ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р. Справа№ 910/2123/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Станіка С.Р.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 22.09.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 (повний текст складено 27.04.2021)

у справі №910/2123/21 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрагрант»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 1 821 882,30 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрагрант» (далі, позивач або Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом (із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі, відповідач або Підприємство) про стягнення 1 751 560,12 грн основного боргу, 59 406,23 грн інфляційних втрат та 10 916,95 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати за поставлений позивачем згідно Договору поставки №53-129-01-20-02206 від 16.12.2020 товар у повному обсязі.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/2123/21 позов задоволено частково.

Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 1 751 560,12 грн.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрагрант» 3% річних у розмірі 10 415 (десять тисяч чотириста п`ятнадцять) грн 11 коп., інфляційні втрати у розмірі 45 620 (сорок п`ять тисяч шістсот двадцять) грн 38 коп. та судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 53 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Повернено з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрагрант» судовий збір у розмірі 26 273 (двадцять шість тисяч двісті сімдесят три) грн 40 коп., сплачений згідно платіжного доручення №33 від 11.02.2021.

Рішення суду мотивоване тим, що предмет спору (заборгованість у розмірі 1 751 560,12 грн - сума основного боргу) припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у справі, а тому суд дійшов висновку закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 1 751 560,12 грн на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України (у зв`язку з відсутністю предмета спору).

Водночас, враховуючи доведеність факту порушення зобов`язання з оплати товару у встановлений договором строк, суд у даній справі, керуючись статтею 625 Цивільного кодексу України, здійснив перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат (з урахуванням здійснених відповідачем оплат) та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд також відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 13.05.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/2123/21 оскаржується апелянтом в частині стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрагрант» 3% річних у розмірі 10 415 (десять тисяч чотириста п`ятнадцять) грн 11 коп., інфляційних втрат у розмірі 45 620 (сорок п`ять тисяч шістсот двадцять) грн 38 коп.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги доводи відповідача щодо тяжкого матеріального становища та наявність великої заборгованості контрагентів відповідача (ДП «Енергоринок», ДП «Гарантований покупець», ПрАТ «НЕК» Укренерго») перед останнім. Отже, наразі відповідач не зі свої вини несе величезні збитки, пов`язані з недоотриманням фінансування за вироблену та реалізовану ним електроенергію. Спричинена дебіторська заборгованість відповідача, на яку він не може вплинути, спричинила його збитковість.

У спірних правовідносинах затримка оплати склала лише від декількох днів до одного місяця і відповідач просив взяти це до уваги на тлі важкого фінансового стану, в якому він знаходиться. За таких обставин та за відсутності збитків заявлені штрафні санкції є надмірно великі, а прямі збитки позивача від знецінення коштів вже повністю компенсуються інфляційними втратами. Зазначене свідчить про наявність підстав для зменшення 3% річних.

Також скаржник зазначив, що судом невірно розраховано суму 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача. За підрахунками скаржника, наведеними в апеляційній скарзі, сума 3% річних становить 9 598,99 грн, а не 10 415,11 грн.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, 23.07.2021 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві позивач наголосив на тому, що проценти та інфляційні втрати, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених витрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, тобто вони є гарантією для кредитора у вигляді настання певних наслідків для боржника через неналежне виконання взятих ним за договором зобов`язань. За таких обставин, оскільки проценти та інфляційні втрати мають компенсаційний, а не штрафний характер, судом першої інстанції правомірно було прийнято оскаржуване рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» у справі №910/2123/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/2123/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 27.07.2021.

У зв`язку із перебуванням судді Тищенко А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у період з 26.07.2021 по 20.08.2021 у відпустці, розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/3068/21 від 23.07.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2021 справу №910/2123/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/2123/21 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Станік С.Р., розгляд справи №910/2123/21 призначено на 25.08.2021.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді Михальської Ю.Б. згідно наказу в.о. Голови Північного апеляційного господарського суду №509-В від 25.08.2021 у період з 25.08.2021 по 28.08.2021 у відпустці у зв`язку із самоізоляцією, судове засідання, призначене на 25.08.2021, не відбулося.

Після виходу головуючого судді із самоізоляції ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 призначено до розгляду апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/2123/21 на 22.09.2021.

За результатами проведеного у справі 22.09.2021 судового засідання суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання суду апеляційної інстанції 22.09.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив їх відхилити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

16.12.2020 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрагрант» (постачальник) укладено Договір поставки №53-129-01-20-02206 (далі, Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначеними договором, поставити світлі нафтопродукти (продукція) виробництва ВАТ «Мозирський НПЗ», РБ, АТ «Куйбишевський НПЗ», РФ, Філія ПАТ «АНК Башнефть» «Башнефть-Новойл», РФ, Філія ПАТ «АНК Башнефть» «Башнефть-УНПЗ», РФ, АТ «Новокуйбишевський НПЗ», РФ, АТ «Сізранський НПЗ», РФ, ПАТ «Укртатнафта», Україна, Шебелинське відділення з переробки газового конденсату і нафти, що є підрозділом управління з переробки газу та газового конденсату АТ «Укргазвидобування», Україна для потреб ВП «Хмельницька АЕС» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначеними у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено у Специфікації, яка є невід`ємною частиною договору (пункт 1.2. Договору).

Відповідно до пункту 3.1. Договору сума договору складає 5 077 473,78 грн.

Згідно пункту 4.2. Договору оплата продукції за специфікацією здійснюється покупцем за кожну поставлену партію продукції протягом 10 робочих днів від дати підписання акту приймання-передачі поставленої продукції.

Відповідно до пункту 5.4. Договору датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача.

Згідно пункту 5.10. Договору належне виконання постачальником свого зобов`язання щодо поставки продукції відповідної якості та кількості підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі продукції.

Пунктом 10.1. Договору визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.06.2021, а в частині оплати за поставлену продукцію до повного розрахунку.

18.12.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №1, в якій сторони дійшли згоди викласти найменування продукції, що постачається, - паливо дизельне ДП-3-Євро5-В0.

19.12.2020 позивач поставив на умовах Договору поставки №53-129-01-20-02206 від 16.12.2020 відповідачу продукцію на суму 529819,69 грн, що підтверджується Актом приймання-передачі ТМЦ №437 від 19.12.2020 та видатковою накладною №509 від 19.12.2020; 21.12.2020 - продукцію на суму 1055604,96 грн, що підтверджується Актом приймання-передачі ТМЦ №439 від 21.12.2020 та видатковою накладною №510 від 21.12.2020; 22.12.2020 - продукцію на суму 576481,32 грн, що підтверджується Актом приймання-передачі ТМЦ №441 від 22.12.2020 та видатковою накладною №512 від 22.12.2020; 29.12.2020 - продукцію на суму 530027,65 грн, що підтверджується Актом приймання-передачі ТМЦ №442 від 29.12.2020 та видатковою накладною №514 від 22.12.2020; 29.12.2020 - продукцію на суму 530422,78 грн, що підтверджується Актом приймання-передачі ТМЦ №444 від 29.12.2020 та видатковою накладною №522 від 29.12.2020; 30.12.2020 - продукцію на суму 123524,46 грн, що підтверджується Актом приймання-передачі ТМЦ №443 від 30.12.2020 та видатковою накладною №524 від 30.12.2020; 31.12.2020 - продукцію на суму 567585,23 грн, що підтверджується Актом приймання-передачі ТМЦ №447 від 31.12.2020 та видатковою накладною №526 від 31.12.2020.

Відповідач, враховуючи умови пункту 4.2. Договору, повинен був оплатити продукцію, поставлену позивачем за Актом №437 від 19.12.2020, у строк до 05.01.2021 включно, продукцію, поставлену за Актом №439 від 21.12.2020, - у строк до 06.01.2021 включно, продукцію, поставлену за Актом №441 від 22.12.2020, - у строк до 11.01.2021 включно, продукцію, поставлену за Актом №442 від 29.12.2020, - у строк до 15.01.2021 включно, продукцію, поставлену за Актом №444 від 29.12.2020, - у строк до 15.01.2021 включно, продукцію, поставлену за Актом №443 від 30.12.2020, - у строк до 16.01.2021 включно, продукцію, поставлену за Актом №447 від 31.12.2020, - у строк до 18.01.2021 включно.

09.02.2021 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 576481,32 грн, що підтверджується платіжним дорученням №472 від 09.02.2021 (призначення платежу - оплата за Договором поставки №53-129-01-20-02206 від 16.12.2020, Актом №441 від 22.12.2020); 09.02.2021 - грошові кошти у розмірі 529819,69 грн, що підтверджується платіжним дорученням №473 від 09.02.2021 (призначення платежу - оплата за Договором поставки №53-129-01-20-02206 від 16.12.2020, Актом №437 від 19.12.2020); 19.02.2021 - грошові кошти у розмірі 567585,23 грн, що підтверджується платіжним дорученням №755від 19.02.2021 (призначення платежу - оплата за Договором поставки №53-129-01-20-02206 від 16.12.2020, Актом №447 від 31.12.2020); 19.02.2021 - грошові кошти у розмірі 530422,78 грн, що підтверджується платіжним дорученням №754 від 19.02.2021 (призначення платежу - оплата за Договором поставки №53-129-01-20-02206 від 16.12.2020, Актом №444 від 29.12.2020); 19.02.2021 - грошові кошти у розмірі 530027,65 грн, що підтверджується платіжним дорученням №751 від 19.02.2021 (призначення платежу - оплата за Договором поставки №53-129-01-20-02206 від 16.12.2020, Актом №442 від 29.12.2020); 19.02.2021 - грошові кошти у розмірі 123524,46 грн, що підтверджується платіжним дорученням №752 від 19.02.2021 (призначення платежу - оплата за Договором поставки №53-129-01-20-02206 від 16.12.2020, Актом №445 від 30.12.2020); 09.02.2021 - грошові кошти у розмірі 1055604,96 грн, що підтверджується платіжним дорученням №471 від 09.02.2021 (призначення платежу - оплата за Договором поставки №53-129-01-20-02206 від 16.12.2020, Актом №439 від 21.12.2020).

З огляду на те, що станом на 12.02.2021 відповідач не у повному обсязі здійснив оплату продукції, отриманої від позивача за спірними актами та видатковими накладними (зокрема, позивачем було поставлено продукцію на суму 3 913 466,09 грн, тоді як відповідачем було сплачено грошові кошти у розмірі 2 161 905,97 грн,) позивач 12.02.2021 звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 1 751 560,12 грн (залишок неоплаченої продукції).

Також позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 10 915,95 грн та інфляційні втрати у розмірі 59 406,23 грн, що разом становить 1 821 882,30 грн.

Після звернення позивача з даним позовом до суду відповідач 19.02.2021 у повному обсязі здійснив оплату продукції, отриманої за спірними видатковими накладними та актами на суму 1 751 560,12 грн.

Враховуючи відсутність станом на дату прийняття рішення основної заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 1 751 560,12 грн, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 1 751 560,12 грн було закрите на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України (у зв`язку з відсутністю предмета спору).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 10 415,11 грн та інфляційних втрат у розмірі 45 620,38 грн (зазначене вбачається зі змісту мотивувальної частини апеляційної скарги), рішення суду в частині закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 1 751 560,12 грн судом апеляційної інстанції, враховуючи положення статті 269 Господарського процесуального кодексу України, не переглядається.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами спору виникли на підставі Договору №53-129-01-20-02206 від 16.12.2020, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пункту 4.2. Договору поставки №53-129-01-20-02206 від 16.12.2020 оплата продукції за специфікацією здійснюється покупцем за кожну поставлену партію продукції протягом 10 робочих днів від дати підписання акту приймання-передачі поставленої продукції.

Таким чином, враховуючи дати підписання актів приймання-передачі продукції, відповідач повинен був оплатити продукцію, поставлену позивачем за Актом №437 від 19.12.2020, у строк до 05.01.2021 включно, продукцію, поставлену за Актом №439 від 21.12.2020, - у строк до 06.01.2021 включно, продукцію, поставлену за Актом №441 від 22.12.2020, - у строк до 11.01.2021 включно, продукцію, поставлену за Актом №442 від 29.12.2020, - у строк до 15.01.2021 включно, продукцію, поставлену за Актом №444 від 29.12.2020, - у строк до 15.01.2021 включно, продукцію, поставлену за Актом №443 від 30.12.2020, - у строк до 16.01.2021 включно, продукцію, поставлену за Актом №447 від 31.12.2020, - у строк до 18.01.2021 включно.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було допущено прострочення з оплати поставленої позивачем за Договором поставки №53-129-01-20-02206 від 16.12.2020 згідно названих актів приймання-передачі продукції, у зв`язку чим позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 10 915,95 грн (відповідно до заяви про збільшення позовних вимог) та 59 406,23 грн інфляційних втрат за період з 06.01.2021 до 18.02.2021.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, колегія суддів апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунок сум 3% річних та інфляційних нарахувань, погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що суми 3% річних у розмірі 10 415,11 грн та інфляційних втрат у розмірі 45 620,38 грн за період з 06.01.2021 до 18.02.2021, є правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправильного перерахунку судом першої інстанції суми 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції. Наведені у апеляційній скарзі розрахунки 3% річних є неправильними, оскільки відповідачем невірно визначено кількість днів прострочення у відповідних періодах.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, не врахував тяжкого матеріального становища відповідача та наявності великої заборгованості контрагентів відповідача перед останнім, що свідчить про те, що неможливість виконання відповідачем свої зобов`язань сталося не з його вини.

Відповідач наголошує, що заявлені 3% річних є надмірно великі, а прямі збитки позивача від знецінення коштів вже повністю компенсуються інфляційними втратами. Зазначене свідчить про наявність підстав для зменшення 3% річних.

Із приводу вказаних доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Посилання скаржника як на підставу для відмови у задоволенні позову на відсутність коштів для погашення заборгованості судом до уваги не приймаються, оскільки відсутність у боржника необхідних коштів у відповідності до частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України не звільняє його від відповідальності за порушення зобов`язання.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а тому посилання скаржника на відсутність його вини у невиконанні грошового зобов`язання судом до уваги не приймаються.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, наголошуючи на наявності у суду права зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Підставою для такого зменшення у спірних правовідносинах відповідач зазначає, що основним джерелом доходу Підприємства є виробництво електричної енергії, а на теперішній час склалася критична ситуація в системі розрахунків за вироблену електроенергію, яка пов`язана з масштабною та систематичною несплатою

ДП «Гарантований покупець» купленої ним електроенергії та ПрАТ «НЕК «Укренерго» отриманої електроенергії, у зв`язку з чим відповідач не зі своєї вини несе величезні збитки.

Колегія суддів зазначає, що у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, на яку посилається відповідач, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у вищезгаданій постанові вказала, що має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Зменшення розміру заявлених до стягнення санкцій є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення відповідних санкцій.

Оцінюючи наведені відповідачем підстави зменшення належної до стягнення суми 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями), наслідки якої відповідач мав усвідомлювати при підписанні та подальшому виконанні укладеного між сторонами спору Договору.

Щодо посилань відповідача на невиконання його контрагентами своїх зобов`язань з оплати за відпущену електричну енергію та наявність у зв`язку з цим значної заборгованості перед відповідачем, на збитковість підприємства відповідача, слід зазначити, що вказані обставини є наслідками господарської діяльності відповідача, а не винятковими та безумовними підставами для зменшення судом належної до стягнення суми відсотків річних.

Судом враховано, що заявлений позивачем у позові розмір основної заборгованості становив 1 751 560,12 грн (погашений після відкриття провадження у даній справі), в той час як розмір належних до сплати відсотків річних складає 10 415,11 грн, що не дозволяє стверджувати про його нерозумність, несправедливість та неспіврозмірність, які б могли бути підставою для реалізації судом права на зменшення належної до стягнення суми відсотків річних.

При цьому у справі відсутні докази того, що сума 3% річних, заявлена позивачем до стягнення, погіршить фінансовий стан відповідача.

Колегія суддів звертає увагу, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, на яку посилається скаржник, сформульована у справі, в якій загальна сума правомірно нарахованих штрафу, пені та відсотків річних перевищувала в два рази суму простроченої заборгованості.

Натомість у даній справі нараховані позивачем відсотки річних, стягнення яких є правомірним, не перевищують 3% від суми простроченої заборгованості, а відтак обставини справи №910/2123/21 є відмінними від обставин у справі №902/417/18.

З огляду на викладене, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд доходить висновку про відсутність підстав для зменшення розміру 3% річних, заявлених до стягнення із відповідача.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/2123/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/2123/21 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Матеріали справи №910/2123/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 07.10.2021 після виходу з відпустки судді Скрипки І.М.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

С.Р. Станік