ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2021 справа № 914/2261/21

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. розглянув матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Національна Акціонерна Компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГГЕ УА ЗАХІД", м. Львів,

предмет позову: стягнення 1 088,72 грн. штрафу,

підстава позову: порушення умов щодо обсягів споживання природного газу,

без виклику сторін.

ПРОЦЕС

26.07.2021 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Національна Акціонерна Компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГГЕ УА ЗАХІД" про стягнення 1 088,72 грн. штрафу.

Ухвалою суду від 02.08.2021 року позовну заяву залишено без руху. 13.08.2021 року відкрито провадження у даній справі, постановлено здійснювати розгляд даної справи в порядку спрощеного провадження без судового засідання та без виклику сторін. Зазначено, що розгляд справи по суті починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі 13.09.2021 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу строк на подання відповіді на відзив, роз`яснено, що процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до Господарського процесуального кодексу України обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися сторонами протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

03.09.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

06.09.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, 13.09.2021 року заперечення на відповідь на відзив.

Відводів складу суду сторонами не заявлено.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення з відповідача 1 088,72 грн. збитків, оскільки відповідач в березні 2019 року фактично спожив природний газ в обсязі більшому на 0,291 тис. куб.м., ніж було узгоджено сторонами в договорі.

Відповідач стосовно позовних вимог заперечує, зазначаючи, що постачальником використано ціну за природний газ більшу, ніж передбачено договором, а саме з урахуванням ПДВ.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

17.10.2018 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, код ЄДР 20077720, (надалі по тексту рішення позивач, постачальник згідно з договором) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ГГЕ УА ЗАХІД" (надалі по тесту рішення відповідач, згідно з договором - споживач) укладено договір на постачання природного газу № 6653/18-БО-21, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити споживачу у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п. 1.2 договору).

Сторонами підписано такі акти приймання-передачі природного газу:

31.10.2018 року на суму 47,45 грн., обсяг 0,005 тис. куб. м.,

30.11.2018 року на суму 9 398,16 грн., обсяг 1,256 тис. куб. м.,

31.12.2018 року на суму 13 506,12 грн., обсяг 1,805 тис. куб. м.,

31.01.2019 року на суму 13 895,21 грн., обсяг 1,857 тис. куб. м.,

28.02.2019 року на суму 12 451,07 грн., обсяг 1,664 тис. куб. м.,

31.03.2018 року на суму 11 530,70 грн., обсяг 1,541 тис. куб. м.

Відповідні поставки та їх оплати відображені в довідці позивача по операціях по договору № 6653/18-БО-21.

20.05.2019 року відповідачу надіслано акт-претензію від 15.05.2019 року на суму 1 088,72 грн., визначеної позивачем як сума збитків у зв`язку з наявністю різниці між фактичним обсягом використаного за договором від 17.10.2018 року природного газу та замовленим обсягом. Повторно акт-претензія надсилались відповідачу 02.07.2019 року та 25.11.2019 року. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення таке вручене 02.12.2019 року.

Відповідно до розрахунку збитків відхилення від кількості фактично спожитого (1,541 тис. куб. м.) та замовленого природного газу (1,250 тис. куб. м.) становить 23,28% (0,29100 тис. куб.м.); ціна за тис. куб. 7 482,61000, коефіцієнт 0,5, відповідно, сума збитків становить 1 088,71976 грн.

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, документально не спростовувались.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю з огляду на таке.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір на постачання природного газу.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в п. 2.1 цього договору, споживач визначає самостійно (п. 1.3 договору).

Відповідно до розділу 2 договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року природний газ орієнтовним обсягом до 0,1 тис. куб. м. Допускається відхилення фактично переданих обсягів газу від планових обсягів, зазначених в п. 2.1 договору. Узгодження обсягів газу, що передаються по даному договору у відповідному періоді, підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі газу відповідно до розділу 3 договору. При цьому споживач не позбавляється права на коригування за власною ініціативою планових обсягів газу, зазначених в п. 2.1 договору, шляхом підписання додаткової угоди.

23.10.2018 року сторонами підписано додаткову угоду № 1, якою викладено в новій редакції умови п. 2.1 розділу 2 договору щодо орієнтовного обсягу природного газу до 0,100 тис. куб. м., змінено п. 3.8 3.9 розділу 3 договору та змінено строк дії договору до 6.10.2018 року.

27.10.2018 року сторонами підписано додаткову угоду № 2, відповідно до якої викладено в нових редакціях умови п.п. 2,1, 3.8-3.9, 5.3 і 12.1 договору.

31.10.2018 року сторонами підписано додаткову угоду № 3, відповідно до якої викладено в нових редакціях умови п.п. 1.4, 2,1, 3.1, 5.1-5.3, 6.3 і 12.1 договору.

22.11.2018 року сторонами підписано додаткову угоду № 4, відповідно до якої розділи 1-12 викладено в новій редакції.

09.01.2019 року додатковою угодою № 5 сторони погодили, що постачальник передає споживачу з 01.10.2018 року по 30.04.2019 року природний газ в кількості 9,116 тис. куб.м., в тому числі у жовтні 2018 року 0,005 тис. куб.м, в листопаді 2018 року 1,256 тис. куб.м., в грудні 2018 року 1,805 тис. куб.м., в січні 2019 року 1,800 тис. куб.м., в лютому 2019 року 1,800 тис. куб.м., в березні 2019 року 1,800 тис. куб.м., у квітні 2019 року 0,650 тис. куб.м.

Листом від 21.02.2019 року відповідача повідомлено, що пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз.1 підп.3.9., абз. 4 підп. 5 п. 6.2, абз. 2 підп. 2 п. 6.4 договору з 01.03.2019 року не застосовуються.

У березні 2019 року сторони також підписали додаткові угоди № 6, № 7 та № 8. Зокрема, додатковою угодою № 7 внесено зміни до обсягів природного газу, що постачається споживачу в січні березні 2019 року: в січні 2019 року 1,857 тис. куб.м., в лютому 2019 року 1,664 тис. куб.м., в березні 2019 року 1,250 тис. куб.м.

Як зазначено вище, 31.03.2018 року сторонами підписано акт приймання-передачі природного газу на суму 11 530,70 грн., обсяг 1,541 тис. куб. м. Тобто, існує різниця в обсязі спожитого та замовленого природного газу і така становить 0,291 тис. куб. м.

Співставляючи обсяг замовленого природного газу із виявленою різницею, вбачається, що така становить у відсотковому співвідношенні 23,28 %, як правильно вказує позивач.

Згідно з пунктом 6 частини п`ятої статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" договір постачання повинен містити такі істотні умови, зокрема порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

Відповідно до п. 8.6 договору відповідальність за відповідність планових обсягів газу, зазначених в р. 2.1 договору, та фактично використаних і визначених в актах приймання-передачі, складених на підставі цього договору, несе виключно споживач.

Відповідно до п. 3.13 договору якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше, ніж на 5 % відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період, споживач зобов`язується відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 цього договору. При цьому розмір збитків визначається таким чином:

Якщо фактичний об`єм використаного природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму природного газу, що розраховується за формулою В = (Vф Vп) * Ц * К, де Vф фактично поставлений обсяг газу, Vп замовлений обсяг газу, Ц ціна за договором, К коефіцієнт, який дорівнює 0,5 (пп. 3.13.2 договору).

Аналогічний порядок відшкодування збитків передбачений підпунктом 2 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу.

Пунктом 2 розділу VI Правил постачання природного газу також визначено, що в договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу. Відповідно до п. 2.5 договору в редакції зі змінами від 22.11.2018 року допускається відхилення споживання обсягу газу протягом відповідного періоду постачання газу в розмірі +- 5 відсотків від підтвердженого постачальником планового обсягу (номінацій) без підписання додаткової угоди.

Пунктом 5.7 договору передбачено, що постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; споживач зобов`язаний протягом 20 робочих днів з моменту отримання акта-претензії відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії. У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував постачальнику збитки, споживач несе відповідальність на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 4.2 договору ціна за 1000 куб. м. газу становить 6 235,51 грн., крім того, податок на додану вартість 20 %. Усього разом з податком на додану вартість 7 482,61 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Суд зауважує, що останньою додатковою угодою № 7 від 18.03.2019 року сторонами погоджено замовлені обсяги природного газу, у тому числі на березень 1,250 тис. куб. м. Інших коригувань обсягу замовленого природного газу споживачем у спосіб укладення додаткових угод не здійснювалось.

Обставину перевищення фактично спожитого природного газу над замовленим у березні 2019 року відповідач не заперечує.

Суд зазначає, що із матеріалів справи встановлено, а відповідачем не спростовано, що різниця у кількості спожитого природного газу становить 23,28 % та що постачальником складено акт-претензію від 15.05.2019 року та розрахунок суми збитків, які отримані відповідачем 02.12.2019 року, проте, добровільно не оплачені.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачем сплачено 11 530,70 грн. як вартості використаного в березні природного газу, в обсязі 1,541 тис.куб.м., що вбачається із довідки поивача по операціях по договору, і вартість фактично спожитого природного газу не є предметом спору, не заявлена позивачем до стягнення.

Так, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу. При цьому постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, які розраховуються відповідно до пункту 1 розділу VI цих Правил (абзац 3 пункту 10 розділу ІІ Правил постачання природного газу).

Як зазначено вище, право позивача вимагати відшкодування збитків у ситуації, що склалась, а саме за неналежне виконання умов договору, передбачене також положеннями договору.

Статтею 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Згідно із ч.ч. 1 - 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. При цьому ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків, у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками ж, у свою чергу, є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 4 вказаної статті на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі худе).

З аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що, по-перше відшкодування збитків - це один із способів відшкодування майнової шкоди; по-друге підставою для відшкодування збитків та шкоди є порушення цивільного права особи. При цьому, як права, що випливає із договору (право на отримання товару, результату виконаної роботи, тощо), так і абсолютного права особи - тобто права, якому протистоїть обов`язок усіх утримуватися від дій, які порушують це право (право власності, право господарського віддання, тощо). Іншими словами, як при порушенні права, встановленого правочином, так і при порушенні права, наданого та гарантованого законом особа має підстави вимагати відшкодування збитків, завданих таким порушенням.

У певній мірі аналогічний припис містить і ст. 49 ГК України, яка встановлює загальний для всіх підприємців обов`язок - не порушувати права та законні інтереси інших суб`єктів господарювання, а в разі їх порушення - нести майнову та іншу встановлену законодавством відповідальність за завдані шкоду і збитки.

Проте, аналізуючи категорію збитків, зокрема, у договірних відносинах, суд враховує, що ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому у випадку невиконання договору чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків (позиція Верховного Суду, наведена у постанові від 25 серпня 2021 року у справі № 911/3215/20).

Щодо права постачальника на стягнення збитків у даній справі, суд враховує позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, наведену у постанові від 21.09.2021 року у справі № 904/6992/20: пункт 3.13 Договору та підпункт 2 пункту 1 розділу VI Правил №2496 хоча й передбачають можливість відшкодування збитків споживачем, проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків; право на стягнення збитків із споживача (передбачене пунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил №2496) не звільняє постачальника (Позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Близький по змісту висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування збитків, позивач, зокрема, посилаючись на пункт 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, підтвердив існування різниці між об`ємом замовленого та фактично спожитого відповідачем газу, проте не надав жодних доказів на підтвердження понесення збитків від такої різниці, не обгрунтував, до якої категорії збитків відноситься визначений ним розмір збитків: витрат, зроблених управненою стороною, втрат або пошкодження її майна, а також не одержанихі нею доходів, які управнена сторона взяла б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною (ст. 224 Господарського кодексу України); вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди (ст. 225 Господарського кодексу України).

Підсумовуючи, суд зазанчає, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених використанням відповідачем у березні 2019 року більшого обсягу природного газу від замовленого об`єму.

Аналізуючи позицію відповідача, суд зазначає, що такі є не обґрунтованими, адже ціна з ПДВ визначена сторонами в договорі з урахуванням змін від 22.11.2018 року та застосована у відповідному розмірі 7 482,61000 грн. за тис. куб. м. при розрахунку збитків. Крім цього, сума ПДВ включалась до вартості поставленого природного газу, про що зазначено у долучених до позовної заяви актах приймання-передачі природного газу, які оплачував споживач.

Тобто, заперечення відповідача в основу висновків про безпідставність позовних вимог суд не покладає.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 231, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 08.10.2021 року.

Суддя Р.І. Матвіїв