ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2021 р. Справа№ 910/2754/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюнгер"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021

у справі №910/2754/21 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Західпостач"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюнгер"

про стягнення 200565,36 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Західпостач" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюнгер" про стягнення 200565,36 грн, з яких: 191600 грн. основного боргу, 2611,67 грн 3% річних (нарахованих за загальний період з 01.06.2020 до 01.02.2021), 6353,69 грн інфляційних втрат (нарахованих за загальний період з 01.06.2020 до 01.02.2021).

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язань за договором №4/19 оренди залізничної колії від 07.12.2018 щодо оплати орендної плати за червень - листопад 2020 р.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити, вказуючи про те, що протягом строку дії договору відповідачем в рахунок сплати орендної плати позивачу було перераховано грошові кошти в сумі 588600,00 грн. При цьому, відповідач зазначав, що саме за період з 24.07.2020 по 26.02.2021 відповідачем за договором було сплачено 145800,00 грн. Також відповідач вказував, що в акті приймання-передачі від 01.01.2019 не вказано жодного документу, який би був переданий разом із залізничною колією та не додано жодних доказів, які б підтверджували право власності позивача на дану залізничну колію.

13.04.2021 на адресу місцевого господарського суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у відповідності до якої позивач просив стягнути з відповідача 150600 грн основного боргу (за актами виконаних робіт №60 від 31.07.2020 на суму 33600,00 грн, №71 від 31.08.2020 на суму 33600,00 грн, №79 від 30.09.2020 на суму 33600,00 грн, №95 від 31.10.2020 на суму 33600,00 грн, №120 від 30.11.2020 на суму 33600,00 грн), 1040,41 грн 3 % річних (нарахованих за період з 01.07.2020 до 31.07.2020 на суму заборгованості 16200 грн, за період з 01.08.2020 до 31.08.2020 на суму заборгованості 49800 грн, за період з 01.09.2020 до 30.09.2020 на суму заборгованості 83400 грн, за період з 01.10.2020 до 31.10.2020 на суму заборгованості 117000 грн, за період з 01.11.2020 до 30.11.2020 на суму заборгованості 150600 грн) та 3348 грн інфляційних втрат (нарахованих за період з 01.07.2020 до 31.07.2020 на суму заборгованості 16200 грн, за період з 01.08.2020 до 31.08.2020 на суму заборгованості 49800 грн, за період з 01.09.2020 до 30.09.2020 на суму заборгованості 83400 грн, за період з 01.10.2020 до 31.10.2020 на суму заборгованості 117000 грн, за період з 01.11.2020 до 30.11.2020 на суму заборгованості 150600 грн).

Судом першої інстанції встановлено, що вищевказана заява позивача є заявою про зменшення розміру позовних вимог, та відповідає вимогам, встановленим ст. 46 ГПК України, а тому прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі №910/2754/21 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюнгер" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західпостач" заборгованість в розмірі 150600 грн., 3% річних в розмірі 1040 грн. 41 коп., інфляційні втрати в розмірі 3348 грн. та судовий збір в розмірі 2324 грн. 83 коп.

Рішення суду мотивоване встановленням обставин щодо невиконання відповідачем зобов`язань за договором №4/19 оренди залізничної колії від 07.12.2018 щодо оплати орендної плати за червень - листопад 2020 р.

03.06.2021 через канцелярію місцевого господарського суду від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу, понесені позивачем в суді першої інстанції в розмірі 20000 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі №910/2754/21 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюнгер" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західпостач" 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі №910/2754/21, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дюнгер" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення від 24.05.2021 у справі №910/2754/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального права. При цьому, апелянт вказує, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про обґрунтованість наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, в якому, як стверджує відповідач, позивачем невірно визначено період прострочення для їх нарахування. Так, за розрахунком відповідача, зважаючи на наведений позивачем період прострочення та з урахуванням граничного строку оплати, визначеного договором оренди, сума інфляційних втрат має становити 2587,28 грн, 3% річних - 670,09 грн. Також відповідач зазначає, що позивачем не доведена наявність у нього правомочностей власника на передачу в оренду залізничної колії, яка є предметом договору оренди, а отже не доведена правомірність нарахування та стягнення орендної плати за її користування.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюнгер" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі №910/2754/21; постановлено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - частковому скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Предметом позову є стягнення з відповідача на користь позивача 150600 грн заборгованості з оплати орендної плати, а також нарахованих на суму боргу 1040,41 грн 3 % річних та 3348 грн інфляційних втрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Західпостач", як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дюнгер", як орендарем, був укладений договір №4/19 оренди залізничної колії, у відповідності до пунктів 1.1., 1.2., 2.1. якого орендодавець передає у тимчасове платне користування орендарю належну орендодавцю на праві приватної власності залізничну колію (далі - майно), для здійснення виробничої діяльності, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Нова Любомирка. Технічні координати Майна, що передається в оренду: границя колії: від стрілки №101 по стрілку №110 - 742,7 м; від стрілки №110 по стрілку №111 - 45,9 м; від стрілки №111+363 м; від стрілки №110 по стрілку №114 - 50,5 м; Зазначені границі позначені на схемі примикання під`їзної колії, що є додатком та невід`ємною частиною даного договору; довжина колії: довжина колії, що передається в оренду 1156,25 м (одна тисяча сто п`ятдесят шість метрів 25 сантиметрів). Орендодавець надає майно, разом із відповідною документацією на нього, за Актом приймання-передачі, що підписується сторонами та є невід`ємною частиною цього договору.

01.01.2019 сторонами підписано та скріплено печатками сторін Акт приймання-передачі до договору оренди залізничної колії №4/19 від 07.12.2018, відповідно до п. 1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування залізничну колію для здійснення виробничої діяльності, яка знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Нова Любомирка; технічні координати Майна, що передається в оренду за договором оренди залізничної колії №4/19 від 07.12.2018: границя колії: від стрілки №101 по стрілку №110 - 742,7 м; від стрілки №110 по стрілку №111 - 45,9 м; від стрілки №111+363 м; від стрілки №110 по стрілку №114 - 50,5 м; Зазначені границі позначені на схемі примикання під`їзної колії, що є додатком та невід`ємною частиною даного договору; довжина колії: довжина колії, що передається в оренду 1156,25 м.

Відповідно до п. 4.1. договору даний договір вступає в силу з "01" січня 2019 року та діє до "31" грудня 2019 року і може бути продовжений сторонами за взаємною згодою шляхом укладання відповідної угоди про це.

Відповідно до п. 8.4 договору даний договір може бути змінений та/або доповнений. Усі зміни та доповнення до договору набувають юридичної сили та є невід`ємною частиною договору у випадку, якщо викладені письмово та підписані уповноваженими представниками сторін.

01.07.2019 сторони уклали додаткову угоду №1 до договору оренди залізничної колії №4/19 від 07.12.2018, відповідно до якої розмір орендної плати за використання майна складає 33600, 00 грн, включаючи ПДВ за один місяць. Пункт 4 Договору доповнили п. 4.7. та виклали у наступній редакції:

4.7. Орендодавець є платником ПДВ на загальних підставах і зобов`язується надати копію витягу з реєстру платників ПДВ.

Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою №1, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують її обов`язковість щодо себе.

Додаткова угода №1 з моменту набрання чинності є невід`ємною частиною договору і набирає чинності з 01.07.2019.

30.12.2019 сторони уклали додаткову угоду №2 від до договору оренди залізничної колії №4/19 від 07.12.2018, відповідно до якої даний договір вступає в силу з 01.01.2019 та діє до 31.01.2020 і може бути продовжений Сторонами за взаємною згодою шляхом укладання відповідної угоди про це. Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою №2, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують її обов`язковість щодо себе. Дана додаткова угода з моменту набрання чинності є невід`ємною частиною договору і набирає чинності з 30.12.2019.

30.01.2020 сторони уклали додаткову угоду №3 до договору оренди залізничної колії №4/19 від 07.12.2018, відповідно до якої даний договір вступає в силу з 01.01.2019 та діє до 29.02.2020 і може бути продовжений Сторонами за взаємною згодою шляхом укладання відповідної угоди про це. Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою №3, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують її обов`язковість щодо себе. Додаткова угода №3 з моменту набрання чинності є невід`ємною частиною договору і набирає чинності з 30.01.2020.

28.02.2020 сторони уклали додаткову угоду №4 до договору оренди залізничної колії №4/19 від 07.12.2018, відповідно до якої даний договір вступає в силу з 01.01.2019 та діє до 31.03.2020 і може бути продовжений сторонами за взаємною згодою шляхом укладання відповідної угоди про це. Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою №4, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують її обов`язковість щодо себе. Додаткова угода №4 з моменту набрання чинності є невід`ємною частиною договору і набирає чинності з 28.02.2020.

31 березня 2020 року сторони уклали додаткову угоду №5 до договору оренди залізничної колії №4/19 від 07.12.2018, відповідно до якої даний договір вступає в силу з 01.01.2019 та діє до 30.04.2020 і може бути продовжений сторонами за взаємною згодою шляхом укладання відповідної угоди про це. Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою №5, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують її обов`язковість щодо себе. Додаткова угода №5 з моменту набрання чинності є невід`ємною частиною договору і набирає чинності з 31.03.2020.

30.04.2020 сторони уклали додаткову угоду №6 до договору оренди залізничної колії №4/19 від 07.12.2018, відповідно до якої даний договір вступає в силу з 01.01.2019 та діє до 31.05.2020 включно і може бути продовжений сторонами за взаємною згодою шляхом укладання відповідної угоди про це. Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою №6, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують її обов`язковість щодо себе. Додаткова угода №6 з моменту набрання чинності є невід`ємною частиною договору і набирає чинності з 01.05.2020.

29.05. 2020 сторони уклали додаткову угоду №7 до договору оренди залізничної колії №4/19 від 07.12.2018, відповідно до якої даний договір вступає в силу з 01.01.2019 та діє до 30.06.2020 включно і може бути продовжений сторонами за взаємною згодою шляхом укладання відповідної угоди про це. Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою №7, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують її обов`язковість щодо себе. Додаткова угода №7 з моменту набрання чинності є невід`ємною частиною договору і набирає чинності з 01.06.2020.

30.06.2020 сторони уклали додаткову угоду №8 до договору оренди залізничної колії №4/19 від 07.12.2018, відповідно до якої даний договір вступає в силу з 01.01.2019 та діє до 31.07.2020 включно і може бути продовжений сторонами за взаємною згодою шляхом укладання відповідної угоди про це. Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою №8, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують її обов`язковість щодо себе. Додаткова угода №8 з моменту набрання чинності є невід`ємною частиною договору і набирає чинності з 01.07.2020.

31.07.2020 сторони уклали додаткову угоду №9 до договору оренди залізничної колії №4/19 від 07.12.2018, відповідно до якої даний договір вступає в силу з 01.01.2019 та діє до 31.08.2020 включно і може бути продовжений сторонами за взаємною згодою шляхом укладання відповідної угоди про це. Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою №9, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують її обов`язковість щодо себе. Додаткова угода №9 з моменту набрання чинності є невід`ємною частиною договору і набирає чинності з 01.08.2020.

31.08.2020 сторони уклали додаткову угоду №10 до договору оренди залізничної колії №4/19 від 07.12.2018, відповідно до якої даний договір вступає в силу з 01.01.2019 та діє до 30.09.2020 включно і може бути продовжений сторонами за взаємною згодою шляхом укладання відповідної угоди про це. Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою №10, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують її обов`язковість щодо себе. Додаткова угода №10 з моменту набрання чинності є невід`ємною частиною договору і набирає чинності з 01.09.2020.

30.09.2020 сторони уклали додаткову угоду №11 до договору оренди залізничної колії №4/19 від 07.12.2018, відповідно до якої даний договір вступає в силу з 01.01.2019 та діє до 31.10.2020 включно і може бути продовжений сторонами за взаємною згодою шляхом укладання відповідної угоди про це. Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою №11, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують її обов`язковість щодо себе. Додаткова угода 11 з моменту набрання чинності є невід`ємною частиною договору і набирає чинності з 01.10.2020.

30.10.2020 сторони уклали додаткову угоду №12 до договору оренди залізничної колії №4/19 від 07.12.2018, відповідно до якої даний договір вступає в силу з 01.01.2019 та діє до 30.11.2020 включно і може бути продовжений сторонами за взаємною згодою шляхом укладання відповідної угоди про це. Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою №12, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують її обов`язковість щодо себе. Додаткова угода 12 з моменту набрання чинності є невід`ємною частиною договору і набирає чинності з 01.11.2020.

Відповідно до частини першої ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 283 Господарського кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частин 1, 5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 4.1. договору оренди розмір орендної плати становить 28000,00 грн за 1 (один) місяць без ПДВ.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 01.07.2019 до договору оренди залізничної колії №4/19 від 07.12.2018 розмір орендної плати за використання майна за один місяць становить 33600,00 грн, включаючи ПДВ.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк та припиняється виконанням, проведеним належним чином. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначає позивач, підставою звернення до суду стало недотримання орендарем зобов`язань за договором щодо оплати орендної плати за червень - листопад 2020 р. Внаслідок несистематичного внесення орендних платежів, а в подальшому відсутності будь-яких платежів, за договором оренди (за актами виконаних робіт (послуги з оренди) №60 від 31.07.2020 на суму 33600,00 грн, №71 від 31.08.2020 на суму 33600,00 грн, №79 від 30.09.2020 на суму 33600,00 грн, №95 від 31.10.2020 на суму 33600,00 грн, №120 від 30.11.2020 на суму 33600,00 грн) утворилася заборгованість, яка станом на 01.02.2021 становить 191600,00 грн.

Сторонами було підписано акт звірки взаємних розрахунків за період: січень 2020 року - листопад 2020 року, відповідно до якого станом на 30.11.2020 заборгованість відповідача за даним договором становить 191600,00 грн.

22.12.2020 на адресу орендаря орендодавцем було направлено претензію №81, яку відповідачем отримано 24.12.2020. Дана претензія залишена без відповіді та виконання.

Колегією суддів встановлено, що за період з 01.01.2019 по 30.11.2020 орендна плата за договором оренди склала 739200 грн (за період з 01.01.2019 по 30.06.2019 (6 місяців) х 28000,00 грн. = 168000,00 грн; за період з 01.07.2019 по 30.11.2020 (17 місяців) х 33600,00 грн = 571200,00 грн).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень, відповідачем за період з 30.01.2019 по 26.02.2021 сплачено орендну плату за договором оренди в загальному розмірі 588600 грн.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем з орендної плати за період з липня по листопад 2020 р. становить 150600,00 грн.

При цьому, судом першої інстанції правомірно не взято до уваги заперечення відповідача про те, що в акті приймання-передачі від 01.01.2019 не вказано жодного документу, який би був переданий разом із залізничною колією та не додано жодних доказів, які б підтверджували право власності позивача на дану залізничну колію, оскільки, питання наявності у позивача правомочностей на передачу в оренду майна не стосуються предмета доказування у даній справі, з огляду на презумпцію правомірності правочину, встановлену ст. 204 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення заборгованості за договором оренди залізничної колії №4/19 від 07.12.2018 у розмірі 150600,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегією суддів встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по оплаті орендної плати не виконав належним чином, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем невірно визначено періоди прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки ним не враховано граничного строку оплати, визначеного пунктом 4.5 договору оренди, на що також не звернув увагу суд першої інстанції.

Так, за розрахунком суду апеляційної інстанції, здійсненим за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій LIGA 360 (https://ips.ligazakon.net/calculator/ff?utm_source), зважаючи на наведений позивачем період прострочення та з урахуванням граничного строку оплати, визначеного договором оренди, розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню становить 2587,28 грн, розмір 3% річних - 670,09 грн.

При цьому, за розрахунком суду період прострочення з урахуванням граничного строку оплати, визначеного договором оренди, з орендної плати за липень 2020 р. (16200 грн) становить з 31.07.2020 - 30.11.2020 (граничний строк оплати орендної плати за договором оренди - 30.07.2020), з орендної плати за серпень 2020 р. (33600 грн) становить з 31.08.2020 - 30.11.2020 (граничний строк оплати орендної плати за договором оренди - 30.08.2020), з орендної плати за вересень 2020 р. (33600 грн) становить з 01.10.2020 - 30.11.2020 (граничний строк оплати орендної плати за договором оренди - 30.09.2020), з орендної плати за жовтень 2020 р. (33600 грн) становить з 31.10.2020 - 30.11.2020 (граничний строк оплати орендної плати за договором оренди - 30.10.2020); період прострочення з орендної плати за листопад 2020 р. (33600 грн) не визначено, оскільки граничним строком оплати орендної плати за договором оренди в даному випадку є 30.11.2020, тоді як позивачем визначено період прострочення до 30.11.2020.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2587,28 грн інфляційних втрат, 670,09 грн 3% річних.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 370,32 грн, інфляційних втрат в розмірі 760,72 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюнгер" підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі №910/2754/21 - скасуванню в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 760,72 грн інфляційних втрат та 370,32 грн 3% річних, з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції вважає, що витрати на правову допомогу, у заявленому позивачем розмірі 20000 грн є доведеними, документально обґрунтованими та відповідають критерію розумної необхідності таких витрат, з урахуванням співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю даної справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання. Разом з тим, судові витрати на правову допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до вимог частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до вимог частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281 - 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюнгер" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі №910/2754/21 скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 760,72 грн інфляційних втрат та 370,32 грн 3% річних.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Здійснити перерозподіл судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та витрат на правничу допомогу.

Резолютивну частину рішення суду викласти в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюнгер" (03194, місто Київ, бульвар Кольцова, будинок 14Д, офіс 610, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західпостач" (35321, Рівненська обл., Рівненський р-н, село Нова Любомирка, вулиця Промислова, будинок 10, ) заборгованість в розмірі 150600 (сто п`ятдесят тисяч шістсот) грн, 3% річних в розмірі 370 (триста сімдесят) грн 32 коп., інфляційні втрати в розмірі 760 (сімсот шістдесят) грн 72 коп., витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 2307 (дві тисячі триста сім) грн. 86 коп.

В іншій частині позову відмовити."

Скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/2754/21 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 145,95 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині додаткове рішення суду залишити без змін.

Резолютивну частину додаткового рішення суду викласти в наступній редакції:

"Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюнгер" (03194, місто Київ, бульвар Кольцова, будинок 14Д, офіс 610, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західпостач" (35321, Рівненська обл., Рівненський р-н, село Нова Любомирка, вулиця Промислова, будинок 10, ) 19854,05 грн витрат на професійну правничу допомогу."

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Західпостач" (35321, Рівненська обл., Рівненський р-н, село Нова Любомирка, вулиця Промислова, будинок 10, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюнгер" (03194, місто Київ, бульвар Кольцова, будинок 14Д, офіс 610, ) 25 (двадцять п`ять) грн 45 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити суду першої інстанції видати відповідні накази з зазначенням необхідних реквізитів.

Матеріали справи №910/2754/21 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир