ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2021 р. Cправа № 902/1706/13(902/400/21)

Господарський суд Вінницької області в складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Смичок Б.В., розглянувши в приміщенні суду матеріали у справі

за позовом: Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго", м. Вінниця

до: Фізичної особи-підприємця Бойдаченка Антона Павловича, м. Вінниця

про стягнення 112 090,20 грн.

в межах справи № 902/1706/13

за заявою: Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", м. Київ

до: Фізичної особи-підприємця Бойдаченка Антона Павловича, м. Вінниця

про банкрутство

Представники сторін в судове засідання не з`явилися

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області (суддя Тісецький С.С.) перебуває справа № 902/1706/13 за заявою АТ "ОТП Банк" про банкрутство ФОП Бойдаченка Антона Павловича.

Провадження у даній справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури боржника.

19.04.2021 року від Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" надійшла позовна заява № 05/ПП/98 від 14.04.2021 року про стягнення з Фізичної особи-підприємця Бойдаченка А.П. 112 090,20 грн боргу за спожиті послуги з продажу та постачання теплової енергії в гарячій воді.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, матеріали вказаної позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи №902/1706/13(902/400/21) передано на розгляд судді Тісецькому С.С..

Ухвалою суду від 20.04.2021 року відкрито провадження у справі №902/1706/13(902/400/21) з розгляду позовної заяви Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" № 05/ПП/98 від 14.04.2021 року до Фізичної особи-підприємця Бойдаченка А.П. про стягнення 112 090,20 грн. в межах справи №902/1706/13 про банкрутство Фізичної особи-підприємця Бойдаченка А.П.. Ухвалено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 08.06.2021 року.

В подальшому, ухвалою суду від 08.06.2021 року розгляд вищевказаної справи по суті призначено на 01.07.2021 року.

Разом з тим, призначене судове засідання не відбулося в зв`язку з направленням матеріалів справи № 902/1706/13(902/400/21) за запитом супровідним листом від 17.06.2021 року до Північно-західного апеляційного господарського суду.

В подальшому, ухвалою суду від 25.08.2021 року розгляд справи №902/1706/13(902/400/21) по суті, в межах справи № 902/1706/13 призначено на 27.09.2021 року.

На визначену дату представники сторін в судове засідання не з`явилися.

Водночас, судом встановлено, що 24.09.2021 року від представника Позивача до суду надійшла заява № 05/2048 від 23.09.2021 року про розгляд справи №902/1706/13(902/400/21) без участі представника КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго".

Також, у вказаній заяві, Позивач зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задоволити.

Крім того, 24.09.2021 року за вх. № 01-34/8607/21 від Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Судом були оглянуті подані документи та долучені до матеріалів справи.

Поряд з цим, суд зважає на те, що відповідно до ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, розумні строки розгляду справи судом.

Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. №475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового слухання у цій справі, що підтверджується ухвалою суду від 25.08.2021 року, яка направлялась на адресу ФОП Бойдаченка А.П., а саме : АДРЕСА_1 та телефонограмою від 31.08.2021 року по справі №902/1706/13(902/400/21).

Крім того, згідно ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що Відповідача було належним чином повідомлено про дату та час проведення судового засідання у даній справі та останнім надано відзив на позов, а також зважаючи на вказану вище заяву представника Позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представників сторін за наявними матерілами справи.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, надавши юридичну оцінку поданих до справи доказів, встановив наступне.

За змістом поданої позовної заяви, Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (далі - КП ВМР "ВМТЕ") є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов, визначених Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 07.06.2018 року №2454-VII (надалі - Закон) та "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затвердженими Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (надалі - Правила).

02.09.2013 року між КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" (Постачальник) та ФОП Бойдаченко Антоном Павловичем (Споживач) було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 5790 (надалі - договір), на таких умовах :

За цим договором Постачальник бере на себе зобов`язання продавати та постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в договірних обсягах та з параметрами теплоносія на вході мереж Споживача, які відповідають температурному графіку Теплової мережі, а Споживач зобов`язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Температурний графік теплової мережі є невід`ємним додатком цього договору (п. 1).

Споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором (пп. 3.2.6., п.3.2.).

Облік споживання теплової енергії проводиться за приладами комерційного обліку теплової енергії. У випадку відсутності або несправності приладу комерційного обліку (несанкціоноване втручання в його роботу, порушення механічних та електронних пломб, механічне пошкодження приладів та елементів вузла обліку, закінчення терміну дії держповірки тощо, кількість фактично спожитої теплової енергії визначається, як виняток, розрахунковим шляхом згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання Споживача в розрахунковому періоді (п. 5.1.).

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності, відповідно до додатку № 2 цього договору. Проводяться виключно в грошовій формі згідно з діючими тарифами, затвердженими в установленому порядку (п.6.1.).

Споживач щомісячно, протягом року, вносить плату за приєднане теплове навантаження, визначене в додатку № 1 до договору, та окремо сплачує за спожиту теплову енергію на підставі показів приладів обліку, або за їх відсутності, розрахунково, відповідно до теплового навантаження. У разі зміни тарифів та порядку розрахунків нові тарифи і порядок розрахунків є обов`язковим для Сторін з моменту введення їх в дію (п. 6.2.).

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.3.).

Розрахунки по договору виконуються в наступному порядку:

- Споживач, не пізніше 25 числа розрахункового місяця вносить плату за приєднане теплове навантаження, визначене в додатку № 1 до договору та сплачує 70 відсотків вартості від обсягу теплової енергії, який передбачений на наступний розрахунковий період.

- Остаточні розрахунки за спожиту теплову енергію Споживач проводить до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 6.4.).

По закінченню розрахункового періоду, не пізніше 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, Споживач повинен отримати загальний рахунок на оплату теплової енергії, спожитої у розрахунковому місяці та плати за приєднане теплове навантаження, акт здачі-прийняття виконаних робіт в двох примірниках для підписання, після чого один примірник акту повернути Постачальнику у 5-ти денний термін. Не отримання Споживачем рахунку не звільняє останнього від обов`язку оплати по цьому договору (п. 6.5.).

У разі не підписання акту здачі-прийняття виконаних робіт Споживачем, без надання Постачальнику викладених в письмовій формі обґрунтованих заперечень по акту або неповернення Споживачем підписаного акту здачі-прийняття виконаних робіт у 5-ти денний термін, акт вважається визнаним Споживачем та є доказом кількості спожитої Споживачем у розрахунковому місяці теплової енергії належної якості (п. 6.6.).

В платіжних дорученнях Споживач повинен обов`язково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу, без зазначення періоду за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Споживача за цим договором, Постачальник має право зарахувати кошти, що надійшли від Споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості з урахуванням черговості визначеної ст. 534 ЦК України (п. 6.7.).

Цей договір набирає чинності з 02.09.2013 року та діє до 31 грудня 2013 року. В частині розрахунків договір діє до повного їх проведення (п. 11.1.).

Припинення дії договору не звільняє Споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії (п. 11.3.).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії, про його припинення, не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 11.4.).

В порушення умов п. 3.2.6 договору та п. 3 ст. 20 та п. 5 ст. 7, ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", станом на 14.04.2021 року Відповідач заборгував за надані послуги з продажу та постачання теплової енергії в гарячій воді в загальній сумі 112090,20 грн, що підтверджується випискою з журналу нарахувань і оплати за період з листопада 2009 р. по січень 2021 р. по особовому рахунку № 5790.

Крім того, Позивачем направлялися на адресу Відповідача акти здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) з листопада 2014 року по березень 2015 року, що на переконання Позивача, підтверджує надання послуг Постачальником в повному обсязі.

Так, на адресу м. Вінниця, вул. Келецька, 75/28 (обслуговуване приміщення по вул.Івана Богуна, буд. 2 (ресторан "Кумбари") у м. Вінниці) надсилалися наступні акти: за листопад 2014 р. на суму 10 804,36 грн; за грудень 2014 р. на суму 26 993,12 грн; за січень 2015 р. на суму 26 099,34 грн; за лютий 2015 р. на суму 27 770,33 грн; за березень 2015 р. на суму 22 623,05 грн.

При цьому, 02.04.2015 року був складений акт щодо від`єднання приміщення ФОП Бойдаченка А.П. за адресою вул. І. Богуна, 2 з видимим розривом в ТК 112/14.

На підставі викладеного, Позивач просить суд стягнути з ФОП Бойдаченка А.П. на користь КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" суму заборгованості за спожиті послуги з продажу та постачання теплової енергії в гарячій воді у розмірі 112 090,20 грн.

Відповідно до відзиву Відповідача (вх. № 01-34/8607/21) на позовну заяву, вказується, що Позивачем не надано до позовної заяви доказів надсилання на адресу Відповідача актів здачі-прийняття виконаних робіт за спірні періоди листопад 2014 р. - березень 2015 р., а відтак за відсутності таких доказів, вказані акти не можуть вважатися автоматично визнаними Споживачем (Відповідачем) відповідно до п. 6.6. договору № 5790 від 02.09.2013 р., оскільки Позивачем не доведено факту їх надсилання Позивачу.

Також, Позивачем в позовній заяві не доведено фактичний обсяг споживання теплової енергії за період листопад 2014 р. - березень 2015 р., оскільки не надано покази приладів комерційного обліку теплової енергії згідно яких можливо було б встановити та підтвердити фактичний обсяг споживання теплової енергії Відповідачем.

Крім того, як вбачається з позовної заяви, остання не містить пояснень Позивача щодо здійснених ним розрахунків спожитої теплової енергії, а відтак неможливо чітко встановити відповідно до договору розрахований Позивачем обсяг спожитої теплової енергії за спірні періоди. А згідно наданих Позивачем актів здачі-прийняття виконаних робіт, зазначені в них тарифи та обсяги споживання не відповідають договірним, встановленим згідно додатків до договору, а відтак не можуть бути прийнятними.

При цьому, надана Позивачем виписка з журналу нарахувань і оплати по особовому рахунку не може вважатися сама по собі доказом наявності заборгованості Відповідача, оскільки є одностороннім не передбаченим договором документом Позивача, який не може підтверджувати факт наявності заборгованості за спожиту теплову енергію.

Окрім того, надані Позивачем акти здачі-прийняття виконаних робіт також не узгоджені та не підписані Відповідачем і теж не можуть вважатися доказами наявності заборгованості Відповідача, оскільки, як вже зазначалось, до вказаних актів Позивачем не надано до суду доказів їх надсилання Відповідачу, а крім того вказані акти не містять здійсненого Позивачем розрахунку нарахування відповідно до показів приладу обліку теплової енергії чи договірних тарифів і нормативного обсягу споживання теплової енергії відповідно до площі приміщень, що унеможливлює встановлення та підтвердження тої суми заборгованості, яку зазначає в позовній заяві Позивач відповідно до договору.

Враховуючи наведене, Відповідач у відзиві заявляє про застосування судом наслідків пропуску строку позовної давності за вищевказаною позовною заявою та просить суд відмовити в задоволенні позову.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.04.2020 року у справі № 910/8264/18, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Предметом позову у цій справі є матеріально-правові вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми заборгованості за спожиті послуги з продажу та постачання теплової енергії в гарячій воді у розмірі 112 090,20 грн.

Підставами позовних вимог зазначено порушення Відповідачем умов укладеного із Позивачем договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 02.09.2013 року №5790 та норм законодавства щодо оплати наданих послуг з продажу та постачання теплової енергії в гарячій воді.

За змістом ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 02.09.2013 року № 5790, за яким Постачальник бере на себе зобов`язання продавати та постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в договірних обсягах та з параметрами теплоносія на вході мереж Споживача, які відповідають температурному графіку Теплової мережі, а Споживач зобов`язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У постанові від 06.11.2018 року у справі № 904/7024/17, Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що правовідносини між споживачами теплової енергії та постачальниками теплової енергії врегульовані Законом України "Про теплопостачання".

Приписи ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" (тут і надалі у редакції чинній на момент укладення договору від 02.09.2013 року № 5790), передбачають, що постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2006 року № 1875-IV (діяв на момент укладення договору від 02.09.2013 року № 5790), комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

За змістом пунктів 4, 23, 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (у редакції на момент укладення договору від 02.09.2013 року № 5790), користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Як встановлено судом, у позовній заяві Позивачем стверджується, що станом на 14.04.2021 року Відповідач заборгував за надані послуги з продажу та постачання теплової енергії в гарячій воді в загальній сумі 112 090,20 грн, що підтверджується випискою з журналу нарахувань і оплати за період з листопада 2009 р. по січень 2021 р. по особовому рахунку № 5790.

Водночас, суд звертає увагу на те, що надана Позивачем виписка з журналу нарахувань і оплати по особовому рахунку не може самостійно підтверджувати факт наявності заборгованості за спожиту теплову енергію, оскільки даний документ є одностороннім та не передбачений договором від 02.09.2013 року № 5790.

Також, вказана виписка не містить відомостей на підставі яких визначено обсяги спожитої Відповідачем теплової енергії, а також діючих на той час тарифів (цін) за якими нараховано заборгованість в загальній сумі 112 090,20 грн.

Крім того, судом встановлено, що за умовами пунктів 6.1., 6.5., 6.6. договору від 02.09.2013 року № 5790, Сторони узгодили, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності, відповідно до додатку № 2 цього Договору. Проводяться виключно в грошовій формі згідно з діючими тарифами, затвердженими в установленому порядку.

По закінченню розрахункового періоду, не пізніше 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, Споживач повинен отримати загальний рахунок на оплату теплової енергії, спожитої у розрахунковому місяці та плати за приєднане теплове навантаження, акт здачі-прийняття виконаних робіт в двох примірниках для підписання, після чого один примірник акту повернути Постачальнику у 5-ти денний термін. Не отримання Споживачем рахунку не звільняє останнього від обов`язку оплати по цьому договору.

У разі не підписання акту здачі-прийняття виконаних робіт Споживачем, без надання Постачальнику викладених в письмовій формі обґрунтованих заперечень по акту або неповернення Споживачем підписаного акту здачі-прийняття виконаних робіт у 5-ти денний термін, акт вважається визнаним Споживачем та є доказом кількості спожитої Споживачем у розрахунковому місяці теплової енергії належної якості.

Суд зважає на те, що у позові Позивачем повідомлено про направлення на адресу Відповідача актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) з листопада 2014 року по березень 2015 року, на суму 10 804,36 грн, на суму 26 993,12 грн; на суму 26 099,34 грн; на суму 27 770,33 грн та на суму 22 623,05 грн.

Разом з тим, Позивачем не надано суду доказів на підтвердження направлення згідно умов договору зазначених вище актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) на адресу Відповідача.

Слід зазначити, що загальна сума вказаних актів складає 114 290,20 грн, тоді як до стягнення заявлена сума заборгованості в розмірі 112 090,20 грн.

Водночас, Позивачем не надано суду доказів на підтвердження здійснення Відповідачем часткових розрахунків за договором від 02.09.2013 року № 5790.

Поряд з цим, долучені до позову дублікати актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) не підписані Відповідачем та зазначені в них тарифи та обсяги споживання не відповідають договірним, встановленим згідно додатків до договору.

Крім того, Позивачем не надано суду доказів на підставі яких Позивачем здійснено нарахування відповідно до показів приладу обліку теплової енергії чи договірних тарифів і нормативного обсягу споживання теплової енергії Відповідачем, що унеможливлює встановлення та підтвердження заявленої до стягнення заборгованості в загальній сумі 112090,20 грн.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20, стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Виходячи з наведеного Верховний Суд зазначив про те, що суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування такому відхиленню чи спростуванню, а також навести ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 7 Господарського процесуального кодексу України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено належними доказами заявленої до стягнення з Відповідача суми заборгованості.

Враховуючи викладене та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" № 05/ПП/98 від 14.04.2021 року до Фізичної особи-підприємця Бойдаченка Антона Павловича про стягнення 112 090,20 грн у справі №902/1706/13(902/400/21), в межах справи № 902/1706/13, в повному обсязі.

Стосовно наслідків пропуску строку позовної давності, заявленого до застосування Відповідачем у відзиві на позов, слід зазначити, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес Позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються судді при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07.11.2018 року у справі № 575/476/16-ц, тощо).

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 270,00 грн, підлягають віднесенню на Позивача згідно вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 12, 13, 18, 42, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Відмовити у задоволенні позовної заяви Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" № 05/ПП/98 від 14.04.2021 року до Фізичної особи-підприємця Бойдаченка Антона Павловича про стягнення 112 090,20 грн у справі №902/1706/13(902/400/21), в межах справи № 902/1706/13, повністю.

2. Копію рішення надіслати рекомендованим листом згідно переліку та на електронні поштові адреси: КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" - , арбітражному керуючому (ліквідатору) Микитьону В.В. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки встановлені статтями 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України повне рішення складено 06 жовтня 2021 р.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. 2 прим.:

1 - до справи;

2 - ФОП Бойдаченко А.П. - АДРЕСА_1