ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" вересня 2021 р. Справа № 924/776/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Яроцького А.М., при секретарі судового засідання Адамчук І.П., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Браво Н.В."

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція"

про стягнення 717 228,31 грн.

Представники сторін:

від позивача - Черноус М.А.;

від відповідача - не з`явився.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 28.09.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі, заяви, клопотання.

26.07.2021 на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Браво Н.В." до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" про стягнення 717228,31 грн., з яких: 713456,40 грн. основного боргу, 2345,00 3% річних та 1426,91 грн. інфляційних втрат, заявлених з підстав неналежного виконання договору поставки №17458/53-124-01-21-14391 від 19.04.2021 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021 року вказану позовну заяву передано для розгляду судді Яроцькому А.М.

Ухвалою суду від 02.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 02.08.2021 та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов до 23.08.2021.

12.08.2021 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву.

17.08.2021 на адресу суду від директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Браво Н.В." надійшла заява про участь у судовому засіданні 02.09.2021 та в наступних засіданнях по цій справі в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів в програмі EASYCON.

Ухвалою суду від 30.08.2021 року заяву директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Браво Н.В." від 10.08.2021 про участь у судовому засіданні 02.09.2021 та в наступних засіданнях по справі №924/776/21 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON, задоволено частково, судове засідання, яке відбудеться о 10:30 год. 02 вересня 2021 року ухвалено провести в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 02.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу №924/776/21 до судового розгляду по суті у загальному позовному провадженні на 28.09.2021.

16.09.2021 на адресу суду від директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Браво Н.В." надійшла заява про участь у судовому засіданні 28.09.2021 по справі в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів в програмі EASYCON.

Ухвалою суду від 17.09.2021 року заяву директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Браво Н.В." від 16.09.2021 про участь у судовому засіданні 28.09.2021 по справі №924/776/21 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON, задоволено частково. Судове засідання, яке відбудеться о 10:00 год. 28 вересня 2021 року вирішено провести в режимі відеоконференції.

27.09.2021 року позивачем подано до суду заяву вх.№05-08/2181/21 про зменшення розміру позовних вимог, де директор ТОВ "Браво Н.В." повідомляє про погашення відповідачем основної суми заборгованості за спірним договором в розмірі 713 456,40 грн., а тому просить суд стягнути з відповідача 345,00 3% річних та 1 426,91 грн. втрат від інфляції 10758,42 грн. судового збору та 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

З приводу поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог судом враховується таке, що відповідно до ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Статтею 119 ГПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

З огляду на подання позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог без дотримання вимог ст. ст. 46, 119 ГПК України (ухвала про закінчення підготовчого засідання постановлена 02.09.2021), а саме з пропуском строку для подання такої заяви, без клопотання про поновлення процесуального строку та не обґрунтування причини пропуску такого строку, судом в судовому засіданні 28.09.2021 постановлено ухвалу, з занесенням до протоколу судового засідання, якою відмовлено у прийнятті до розгляду заяви представника позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Виклад позицій учасників судового процесу.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення 713 456,40 грн. основного боргу за договором поставки №17458/53-124-01-21-14391 від 19.04.2021 року, 2345,00 3% річних та 1426,91 грн. інфляційних втрат, заявлених з підстав неналежного виконання зазначеного договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до укладеного між сторонами договору поставки №17458/53-124-01-21-14391 від 19.04.2021 року, позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 713 456,40 грн. Проте, як вказує позивач, відповідач умов договору не виконав, поставлений товар не оплатив, в результаті чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 713 456,40 грн. грн. В зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання, позивач на підставі ст. 625 ЦК України нарахував до стягнення з останнього 2 345,00 грн. 3% процентів річних та 1426,91 грн. інфляційних втрат за період з 10.06.2021 по 20.07.2021. Окрім того позивач, просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 861,00 грн. та сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 10758,42грн.

11.08.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній заперечує щодо позовних вимог. Відповідач стверджує, що вживав усіх можливих дій та заходів для проведення оплати поставленого позивачем товару. Звертає увагу суду на те, що відповідач не мав можливості здійснити оплату отриманого товару в строки визначені умовами Договору внаслідок дії об`єктивних та незалежних від відповідача обставин, які не пов`язані з господарською діяльністю підприємства та не є наслідком його неефективної роботи, а через те, що компанія опинилась в умовах, незалежних від її волі та намірів. Вважає, що позивач неправомірно нарахував до стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції, не врахувавши при їх обрахунку висновки Верховного суду щодо цього питання, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.09.2020р. у справі №918/631/19, а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 26.06.2020р. у справі №905/21/19, від 20.11.2020 у справі №910/13071/19. Окрім того, представник відповідача заперечив проти задоволення витрат на професійну правничу допомогу, назвавши її неспівмірною з обсягом виконаних робіт у справі.

Представник позивача в судовому засіданні 28.09.2021 підтримав позовні вимоги та клопотання про зменшення розміру позовних вимог, а тому просив стягнути з відповідача 2 345,00 3% річних та 1 426,91 грн. втрат від інфляції 10758,42 грн. судового збору та 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача в судове засідання 28.09.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином 06.09.2021, що підтверджується судовою повісткою від 03.09.2021 наявною в матеріалах справи. Окрім того, у відзиві на позовну заяву представник відповідача просив здійснювати розгляд справи без його участі.

Будь-які не розглянуті судом клопотання, подані учасниками процесу в межах розгляду справи, в матеріалах справи №924/776/21 відсутні.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми ч. ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи та те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представника відповідача за матеріалами справи.

Обставини, які є предметом доказування у справі, та докази, якими сторони підтверджують або спростовують їх наявність.

19.04.2021 між ДП "Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС") (Покупець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Браво Н.В." (Постачальник) укладено Договір поставки №17458/53-124-01-21-14391, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, ціною та по коду УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з пунктом 1.2. предметом поставки по даному договору є товар: код 44810000-1 згідно з ДК 021-2015 фарби.

Пунктами 3.1., 3.2., 3.3. договору передбачено, що строк поставки товару становить протягом 30 календарних днів з дати отримання постачальником письмової заявки від покупця на поставку партії товару, яка направляється на електронну адресу постачальника . з електронної адреси з наступним направленням письмової заявки поштою на адресу постачальника: 11707, Житомирська обл., м. Новоград-Волинський, вул. Житомирська, 106, рекомендованим листом.

Поставка товару здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DDP згідно з ІНКОТЕРМС 2020 на складі вантажоотримувача: за адресою: (Хмельницьке відділення ВП "Складське господарство"/ склад №3, вул. Промислова 3/14а, м. Нетішин, Хмельницької області, 30100).

Постачальник за 2 дні до відвантаження направляє покупцю письмове повідомлення про готовність товару до відвантаження на електронну пошту: .

Ціна товару по договору становить 594 547,00 грн., крім того ПДВ 118 909,40 грн. Всього ціна договору: 713 456,40 грн. Ціна за одиницю товару кількість та загальна ціна товару по договору визначається специфікацією №1 (п.п. 4.1., 4.2. договору).

Оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки партії товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору, щодо його кількості та якості (пункт 5.1. договору).

Відповідно до пункту 6.1. договору сторони погодили, що приймання товару за якістю та кількістю здійснюється на складі вантажоотримувача відповідно до Інструкцій №П-6 (1965р.) та №П-7 (1966р.), затверджених постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР, з наступними змінами і доповненнями та відповідно до вимог стандарту державного підприємства НАЕК "Енергоатом": "Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС" СОУ НАЕК 038:2017 (energoatom.com.uа).

Згідно з пунктами 6.2., 6.3., та 6.4. договору перехід права власності на товар за договором відбувається з дати поставки товару на склад вантажоотримувача за умови відповідності поставленого товару вимогам договору. Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної. З товаром постачальник надає покупцю видаткову накладну (в 3 примірниках).

Пунктом 7.1., 7.5. договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс - мажорних обставин, зазначених в п. 2 ст. 14-1 ЗУ "Про торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін. Доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є сертифікат торгово-промислової палати України або інших компетентних органів відповідно до діючого законодавства.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до повного виконання зобов`язань сторонами (пункт 11.1. договору).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений відтисками їх печаток.

Додатком №1 до договору оформлено специфікацію №1, в якій визначено найменування товару, технічні характеристики, кількість та ціну. Загальна вартість товару становить 713 456,40 грн. з ПДВ.

Згідно видаткової накладної №БР00-002693 від 12.05.2021 на виконання умов договору, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товару на суму 713 456,40 грн.

23.06.2021 за № 37 позивач направив на адресу відповідача претензію про погашення заборгованості за договором №17458/53-124-01-21-14391 від 19.04.2021 року.

У відповідь на зазначену претензію листом №45-1159/8099 від 17.06.2021 відповідач повідомив позивача, що заборгованість за спірним договором буде погашена за наявності відповідного фінансування

Оскільки, відповідач свої зобов`язання за договором №17458/53-124-01-21-14391 від 19.04.2021 року щодо оплати поставленого товару не виконав, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з останнього 717 228,31 грн., з яких: 713 456,40 грн. основного боргу, 2 345,00 грн. 3% процентів річних та 1426,91 грн. інфляційних втрат за період з 10.06.2021 по 20.07.2021.

Відповідно до заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог (поданої 27.09.2021 - після закриття підготовчого провадження та переходу до судового розгляду справи по суті) відповідачем було повністю погашено заборгованість за договором №17458/53-124-01-21-14391 від 19.04.2021 в розмірі 713 456,40 грн., а саме: 28.08.2021 на суму 120 000,00 грн. (згідно платіжного доручення №6682), 01.09.2021 на суму 50 000,00 грн. (згідно платіжного доручення №6789), 09.09.2021 на суму 120 000,00 грн. (згідно платіжного доручення №7110), 15.09.2021 на суму 48000,00 грн. (згідно платіжного доручення №7211), 20.09.2021 на суму 2160,00 грн. (згідно платіжного доручення №7316), 20.09.2021 на суму 7260,00 грн. (згідно платіжного доручення №7314), 20.09.2021 на суму 134 016,00 грн. (згідно платіжного доручення №7313), 23.09.2021 на суму 232 020,40 грн. (згідно платіжного доручення №7445). Докази сплати наявні в матеріалах справи.

Так, згідно платіжних доручень №6682 від 28.08.2021, №6789 від 01.09.2021, №7110 від 09.09.2021, №7211 від 15.09.2021, №7313, №7314, №7316 від 20.09.2021 та №7445 від 23.09.2021 ВП "Хмельницька атомна електрична станція" перераховано на рахунок ТОВ "Браво Н.В." 713 456,40 грн. погашення заборгованості за надані послуги згідно договору №17458/53-124-01-21-14391 від 19.04.2021 року.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду:

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.04.2021 між ДП "Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС") (Покупець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Браво Н.В." (Постачальник) укладено Договір поставки №17458/53-124-01-21-14391, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, ціною та по коду УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На виконання умов договору та Специфікації №1 від 19.04.2021, позивач поставив, а уповноважена особа відповідача прийняла товар на загальну суму 713 456,40 грн., що підтверджується видатковою накладною №БР00-002693 від 12.05.2021 на суму 713 456,40 грн. Товар отриманий представником відповідача 12.05.2021 року.

В свою чергу, відповідно до поданого до матеріалів справи відзиву на позовну заяву, відповідач не оспорює отримання товару за договором поставки №17458/53-124-01-21-14391 від 19.04.2021 на загальну суму 713 456,40 грн.

У ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

З пункту 5.1. договору вбачається, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки партії товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору, щодо його кількості та якості (пункт 5.1. договору).

Відповідно до пункту 6.1. договору сторони погодили, що приймання товару за якістю та кількістю здійснюється на складі вантажоотримувача відповідно до Інструкції №П-6 (1965р.) та №П-7 (1966р.), затверджених постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР, з наступними змінами і доповненнями та відповідно до вимог стандарту державного підприємства НАЕК "Енергоатом": "Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС" СОУ НАЕК 038:2017 (energoatom.com.uа).

Таким чином, враховуючи положення п. 5.1 договору відповідач зобов`язаний був оплатити товар, отриманий за видатковою накладною у строк по 10.06.2021 включно.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що відповідач здійснив оплату за надані послуги за спірним договором №17458/53-124-01-21-14391 від 19.04.2021, під час розгляду справи на суму 713 456,40 грн., відповідно до платіжних доручень №6682 від 28.08.2021, №6789 від 01.09.2021, №7110 від 09.09.2021, №7211 від 15.09.2021, №7313, №7314, №7316 від 20.09.2021 та №7445 від 23.09.2021.

Таким чином матеріали справи містять докази сплати відповідачем суми наданих послуг в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, зокрема, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. За таких обставин, подальше продовження процесу стає недоцільним.

З огляду на значене, суд вважає за належне, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, закрити провадження в частині стягнення 713 456,40 грн. основного боргу по справі №924/776/21.

З огляду на прострочення відповідачем грошових зобов`язань за договором №17458/53-124-01-21-14391 від 19.04.2021 року, позивач просить суд стягнути нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 2345,00 грн. 3% процентів річних та 1426,91 грн. інфляційних втрат за період з 10.06.2021 по 20.07.2021, про стягнення яких звернувся з вказаним позов до суду.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При перерахунку заявлених до стягнення 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання судом встановлено, що останні обраховано в межах максимального розміру за заявлені періоди, а тому вимога про стягнення 2345,00 грн. 3% річних підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому, з приводу доводів відповідача щодо безпідставності нарахування 3% річних на суму податку на додану вартість (ПДВ) суд зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника сплатити 3 % річних поширюється на усю суму грошового зобов`язання, яке прострочив боржник. При цьому зважаючи на те, що ПДВ - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (податковий агент), то суми ПДВ є частиною грошового зобов`язання покупця. За таких обставин позивач правомірно нарахував 3 % річних на суму заборгованості відповідача з врахуванням ПДВ.

Посилання відповідача на норми Податкового кодексу України є безпідставними, оскільки стосуються об`єктів оподаткування, порядку визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг, механізму нарахування і сплати ПДВ. В той же час у даній справі позивач не здійснював нарахування ПДВ на суми 3% річних, які заявлені до стягнення.

В частині нарахувань втрат від інфляції судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19. Зокрема, при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 №265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25 - 29 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19). Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19).

Також об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26.06.2020р. у справі №905/21/19 зазначив, що такий спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 ЦК України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами.

Аналогічного висновку щодо механізму нарахування інфляційних втрат дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020р. у справі №918/631/19.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення позивачем втрат від інфляції за період з 10.06.2021 по 20.07.2021, суд дійшов висновку, що останні заявлені в межах максимального розміру, є правомірними та обґрунтованими, а тому 1426,91 грн. втрат від інфляції підлягає стягненню з відповідача.

Щодо посилань відповідача на запровадження на території України карантину та наявності форс-мажорних обставин, як на підставу для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором, судом враховується таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено з 12 березня 2020р. на усій території України карантин.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" до переліку форс-мажорних обставин, який міститься в ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", віднесено введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

З аналізу наведеної норми слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

При цьому, сам факт встановлення карантину як форс-мажорної обставини не може бути самостійною підставою для невиконання зобов`язань у встановлений договором строк, оскільки повинен бути доведений причинно-наслідковий зв`язок між карантином та неможливістю виконання договору.

У пункті 7.1 договорів сторони погодили, що вони звільняються від відповідальності за невиконання або невиконання зобов`язань за договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п. 2 ст. 14-1 Закону України „Про Торгово-промислові палати в Україні, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін.

Частиною першою статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

У пункті 7.5. договору також передбачено, що доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є сертифікат Торгово-промислової палати в Україні.

Однак в матеріалах справи відсутній відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України, а також відсутні докази на підтвердження наміру його отримати відповідачем (листи, звернення, тощо).

Тому посилання відповідача на наявність карантину, як на форс-мажорну обставину, не є підставою для невиконання зобов`язань за договором поставки та звільнення відповідальності за невиконання зобов`язань за укладеними договорами. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.05.2020р. у справі №918/289/19.

При цьому, посилання відповідача на важкий фінансовий стан не є підставою для звільнення від виконання грошових зобов`язань за договором поставки.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає за належне провадження у справі в частині стягнення 713 456,40 грн. основного боргу закрити, позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 2345,00 грн. 3% річних та 1426,91 грн. інфляційних втрат.

Стосовно заяви позивача про стягнення з відповідача 10758,42 грн. судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. судом враховується таке.

Згідно з вимогами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 1-4 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За змістом ч.ч. 3, 4 статті 131-1 Конституції України, виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних справах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Відповідно до п. 11 статті 16 Перехідних положень Конституції України з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)": представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131 та статті 131-І цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Згідно ст. 16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При цьому, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. (ч.3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 5 ст.164 ГПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Одночасно, у відповідності до ч.4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

При цьому, відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 статті 61 ГПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Підстави і порядок припинення представництва за довіреністю визначаються Цивільним кодексом України, а представництва за ордером - законодавством про адвокатуру.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 35861,00 грн., в підтвердження чого надав копію договору про надання правової допомоги від 01.06.2021, додаткову угоду до договору про надання юридичних послуг від 10.06.2021 та копію акту від 20.07.2021 про надання послуг згідно договору про надання юридичних послуг від 10.06.2021 на суму 3 000,00 грн.

В свою чергу, позивач під час судових дебатів заявив до стягнення з відповідача 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, тобто в межах суми про яку повідомлявся суд під час підготовчого засідання у справі.

З договору про надання юридичних послуг від 01.06.2021 року, додаткової угоди №1 від 10.06.2021 року та акту про надання послуг від 20.07.2021 вбачається, що останні підписано між ТОВ "Браво Н.В." в особі Черноус М.А. та ПП "Захист Н.В." в особі Заруцького В.В.

З огляду на викладене, в матеріалах справи відсутні будь-які докази підписання договору, акту прийому-передачі чи інших документів на підтвердження надання позивачу послуг адвокатом, як того вимагає законодавство. Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що Заруцький В.В. є адвокатом.

Окрім того в судовому засіданні представник позивача спростував факт надання правничої допомоги адвокатом.

Таким чином, позивач згідно з вимогами ст. 74 ГПК України не довів надання йому послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи №924/776/21 у Господарському суді Хмельницької області, у зв`язку з чим заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. є непідтвердженими та необґрунтованими.

З урахуванням наведених приписів процесуального закону та встановлених обставин, заява в частині відшкодування 3 000,00 грн. витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

В свою чергу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

27.09.2021 року позивачем подано до суду заяву вх.№05-08/2181/21 про зменшення розміру позовних вимог, де директор ТОВ "Браво Н.В." повідомляє про погашення відповідачем основної суми заборгованості за спірним договором в розмірі 713 456,40 грн., а тому просить суд стягнути з відповідача 2 345,00 3% річних та 1 426,91 грн. втрат від інфляції 10758,42 грн. судового збору та 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин у вказаній заяві вх.№05-08/2181/21 та в судовому засіданні позивач не підтримує своїх вимог, в частині стягнення 713 456,40 грн., унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, однак просить стягнути з останнього 10758,42 грн. сплаченого при зверненні до суду судового збору.

З огляду на викладане, відповідно до ст. 129, ст. 130 ГПК України сплачений при зверненні до суду позивачем судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 130, 231, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Провадження у справі в частині стягнення 713456,40 грн. основного боргу закрити.

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд.20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Браво Н.В." (11703, Житомирська обл., м. Новоград-Волинський, вул. Житомирська, 106, ) 2345,00 грн. 3% річних, 1426,91 грн. втрат від інфляції та 10758,42 грн. витрат зі сплати судового збору.

Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складений та підписаний 05.10.2021.

Суддя А.М. Яроцький

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи;

2 - 11703, Житомирська обл., м. Новоград-Волинський, вул. Гагаріна, 3; - простим

3, 4 - ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" - 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; - простим

- відповідачу - 30100, Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20. ( рек. з пов. про вручення).