунктом 10 частини першої статті 34 є створення механізму втілення та забезпечення належного виконання положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки ця норма була первісно передбачена Прикінцевими та перехідними положеннями Закону та нерозривно пов`язана зі створенням правового механізму у виконавчому провадженні з виконання судових рішень на забезпечення проведення взаєморозрахунків, укладення та виконання угод про реструктуризацію, списання боргу, передбаченого цим Законом. Тому, вона не може застосовуватися та тлумачитися ширше, ніж головна частина цього закону, оскільки вона є допоміжним механізмом для реалізації самого Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» визначає комплекс заходів, спрямованих на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
З наведеного слідує, що внесення вищевказаних змін до Закону України «Про виконавче провадження» не може тлумачитися без врахування положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Дійсно, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 160 від 27.06.2017 Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» включене до переліку суб`єктів господарювання - теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.
За змістом цього наказу обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» з різниці в тарифах складає 1 054 154 613,26 гривень; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016 складає 394 804 045,32 гривень.
Разом з тим, судом відмічається, що рішення суду у справі №905/38/21 прийнято 24.06.2021, а зі змісту рішення суду у справі №905/38/21 вбачається, що заборгованість, яка була стягнута за рішенням суду виникла за період з липня 2019 року по листопад 2020 року, тобто така сума боргу ніяк не могла бути включена в процедуру врегулювання заборгованості відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 160 від 27.06.2017. Отже, сума боргу стягнута за рішенням суду у справі №905/38/21 не є предметом процедури врегулювання заборгованості відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 160 від 27.06.2017.
Судом враховуються, що відповідно до положень абзацу 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який викладено в редакції Закону України від 14.07.2021 №1639-ІХ участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру. Отже, тільки при проведення взаєморозрахунків щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах, боржник не обов`язково підлягає включенню в Реєстр. Разом з тим, як у суду так і державного виконавця, станом на дату прийняття оскаржуваної постанови, була відсутня можливість перевірити правову природу кредиторської заборгованості, а саме чи є борг стягнутий за рішенням суду у справі №905/38/21 тією кредиторською заборгованістю з різниці в тарифах, яка підлягає процедурі врегулювання заборгованості шляхом процедурі проведення взаєморозрахунків. Тому в залежності від правової природи заборгованості, боржник має бути або включений в Реєстр або іншим чином підтвердити наявність заборгованості з різниці в тарифах.
Так, зокрема абз. 8 ст. 4 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», підтвердження наявних станом на 1 червня 2021 року обсягів заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення здійснюється територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, до складу яких включаються представники Державної аудиторської служби України та територіальних органів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Типове положення про територіальну комісію з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах затверджується Кабінетом Міністрів України.
В матеріалах справи відсутні докази включення боржника в реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії або вчинення відповідачем дій направлених на врегулювання заборгованості щодо суми боргу, який стягнутий за рішенням суду у справі №905/38/21 та відсутні інші докази, здійснення територіальною комісією з питань узгодження заборгованості на підтвердження того, що сума боргу стягнута за рішенням суду у справі № 905/38/21 є заборгованістю боржника з різниці в тарифах.
Системний аналіз пункту 10 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» та частини першої статті 6 Закону свідчить, що підставою для зупинення виконавчих дій є обов`язкова наявність таких умов:
- стягувачем є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», оператор газотранспортної системи, оператори газорозподільних систем, електропостачальники, оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), у тому числі їхні правонаступники у разі заміни стягувача у виконавчому провадженні, а також теплогенеруючі організації;
- боржником є підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);
- боржника включено до Реєстру теплопостачальних, теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії;
- природа виникнення заборгованості спожиті природний газ, електрична енергія;
- заборгованість стосується підприємств централізованого водопостачання, водовідведення за спожиту електричну енергію станом на 01.06.2021 для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електричну енергію), не погашена станом на 01.06.2021, за умови відсутності поточної заборгованості за електричну енергію на дату укладення договору про реструктуризацію заборгованості, тобто повинна підпадати під дію норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Судом встановлено, що станом на дату винесення державним виконавцем спірної постанови про зупинення виконавчих дій від 02.09.2021 у виконавчому провадженні №66679069 боржник не був виключений з Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону. Разом з тим, як судом встановлено вище, заборгованість, яка стягнута за рішенням суду у справі №905/38/21 не включена в суму кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно Закону, оскільки станом на момент прийняття Наказу №160, ще не існувала.
При цьому, стягувачем за наказом Господарського суду Донецької області від 04.08.2021 у справі № 905/38/21 є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго». Основним видом діяльністю стягувача є 35.12 «Передача електроенергії» (згідно з ліцензією), що підтверджується наявними у справі документами та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
За умовами зазначеного Договору, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» виступає в якості оператора системи передачі, а Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу», яке приєдналось до Типового договору про врегулювання небалансів електричної енергії набуло статусу учасника ринку та здійснювало свою діяльність в якості сторони, відповідальної за баланс.
Оператор системи передачі врегульовує небаланси електричної енергії зі стороною, відповідальної за баланс у порядку, визначеному Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307.
У статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
- балансуюча група об`єднання учасників ринку, що створюється на підставі договору про створення балансуючої групи, у межах якого визначений договором учасник ринку, який входить до такого об`єднання, несе відповідальність за баланс електричної енергії всіх інших учасників ринку, що входять до такого об`єднання;
- відповідальність за баланс зобов`язання учасників ринку повідомляти і виконувати погодинні графіки електричної енергії відповідно до обсягів купленої та проданої електричної енергії та нести фінансову відповідальність за врегулювання небалансів;
- двосторонній договір договір купівлі-продажу електричної енергії, укладений між двома учасниками ринку поза організованими сегментами ринку, крім договору постачання електричної енергії споживачу;
- електропостачальник суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу;
- небаланс електричної енергії розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку;
- оператор системи передачі юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії;
- передача електричної енергії транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями;
- постачання електричної енергії продаж, включаючи перепродаж, електричної енергії;
- постачальник допоміжних послуг - учасник ринку, який відповідає встановленим правилами ринку вимогам щодо надання допоміжних послуг та зареєстрований відповідно до правил ринку для надання таких послуг;
- постачальник послуг комерційного обліку - суб`єкт господарювання, який надає послуги комерційного обліку на ринку електричної енергії відповідно до вимог цього Закону;
- постачальник "останньої надії" - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу;
- постачальник універсальної послуги - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який виконує зобов`язання щодо надання універсальної послуги;
- споживач фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання;
- сторона, відповідальна за баланс, учасник ринку, зобов`язаний повідомляти та виконувати свої погодинні графіки електричної енергії (та/або балансуючої групи) відповідно до обсягів купленої та/або проданої електричної енергії та фінансово відповідальний перед оператором системи передачі за свої небаланси (та/або небаланси балансуючої групи);
- учасник ринку електричної енергії (учасник ринку) виробник, електропостачальник, трейдер, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець та споживач, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії у порядку, передбаченому цим Законом.
Статтею 56 Законом України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.
В свою чергу, за змістом статей 31, 32, 33, 66 Законом України «Про ринок електричної енергії» оператором системи передачі є суб`єкт господарювання, який отримав ліцензію на провадження діяльності з передачі електричної енергії. Оператор системи передачі не має права провадити діяльність з виробництва, розподілу, постачання електричної енергії та трейдерську діяльність. Оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Учасники ринку мають право вільно обирати контрагентів за двосторонніми договорами, укладати ці договори у довільній формі та на умовах, що визначаються за домовленістю сторін з урахуванням таких обмежень, зокрема, оператор системи передачі та оператори систем розподілу не мають права продавати електричну енергію за двосторонніми договорами.
Судом також враховуються, що предметом спору у справі 905/38/21 була заборгованість з врегулювання небалансів електричної енергії. Разом з тим, хоча положеннями ст. 70 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що з метою врегулювання небалансів електричної енергії особи відповідальної за баланс здійснюється купівля-продаж електричної енергії між стороною, відповідальною за баланс, та оператором системи передачі за договором про врегулювання небалансів, проте, законодавець не ототожнює постачальника електричної енергії (особи, яка має відповідну ліцензію) з оператором системи передачі (особи, яка не має ліцензії на постачання електричної енергії) та виділяє в окремі групи учасників ринку електричної енергії.
За таких обставин, оскільки Закон України «Про ринок електричної енергії» виділяє в окремі групи учасників ринку електричної енергії: оператора системи передачі та постачальників електричної енергії, то суд вважає неможливим розширено тлумачити повноваження оператора системи передачі та прирівнювати його до постачальника електричної енергії, а також наділяти оператора системи передачі правами та обов`язками постачальника за відсутності відповідної ліцензі..
Наведене вище у сукупності свідчить, що Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» не є постачальником електричної енергії, оскільки здійснює господарську діяльність з передачі електричної енергії, внаслідок чого не входить до переліку підприємств-стягувачів, визначених пунктом 10 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, спірна заборгованість не є предметом правового регулювання Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а тому зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №66679069 на підставі пункту 10 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягало.
Само по собі включення Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не є безумовною підставою зупинення будь-якого виконавчого провадження.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення скарги в частині визнання неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. з винесення постанови про зупинення виконавчих дій від 02.09.2021 №66679069.
Що стосується вимоги про зобов`язання начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, скасувати постанову про зупинення виконавчих дій від 02.09.2021 №66679069 винесену головним Державним виконавцем Сніжинським Т.Є., суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до частини другої статті 343 Господарського процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
В судовому засіданні представником державної виконавчої служби підтверджено, що до кола повноважень начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України входять повноваження щодо скасування постанов винесених державними виконавцями.
Оскільки судом визнано неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. з винесення постанови про зупинення виконавчих дій від 02.09.2021 №66679069, суд, в порядку частини другої статті 343 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову про зупинення виконавчих дій від 02.09.2021 №66679069 винесену головним Державним виконавцем Сніжинським Т.Є.
Вищевикладене узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом в ухвалі від 29.11.2019 у справі № 922/1987/16 та Східним апеляційним господарським судом у постанові від 24.02.2020 у справі № 905/2913/15.
Щодо стосується вимоги про продовження виконання рішення суду по справі у встановленому законом порядку, то в цій частині скарга задоволенню не підлягає, оскільки органи державної влади діють у спосіб та порядок визначений законом, а скаржником не визначений порядок та спосіб продовження виконання рішення суду, не визначена особа щодо якої заявлена така вимога, а суд самостійно не виходить за межі вимог скарги.
Згідно зі статтями 74, 76-77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Оскільки органом державної виконавчої служби не надано належних та допустимих доказів на спростування обставин, наведених у скарзі, суд дійшов висновку про задоволення скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» частково.
Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби повідомляє суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання (частина перша статті 345 Господарського процесуального кодексу України).
Керуючись статтями 234, 235, 339-345 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
1. Скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на дії задовольнити частково.
2. Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. з винесення постанови про зупинення виконавчих дій від 02.09.2021 №66679069.
3. Зобов`язати начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 02.09.2021 №66679069.
4. Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду цієї скарги, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомити, суд та Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» у строк не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання, відповідно до вимог статті 345 Господарського процесуального кодексу України.
У судовому засіданні 30.09.2021 оголошено, складено та підписано повний текст ухвали.
Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки та порядок, передбачені ст.ст. 254 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано протягом 05.10.2021.

Суддя Д.М. Огороднік