ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1287/21

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., за участю секретаря судового засідання Борисюк В.В., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства Науково-технічний комплекс Екектронприлад до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕМ.АЙ.КЕЙ про стягнення 473863,61 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Черняк С.В. (ордер №1137138 від 29.07.2021)

від відповідача: не прибув

Публічне акціонерне товариство Науково-технічний комплекс Екектронприлад (далі - позивач) подало до суду позов до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕМ.АЙ.КЕЙ (далі - відповідач) про стягнення 473863,61 грн, з яких 368928,91 грн заборгованість зі сплати орендних платежів, 61656,22 грн пені, 12145,21 грн 3% річних, 31133,27 грн інфляційне збільшення.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем грошових зобов`язань, відповідно до Договору оренди №933/15 від 18.09.2015 та додаткових угод до нього.

Ухвалою від 05.05.2021 Господарський суд Київської області залишив позовну заяву Публічного акціонерного товариства Науково-технічний комплекс Екектронприлад б/н від 23.04.2021 без руху, у зв`язку з недотриманням на момент подання позовної заяви вимог п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України, надавши 10 днів з дня вручення ухвали суду на усунення недоліків.

24.05.2021 на адресу Господарського суду Київської області від Публічного акціонерного товариства Науково-технічний комплекс Екектронприлад заява б/н від 17.05.2021 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 31.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визнано справу №911/1287/21 малозначною та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів відправки копії відзиву позивачу у строк, передбачений ч. 1 ст. 251 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву та доказів відправки копії відповіді на відзив відповідачу у строк, визначений судом згідно з вимог ч. 4 ст. 166 ГПК України, - до 02.07.2021 (включно), а відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 13.07.2021 (включно).

Копія відповідної ухвали суду отримана сторонами, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень за №№ 222, 281.

22.06.2021 до суду від позивача надійшла заява б/н від 11.06.2021 про забезпечення позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2021, вищевказану заяву було передано до розгляду судді Шевчук Н.Г.

Ухвалою від 23.06.2021 (суддя Шевчук Н.Г.) відмовлено Публічному акціонерному товариству "Науково-технічний комплекс "Електронприлад" у задоволенні заяви б/н від 11.06.2021 про забезпечення позову.

23.06.2021 до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 11.06.2021 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою від 29.06.2021 судом відмовлено у задоволенні клопотання б/н від 11.06.2021 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 29.07.2021. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів відправки копії відзиву позивачу у строк, передбачений ч. 8 ст. 165 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали суду.

28.07.2021 через канцелярію суду представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням на лікарняному.

Ухвалою від 29.07.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на 07.09.2021 о 14:40. Продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 11.08.2021 включно. Встановлено позивачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 23.08.2021 включно. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 31.08.2021 включно.

07.09.2021 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.09.2021 о 15:00.

28.09.2021 в судове засідання з`явився представник позивача, представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не прибув.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18.09.2015 між Публічним акціонерним товариством Науково-технічний комплекс Екектронприлад (далі орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЕМ.АЙ.КЕЙ (далі орендар) укладено Договір оренди № 933/15 від 18.09.2015 (далі договір).

У відповідності до п. 1.1 договору, Орендодавець передав, а Орендар прийняв у тимчасове платне користування без права викупу приміщення площею 155,00 кв.м. (далі - Майно), розміщені у цоколі корпусу № 3 (152,2 кв. м.) і на 1 поверсі корпусу №1 (2,8 кв. м.) виробничого майданчика № 1 (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору, майно, що орендується, знаходиться на балансі підприємства ПАТ "НТК "Електронприлад" (м. Київ-116, вул. Ванди Василевської, 27/29) і розташоване за адресою: 04116, м. Київ, вул. Маршала Рибалка, 10/8.

Фактичний розмір площі, що передається в оренду за договором уточнюється в Акті приймання-передачі приміщення (майна), який є невід`ємною його частиною (п. 1.3 договору).

Пунктом 2.1 сторонами погоджено, що приміщення (майно), що орендується, вважаються переданим в оренду з дня підписання Акту приймання-передачі.

Згідно до пп.6.2 Договору оренди, Орендар зобов`язався своєчасно і в повному обсязі вносити Орендодавцю орендну плату, плату за експлуатаційні та комунальні послуги, а також оплату пені (штрафу) за наявності, в термін згідно п.3.3. даного Договору оренди.

Відповідно до п. 3.3. Договору оренди сторони погодили, що платежі, обумовлені в пп. 3.1 та 3.2. Договору оренди, перераховуються Орендарем Орендодавцю щомісяця протягом 3-х робочих днів з моменту виставлення Орендодавцем рахунків.

Як передбачено п. 6.3 договору, за кожен день прострочки сплати орендної плати, експлуатаційних та комунальних послуг орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 0,1 відсотка заборгованості за кожний день.

Даний договір вступає в силу з моменту підписання Акту приймання-передачі приміщень і дійсний до 30 вересня 2016 року (п. 9.1 договору).

01.10.2015 між орендодавцем і орендарем укладено Акт передачі виробничих приміщень, відповідно до якого Орендодавець передав Орендареві виробничі приміщення загальною площею 155 (сто п`ятдесят п`ять) квадратних метрів, в тому числі: корпус №1 (виробничий майданчик №1): 1 поверх - 2,80 м2, корпус №3 ( виробничий майданчик №1): цоколь -152,2 м2.

16.11.2015 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору оренди, відповідно до якої, зокрема, розділ 3 договору доповнено пунктами 3.6 та 3.7, викладеними у наступній редакції: « 3.6 Щомісяця не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем, за який проводиться розрахунок, сторони підписують акт виконаних робіт», « 3.7 З метою прискорення обміну інформацією за договором, вставлені орендодавцем рахунки-фактури, Акти здачі-приймання наданих послуг, а також інші документи, направляються орендарю по факсу і/або електронній пошті, відповідно до зазначених у розділі 10 даного договору реквізитів», « 8.4 документи, відправленні по факсу чи/або електронній пошті мають повну юридичну силу до моменту обміну (чи вручення) оригіналами, породжують права і обов`язки для сторін, можуть бути надані в судові інстанції в якості належних доказів і не можуть спростовуватись стороною, від імені якої вони були відправлені».

30.12.2015 між сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до Договору оренди, якою змінено п. 3.2 договору та викладено у наступній редакції: « 3.2 Орендар сплачує комунальні послуги за спожиту електроенергію, водоспоживання, водовідведення, каналізацію та опалення за виставленими орендодавцем рахунками. Орендар щомісячно сплачує орендодавцю компенсацію плати за користування земельною ділянкою (компенсація земельного податку) у розмірі 17,93 грн за кв.м. орендованих приміщень і крім того ПДВ (20%) у розмірі, встановленому законодавством України. Розмір плати за користування земельною ділянкою коригується відповідно до зміни нормативно-правових актів України, актів органів місцевого самоврядування з питань плати за землю, про що зазначається у рахунках фактурах, які виставляються орендодавцем».

Додатковою угодою № 3 до Договору оренди, сторонами змінено п. 3.1 та викладено у наступній редакції: « 3.1 У перший місяць оренди орендна плата складає 20822,70 грн (двадцять тисяч вісімсот двадцять дві грн. 70 коп), помножені на індекс інфляції за попередній перед першим місяцем оренди, з розрахунку 134,34 грн за один кв.м. приміщень. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць. Крім того орендар сплачує ПДВ в розмірі, встановленому законодавством України.

15.07.2016 між сторонами укладено Додаткову угоду №4 до Договору оренди, відповідно до якої Орендар за згодою Орендодавця прийняв додатково в оренду приміщення, площею 6,3 кв. м. розміщене на 1 поверсі корпусу №4 виробничого майданчика №1. Сторони також дійшли згоди змінити п. 1.1. Договору та викласти у наступній редакції: «п. 1.1. Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування без права викупу приміщення площею 161,30 кв.м. (надалі - Майно), розміщені у цоколі корпусу №3 (152,2 кв. м.) і на 1 поверсі корпусу №1 (9,1 кв. м.) виробничого майданчика №1.

15.07.2016 на підтвердження передачі приміщення площею 6,3 кв. м., що розміщене на 1 поверсі корпусу №4 виробничого майданчика відповідно до Додаткової угоди № 4 до Договору оренди, сторони підписали Акт передачі виробничих приміщень.

17.11.2016 між сторонами укладено Додаткову угоду №6 до Договору оренди, відповідно до якої Орендар за згодою Орендодавця прийняв додатково в оренду приміщення, площею 44, 00 кв. м., розміщене на 3 поверсі корпусу №3 виробничого майданчика №1.

Сторони також дійшли згоди змінити п. 1.1. договору оренди та викласти у наступній редакції: «п. 1.1. Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування без права викупу приміщення площею 205, 30 кв. м. (надалі - Майно), розміщені у цоколі корпусу № 3 (152,2 кв.м.), на 3 поверсі корпусу №3 (44,00 кв. м.) і на 1 поверсі корпусу №1 (9,1 кв. м.) виробничого майданчика №1.

01.12.2016 на підтвердження передачі приміщення площею 44, 00 кв. м. розміщене на 3 поверсі корпусу №3 виробничого майданчика №1 відповідно до Додаткової угоди № 6 до Договору оренди, сторони підписали Акт передачі виробничих приміщень додаток №14).

Додатковими угодами за №№ 8,9 змінювались умови щодо розміру орендної плати.

24.04.2020 сторонами укладено Додаткову угоду № 12, відповідно до якої погоджено, що Орендодавець на період з 01 квітня 2020 року по 10 травня 2020 року включно надає Орендарю зниження розміру орендної плати, вказаної в п. 3.1 Договору, на 25 (двадцять п`ять) відсотків; з 11 травня 2020 року, орендна плата нараховується без зниження, на рівні розміру орендної плати станом на 31 березня 2020 року з урахуванням безперервної щомісячної індексації на період дії зниження розміру орендної плати (з 01 квітня 2020 р. по 10 травня 2020 р. включно); орендодавець не нараховує Орендарю компенсацію плати за користування земельною ділянкою на період з 01 березня 2020 року по 31 березня 2020 року включно, вказану у п. 3.2 Договору. Сторони дійшли згоди, що Орендодавець проведе перерахунок нарахувань (коригування) компенсації плати за користування земельною ділянкою за березень 2020 року у квітні 2020 року та відобразить це у рахунку на оплату орендної плати та комунальних послуг за квітень 2020 року; з 01 травня 2020 року компенсація плати за користування земельною ділянкою нараховується Орендарю у розмірі, вказаному у п. 3.2 Договору; на підставі ч. 3 cm. 631 ЦК України Сторони погодили, що умови Додаткової угоди застосовуються з 01 квітня 2020 року.

30.04.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду № 13, відповідно до якої Орендар, за згодою з Орендодавцем, звільняє частину орендованих приміщень згідно Договору, які розміщені в корпусах № 1 та № 3 на виробничому майданчику № 1 площею 161,30 (сто шістдесят один цілих і три десятих) кв. м; фактичний розмір приміщень, що повертаються з орендного користування за даною Додатковою угодою, зазначається в Акті приймання-передачі (повернення) приміщень.

Сторони дійшли згоди змінити та доповнити нижче вказані умови Договору, виклавши їх у наступній редакції:« 1.1. Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування без права викупу приміщення площею 44,00 (сорок чотири) кв. м, розміщені на 3 поверсі корпусу № 3 виробничого майданчика № 1.», « 3.1. У перший місяць оренди орендна плата складає: 6 153,40 грн. (шість тисяч сто п`ятдесят три гри. 40 коп.), помножені на індекс інфляції за перший місяць оренди, з розрахунку 139,85 грн. за один кв. м приміщень. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індекса інфляції за попередній місяць.Крім того, Орендар сплачує ПДВ в розмірі, встановленому законодавством України.

Дана Додаткова угода набирає чинності з моменту підписання Акту приймання- передачі (повернення) приміщень.

30 квітня 2020 року на виконання Додаткової угоди №13 Орендодавець та Орендар уклали Акт приймання-передачі (повернення) приміщень щодо повернення з тимчасового платного користування приміщення площею 161,30 кв. м, розміщені у цоколі корпусу № З (152.20 кв. м.) і на 1 поверсі корпусу № 1 (9,10 кв. м) виробничого майданчика №1 за адресою: м. Київ, вул. Маршала Рибалка, буд. 8/10.

Між Орендодавцем та Орендарем для продовження дії Договору оренди укладені Додаткові угоди за №№ 5, 7, 10, 11, 14.

Пунктом 6.3. Договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 21.12.2018 року, у випадку несвоєчасного чи не в повному обсязі перерахування платежів по оренді (вказаних в п. 3.1 та 3.2) за вимогою Орендодавця Орендар сплачує пеню у розмірі подвійної

облікової ставки НБУ, за кожен календарний день прострочення платежу (включаючи день сплати).

Відповідно до змісту Додаткової угоди № 14, сторони дійшли згоди продовжити дію договору до 31 грудня 2021.

Таким чином, укладений Договір оренди між Позивачем та Відповідачем є дійсним до 31 грудня 2021 та повинен виконуватися сторонами.

Як зазначає позивач, рахунки-фактури разом Актами здачі-приймання послуг отримані Відповідачем, що підтверджується відсутністю повідомлень від Відповідача про неотримання (про відсутність) рахунків-фактури відповідно до п. 3.7. Договору оренди (в редакції Додаткової угоди №1 від 16.11.2015, а також печатка та підписи відповідача на Актах здачі-приймання послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2020 позивачем направлено відповідачу Претензію вих. №510/955 з вимогою погасити існуючу заборгованість по Договору оренди, яка отримана відповідачем, про свідчать відповіді на претензію від 27 жовтня 2020 року № 2710/01 та від 30 листопада Д20 року вих. № 3011/02.

На підтвердження заборгованості позивачем надано копії Актів звірок розрахунків за період з січня 2021 року по квітень 2021 року, які підписано та скріплено печатками товариств.

За доводами позивача, спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди, а саме в частині здійснення своєчасної та повної орендної плати за період з червня 2019 по квітень 2021, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 368928,91 грн.

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як визначено ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Отже, у відповідача як особи, що отримала майно в оплатне користування, є обов`язок сплачувати орендну плату у встановленому за згодою сторін розмірі та у встановлений договором строк.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина перша статті 762 Цивільного кодексу України).

Орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України).

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 3.3. Договору сторони погодили, що платежі, обумовлені в пп. 3.1 та 3.2. Договору оренди, перераховуються Орендарем Орендодавцю щомісяця протягом 3-х робочих днів з моменту виставлення Орендодавцем рахунків.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України та змісту пункту 3.3 договору, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо сплати орендної плати за договором на момент розгляду справи настав.

Оскільки заборгованість відповідача зі сплати орендних платежів за період у розмірі 368928,91 грн належним чином доведена, доказів сплати відповідачем вказаної суми у визначені строки та станом на час розгляду справи по суті спору, матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про обґрунтованість та наявність підстав задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості за несплату орендної плати.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За прострочення виконання зобов`язання з оплати орендної плати позивачем нараховано до стягнення з відповідача 61656,22 грн пені.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання; одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.3. Договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 21.12.2018 року) сторонами погоджено, що у випадку несвоєчасного чи не в повному обсязі перерахування платежів по оренді (вказаних в п. 3.1 та 3.2) за вимогою Орендодавця Орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен календарний день прострочення платежу (включаючи день сплати).

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, суд зазначає, що здійснені позивачем розрахунки є арифметично вірними, у зв`язку з чим вимога про стягненя пені підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі у повному обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 12145,21 грн 3% річних та 31133,27 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, суд зазначає, що здійснені позивачем розрахунки є арифметично вірними, у зв`язку з чим вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до п. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Пунктами 1 та 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно змісту якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Враховуючи викладене, оскільки борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашено, відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо сплати орендних платежів у строк визначений договором, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, до закінчення судових дебатів представником позивача подано клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, відповідно до якого позивач просить покласти на відповідача понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 37000,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених судових витрат позивачем подано до суду копії ордеру серії ВА № 1013853 від 14.04.2021, свідоцтва серії КР № 000246 від 13.12.2008, Договору №19/01-21-4626/21 про надання правничої допомоги від 19.01.2021, Додаткової угоди №1 від 19.01.2021 до Договору про надання правничої допомоги №19/01-21 від 19.01.2021, Акту №1 прийому-передачі наданих послуг до Додаткової угоди №1 від 19.01.2021 до Договору про надання правничої допомоги №19/01-21-4626/21 від 19.01.2021, платіжного доручення від 06.08.2021 на суму 37000,00 грн, виписки від 27.09.2021 з рахунку адвоката Вербицького Я. В. про надходження оплати.

Так, 19.01.2021 між Публічним акціонерним товариством Науково-технічний комплекс Екектронприлад та Адвокатом Вербицьким Ярославом Володимировичем було укладено Договір №19/01-21-4626/21 про надання правничої допомоги (далі договір).

Відповідно до пп. 1.1-1.2. договору, Виконавець, за завданням Замовника надає правничу допомогу та юридичні послуги (надалі - Послуги), які полягають в: наданні необхідних консультацій (усних та письмових); висловленні юридичної думки (точки зору);

представництва інтересів Замовника на переговорах, перед третіми особами (фізичними та юридичними особами), в державних органах, в органам місцевого самоврядування; представництва інтересів Замовника в загальних, господарських, адміністративних судах усіх рівнів (у т.ч. Верховному суді) з усіх питань, з усіма правами Замовника як учасника відповідних процесів будь-яких проваджень без виключення;захисту Замовника у кримінальних провадженнях у досудовому розслідуванні та судовому розгляді; представництва Замовника у виконавчих провадженнях; представництві Замовника перед третіми особами; підготовці та аналізі юридично значимих документів та організації вчинення правочинів, тощо; інші види послуг, погоджені Сторонами у відповідній додатковій угоді до цього Договору.

Безпосередній перелік послуг, що надаються у той чи інший період, їх об`єм та особливості оплати, визначаються Сторонами у Додатках (Додаткових угодах) до цього Договору, які є його невід`ємними частинами. Строки надання окремих послуг погоджуються Сторонами шляхом обміну листами, за потреби.

Згідно Додаткової угоди №1 від 19.01.2021 р. до Договору про надання правничої допомоги №19/01-21-4626/21 від 19.01.2021, Виконавець зобов`язується надати Замовнику правничу допомогу, що полягає в представленні інтересів Замовника у Господарському суді Київської області щодо стягнення заборгованості за Договором оренди №933/15 від 18.09.2015 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ем.Ай.Кей» (), а саме: попереднє опрацювання матеріалів. Опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини. Формування правової позиції. підготовку та подання позовної заяви; ознайомлення з матеріалами справи; підготовка відповіді на відзив; підготовка письмових пояснень, клопотань та інших документів правового характеру; участь у судових засіданнях тощо.Кінцевий обсяг наданих послуг визначається в Акті прийому-передачі наданих послуг (п. 1 Додаткової угоди).

Вартість послуг за даною додатковою угодою складає: підготовка та направлення позовної заяви - 17000,00 грн, підготовка та направлення заяви про забезпечення позову - 8000,00; підготовка та направлення відповіді на відзив - 6000,00 грн. (за необхідності); підготовка та направлення письмових пояснень - 4000,00 грн. (за необхідності); підготовка та направлення клопотань, заяв, інших документів правового характеру - від 2500,00 грн. (за необхідності); ознайомлення з матеріалами справи - 1500,00 грн. (за необхідності); участь у одному судовому засіданні - 3000,00 грн (п. 2 Додаткової угоди).

Як передбачено п. 3 Додаткової угоди, сторони дійшли згоди відповідно до п. 6.2 Договору визначити розмір винагороди за цією Додатковою угодою №1 в розмірі фактично виконаних послуг згідно Актів прийому-передачі наданих послуг.

Винагорода сплачується Замовником без виставлення Виконавцем рахунку, при цьому можлива часткова оплата послуг в розмірі, визначеному в п.2 Угоди (п. 4 Додаткової угоди).

22 липня 2021 року між Виконавцем та Замовником укладено Акт №1 прийому-передачі наданих послуг до Додаткової угоди №1 від 19.01.2021 до Договору про надання правничої допомоги №19/01-21-4626/21 від 19.01.2021, відповідно до п. 1 якого: Виконавець надав, а Замовник прийняв виконані у відповідності з Додатковою угодою № 1 від 19.01.2021 до Договору №19/01-21-4626/21 про надання правничої допомоги від 19.01.2021 (далі - Договір) послуги правничої допомоги, що полягали в представленні інтересів Замовника у Господарському суді м. Києва по справі №910/8672/21 щодо стягнення заборгованості за Договором оренди №933/15 від 18.09.2015 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ем.Ай.Кей» ().

Відповідно до п. 2 Акту, вартість наданих послуг за Додаткової угодою (станом на дату укладення Акту) складає 37 000, 00 грн. (тридцять сім тисяч грн. 00 коп.), що включає:

попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини.Формування правової позиції, підготовка та направлення Позовної заяви з додатками до суду 17000 грн (ціна), 5 год (кількість годин); підготовка та направлення заяви про усунення недоліків - 2500,00 грн (ціна), 1 год (кількість годин); підготовка та направлення заяви про забезпечення позову - 8000,00 грн (ціна), 3 год (кількість годин); клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін 2500,00 (ціна), 1 год (кількість годин); підготовка та направлення письмових пояснень 4000 грн (ціна), 2 год (кількість годин); участь у судовому засіданні - 3000 грн (ціна), 1 судове засідання.

Замовник засвідчив, що Виконавець виконав повністю та належним чином свої зобов`язання за Договором, і не має матеріальних та інших претензій до Виконавця (п. 3 Акту).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов Договору про надання правничої допомоги №19/01-21-4626/21 від 19.01.2021 та Додаткової угоди №1 від 19.01.2021 сплачено винагороду у розмірі 37000, 00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 06.08.2021 на суму 37000,00 грн та копією виписки від 27.09.2021 з рахунку адвоката Вербицького Я. В. про надходження оплати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що визначено ч. 1 ст. 123 ГПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як передбачено п. 1 ч. 3 такої норми, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно п.12 ч.3 ст.2 ГПК України, одним із принципів господарського судочинства є принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивач у поданій ним позовній заяві навів попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які він поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як визначено ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина 3 відповідної норми вказує, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 такої норми, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГП України, в силу ч.5 такої норми, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що встановлено ч.6 такої норми.

Порядок розподілу судових витрат (окрім судового збору) визначено ч. ст. 129 ГПК України, відповідно до якої, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Поряд з цим, ч. 5 ст.129 ГПК України унормовано, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 6 ст. 129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Як визначено ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У Постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України, однак, ч. 5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У відповідній Постанові зазначено, що на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6,7,9 ст. 129 ГПК України.

Враховуючи правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, як вказано у вищезгаданій постанові, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19).

В силу ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як визначено ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність: гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і у суду не має повноважень визначати розмір такого гонорару.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 28); у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015).

Тому, керуючись ч. 5 ст. 129 ГПК України, суд врахував пов`язаність витрат з розглядом справи, їх обґрунтованість та пропорційність та дійшов висновку про обґрунтованість покладення на відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 37000,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про задоволення заяви Публічного акціонерного товариства Науково-технічний комплекс Екектронприлад, з покладанням на обов`язку по відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 37000,00 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача у розмірі 7107,95 грн.

Також позивач просить суд зазначити в рішенні про нарахування інфляційних втрат та 3 % річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу (ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України).

Вказана норма убезпечує особу, на користь якої ухвалено рішення, від повторних звернень до суду з вимогами про стягнення нарахування після ухвалення рішення.

Суд звертає увагу на те, що застосування вищезазначених положень є правом суду.

Також, відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин 11, 12 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Суд зазначає, що інфляційні є способом захисту майнових прав і інтересів кредитора, що полягає у відшкодуванні йому матеріальних втрат від знецінення коштів у результаті інфляційних процесів, і гарантують отримання компенсації від боржника за використання утримуваних ним грошових коштів за весь час прострочення в їх сплаті. Суму боргу з урахуванням індексу інфляції слід розраховувати виходячи з індексу інфляції. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Індекс інфляції встановлюється у відсотках. Отже, індекс інфляції є відсотком індексом споживчих цін який визначається відповідною Державною службою на підставі даних о цінових характеристиках товарів та послуг у відповідному місяці.

Таким чином, суд вважає, що інфляційні витрати належать до нарахувань, які можуть здійснюватися в контексті ч.10 ст. 238 ГПК України з моменту прийняття рішення у справі до моменту його виконання та сплати боргу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що застосування частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України у даному спорі є правомірним та цілком співвідноситься із принципом "правової визначеності".

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Науково-технічний комплекс Екектронприлад до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕМ.АЙ.КЕЙ про стягнення 473863,61 грн задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЕМ.АЙ.КЕЙ (08132, Київська обл., Києво Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Машинобудівників, буд. 17, ) на користь Публічного акціонерного товариства Науково-технічний комплекс Екектронприлад (04116, м. Київ, вул. Богдана Гаврилишина, буд. 27/29, ) 368928,91 грн (триста шістдесят вісім тисяч дев`ятсот двадцять вісім гривень дев`яносто одну коп) основного боргу, 61656,22 грн (шістдесят одну тисячу шістсот п`ятдесят шість гривень двадцять дві коп) пені, 12145,21 грн (дванадцять тисяч сто сорок п`ять гривень двадцять одну коп) 3% річних, 31133,27 грн (тридцять одну тисячу сто тридцять три гривні двадцять сім коп) втрат від інфляції, 7107,95 грн (сім тисяч сто сім гривень дев`яносто п`ять коп) судового збору, 37000,00 грн (тридцять сім тисяч 00 коп) витрат на професійну правничу допомогу.

3. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду у даній справі, проводити нарахування до моменту виконання рішення суду в частині стягнення 368928,91 грн основної заборгованості у повному обсязі:

- інфляційних втрат від суми основної заборгованості у загальному розмірі 368928,91 грн за формулою: сума залишку боргу х індекси інфляції (дефляції) за кожний місяць (за весь період) - сума залишку боргу, на який нараховуються інфляційні, починаючи з 22.04.2021.

- 3 % річних від суми основної заборгованості у загальному розмірі 368928,91 грн за формулою: В = С х 3 х Д : 365 : 100. При цьому «В» - сума нарахованих відсотків у гривнях, «С» - сума заборгованості, «Д» - кількість днів прострочення, починаючи з 22.04.2021.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 07.10.2021.

Суддя В.М. Антонова