РІШЕННЯ

30 вересня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/694/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

при секретарі судового засідання Крутіній Ю.С.

розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133

до відповідача: Приватного підприємства "ТЕРНВОЯЖ", вул. Галицька, 38, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46002

про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП в сумі 225 875, 96 грн.

За участі представників сторін:

Позивача: не з`явився

Відповідача: Ленько Руслана Івановича, ордер серія ВО №1013642 від 10.02.2021р.

Суть справи:

03.11.2020 Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Приватного підприємства " ТЕРНВОЯЖ" про стягнення матеріальної шкоди, завданої в наслідок ДТП в сумі 225 875, 96 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 27.01.2018 спричиненої діями ОСОБА_1 , який керував автомобілем Iveco 391E реєстраційний № НОМЕР_1 належним ПП "ТЕРНВОЯЖ", заподіяно пошкодження застрахованому автомобілеві VOLKSWAGEN GOLF реєстраційний № НОМЕР_2 , у відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування шкоди завданої його працівником за мінусом - 100 000,00 грн. (відшкодувань страховиком, який застрахував цивільно-правову відповідальність водія - ПрАТ "СГ "ТАС") та 104 976,57 грн. з(вартості залишків пошкодженого автомобіля ) в загальній сумі 225 875, 96 грн.

Ухвалою суду від 11.11.2020 відкрито провадження у справі № 921/694/20 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 10.12.2020 з подальшим його відкладенням на 14.01.2021 на 10:00 год.

03.12.2020 через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву № 97 від 01.12.2020 (вх. № 8870 від 03.12.2020), в якому заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та вважає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення з підстав відсутності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, а також проведення оцінки завданих збитків без огляду оцінювачем об`єкту оцінки - ТКЗ, що є порушенням норм чинного законодавства, отже розмір збитків є недоведеним. До відзиву додав докази надіслання його іншим учасникам справи.

29.12.2020 через канцелярію суду позивачем подано пояснення по справі (з врахуванням відзиву на позовну заяву) № 698 від 21.12.2020 (вх. № 9623 від 29.12.2020) в яких зазначив, що доводи викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву ґрунтуються лише на припущеннях, які не підтверджуються належними та допустимими доказами. Так твердження відповідача що вина ОСОБА_1 відсутня не відповідає дійсності та спростовується постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.10.2020 року. При цьому, як вбачається із постанови про закриття кримінального провадження ОСОБА_1 працював на час ДТП у відповідача, що ним самим підтверджується в його поясненнях наданим в рамках кримінального провадження, і в день ДТП він виїхав рейсом з 50 пасажирами в салоні, відповідно, саме ПП "ТЕРНВОЯЖ" зобов`язане відшкодувати шкоду завдану його працівником у загальному розмірі: 225875,96 грн.

Щодо тверджень відповідача про невідповідність звіту № 32-D/40/5 нормам чинного законодавства зазначає, що відповідно до п. 5.1. Наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Отже, згідно Методики товарознавчої експертизи складання будь-якого звіту з оцінки майна, без особистого огляду експертом, можливе за наявності в експерта всіх даних для здійснення відповідного дослідження.

14.01.2021 ухвалою суду у справі закрито підготовче засідання та призначено до судового розгляду по суті на 11.02.2021 о 10:30 год., з подальшим його відкладенням на 21.02.2021 о 00:00 год.

03.03.2021 представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання б/н від 03.03.2021 про долучення до матеріалів справи копій постанов Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.10.2020 у справі №607/16191/20, Тернопільського апеляційного суду від 17.12.2020 у справі №607/16191/20, Тернопільського апеляційного суду від 15.02.2021 у справі №607/16191/20, інформацію з інтеренет сайту "Судова влада України", з яких вбачається, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 17.12.2020 у справі №607/16191/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.10.2020 у справі №607/16191/20 скасовано, матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП направлено для належного оформлення в Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП

З урахуванням поданих відповідачем документів позивачем 04.03.2021 подано пояснення №815 від 25.02.2021, у яких зазначає про те, що дійсно постановою судді Тернопільського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково. Проте, вказаною постановою не спростовано наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, як не встановлено і фактів відсутності вини особи в скоєнні ДТП, як і не припинено провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, названою постановою Тернопільського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року лише направлено матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП для належного оформлення в Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП, чим також підтверджено наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП, які мають бути належно оформлені.

Також позивач звертає увагу суду, що відповідно до статі 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювана, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Саме на відповідача покладено процесуальний обов`язок доведення невинуватості водія ОСОБА_1 в настанні даної ДТП, або наявності підстав вважати що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, з огляду на те, що вина завдавача шкоди презюмується (ч. 2 ст. 1166 ЦК України, ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2сг. 1167 ЦК України), та відповідно відсутності правових підстав відповідальності за завдану шкоду, зокрема такими доказами в розумінні статей 76-78 ГПК України може бути висновок автотехнічної експертизи виконаний у відповідності до вимог чинного законодавства.

Отже, непритягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, на переконання позивача, не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно - правової відповідальності за завдану шкоду, до того ж вину особи в настанні ДТП може бути спростовано виключно належними засобами доказування.

Ухвалою суду від 04.03.2021 зупинено провадження у справі № 921/694/20 до набрання законної сили постанови суду про визнанням винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП - ОСОБА_1 .

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.05.2021 апеляційну скаргу Приватного підприємства «Тернвояж» б/н від 15.03.2021 (вх. ЗАГС №01-05/1083/21 від 29.03.2021) задоволено. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 04.03.2021 у справі № 921/694/20 про зупинення провадження у справі № 921/694/20 скасовано, справу передано до Господарського суду Тернопільської області для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 02.07.2021 поновлено провадження у справі № 921/694/20 та призначено розгляд справи по суті на 11.08.2021 на 10:30 год., з подальшим неодноразовим відкладенням розгляду справи, востаннє на 28.09.2021.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.09.2021 просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов № 97 від 01.12.2020 (вх. № 8870 від 03.12.2020), а також усних поясненнях, наданих у судових засіданнях.

Позивач своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні, яке відбулося 28.09.2021, не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, заяв та клопотань від нього не надходило. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Ухвала про відкладення розгляду справи від 15.09.2021 вручена адресату за довіреністю 27.09.2021.

Наведене свідчить, що ухвала суду направлялась судом на адресу позивача завчасно та у відповідності до норм, передбачених ГПК України, рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, що відповідає вимогам ч.5 ст.242 ГПК України та з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідної ухвали суду.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України "Про національного оператора поштового зв`язку" від 10.01.2002 № 10-р виконання функцій національного оператора поштового зв`язку покладено на Публічне акціонерне товариство "Укрпошта".

Таким чином, суд може користуватися відомостями, отриманими з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" за допомогою функції відстеження при введенні трек-номера поштового відправлення. До матеріалів справи може бути долучено засвідчений судом витяг з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень.

Як вбачається із відстежень пересилань поштових відправлень із офіційного сайту "Укрпошта" поштове відправлення за №043 - ухвалу суду від 15.09.2021 вручена адресату за довіреністю 27.09.2021 (до матеріалів справи долучено засвідчений судом витяг з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень).

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно з частинами 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Тому, застосовуючи принципи змагальності, диспозитивності та пропорційності господарського судочинства, що закріплені в п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 13-15 ГПК України, та беручи до уваги забезпечення сторонам рівних та належних умов для надання доказів, необхідних для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності судом встановлено наступне.

15.09.2017 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (позивач/страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, що не є предметом застави №06-PR/22-523-01017, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані із експлуатацією наземного транспортного засобу «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер № НОМЕР_2 (далі - застрахований автомобіль) .

27.01.2018 у с. Микуличин Яремчанської міської ради відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Iveco 391E», реєстраційний № НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.10.2020 (справа №607/16191/20) вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим його було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення провадження у справі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрито.

З метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику застрахованого автомобіля у результаті його пошкодження при ДТП, на замовлення позивача/страховика суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_4 (свідоцтво № 1220 від 10.12.2010) 04.04.2018 було складено звіт №32-D/40/5 та висновок про вартість майна №32-D/40/5/0318, з яких вбачається, що вартість матеріального збитку без врахування втрати товарної вартості, заподіяного власнику майна, застрахований автомобіль VOLKSWAGEN GOLF, реєстраційний номер № НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження станом на 14.03.2018р. складає - 367 706,34 грн., а також зроблено висновок, що станом на 14.03.2018р. ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу складає - 104 976,57 грн.

Станом на момент дорожньо-транспортного пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ПП «Тернвояж» - роботодавця водія ОСОБА_1 , з вини якого трапилось ДТП, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова група "ТАС" на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів №АК/19400043. Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100 000,00 грн. та франшизу у розмірі 0,00 грн.

20.06.2018 року ТДВ "СК "Альфа-Гарант" надіслало на адресу ПАТ "Страхова група "ТАС" регресну вимогу №03/1774 про виплату суми страхового відшкодування в порядку регресу, у розмірі ліміту за полісом АК/9400043, у відповідь на яку ПАТ "Страхова група "ТАС" на рахунок позивача було здійснено виплату страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №96967 від 14.09.2018р.

З матеріалів справи вбачається, що Угодою про передачу права власності на транспортний засіб (залишки транспортного засобу) №05/04/18 від 05.04.2018р. позивач сплатив ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 430 852,53 грн. та отримав право власності на Застрахований автомобіль марки VOLKSWAGEN GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відтак позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування страхувальнику, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати в сумі 225 875,96 грн. (430 852,53 грн. (фактичні витрати Страховика) - 100 000,00 грн. (виплата страхового відшкодування в порядку регресу ПАТ "Страхова група "ТАС") - 104 976,57 грн. (вартість залишку пошкодженого автомобіля відповідно до висновку про вартість майна №32-D/40/5/0318 складеного 04.04.2018р. = 225 875,96 грн.).

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі № 6-954цс16 від 26.10.2016 року).

Як вбачається з диспозиції статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових обов`язків).

Відповідно до змісту постанови про закриття кримінального провадження від 19.02.2018 на час вчинення розглядуваної ДТП ОСОБА_1 протягом останніх трьох місяців перед ДТП, що сталася 27.01.2018, працював водієм на ПП «Тернвояж», що ним самим підтверджується в його поясненнях наданим в рамках кримінального провадження, відповідно, саме ПП "Тернвояж" зобов`язане відшкодувати шкоду завдану його працівником у загальному розмірі 225875,96 грн.

17.12.2018 позивач звернувся до відповідача із вимогою №03/3558 про відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди в сумі 225 875,96 грн.

У відповідь на регресну вимогу про відшкодування завданої шкоди, відповідач листом від 11.01.2019 року повідомив, що з огляду на те, що постанова про закриття кримінального провадження скасована та направлена для проведення досудового розслідування, яке на даний час триває, а постановою Тернопільського апеляційного суду від 22.12.2018 року постанову Тернопільського міськрайонного суду від 16.04.2018 року, якою ОСОБА_1 було визнано у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фактом вищевказаної ДТП, скасовано, відповідно правових підстав для задоволення вимоги не має.

Як зазначає позивач, за наслідками проведеної Адвокатським бюро «Грідін і Партнери» роботи та численними запитами, вимогами, скаргами, 07.09.2020 року у кримінальному провадженні № 0000023 винесено постанову про його закриття на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України, після чого матеріали було скеровано до управління патрульної поліції в Тернопільській області, працівниками якого було складено протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 № 017057 та направлено до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області для розгляду.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.10.2020 року по справі № 607/16191/20 встановлено, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, проте провадження у справі закрито, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення

Оскільки відповідач відмовився сплатити страхове відшкодування, позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що до ТДВ "СК "Альфа-Гарант перейшло право вимоги до Приватного підприємства "ТЕРНВОЯЖ" на підставі ст. ст. 514, 993, 1191 ЦК України.

Оцінивши зібрані у справу докази та дослідивши норми чинного законодавства, що регулюють розглядувані правовідносини, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Статтями 512, 514 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

З урахуванням зазначених норм чинного ЦК України, для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, в першу чергу необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, відтак цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, суд зазначає, що матеріали справи не містять допустимих доказів того, що дорожньо-транспортна пригода 27.01.2018 сталася з вини водія транспортного засобу «Iveco 391E», реєстраційний № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 .

Як стверджує позивач, згідно постанови про закриття кримінального провадження від 07.09.2020 року та постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.10.2020 року по справі № 607/16191/20 дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.

Так постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області суду№607/16191/20 від 08.10.2020, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито , у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, встановлено, що 27 січня 2018 року об 18 год. 20 хвилин, керуючи належним ПП «Терновояж» автобусом марки Івеко-391Е реєстраційний номер НОМЕР_1 , у с. Микуличин, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області на відрізку автодороги державного значення сполученням «Мукачево Львів», в порушення вимог пунктів 2.3 (б), 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції в русі, внаслідок чого допустив зіткнення із транспортним засобом марки Вольксваген Гольф реєстраційний номер НОМЕР_2 , який під керуванням водія ОСОБА_3 , рухаючись попереду в попутньому напрямку, повернув ліворуч та з`їзджав на узбіччя. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби були механічно пошкоджені, що спричинило матеріальні збитки.

Згідно матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 017057 від 18 вересня 2020 року ( копія якого міститься у матеріалах справи) за порушення ним вимог п.2.3 б, 12.1, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Підставою складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 017057 від 18 вересня 2020 року відносно ОСОБА_1 є матеріали кримінального провадження №0000023 від 28 січня 2018 року по факту дорожньо-транспортної пригоди за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч. 1 КК України, яке було закрито постановою старшого слідчого СВ Яремчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Юрнюка В.В. від 07 вересня 2020 року у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України.

Зібрані у справі докази свідчать, що у подальшому вказана постанова про закриття кримінального провадження скасована 12 листопада 2020 року першим заступником керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Гриновецьким І.Б. і її направлено для організації проведення досудового розслідування. Причиною скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження є неповнота досудового розслідування, а саме що постановою Тернопільського апеляційного суду від 22 грудня 2018 року скасовано постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2018 року відносно ОСОБА_1 і матеріали даної справи направлено Управлінню патрульної поліції в Тернопільській області для дооформлення.

Враховуючи те, що постанова Тернопільського міськрайонного суду від 08 жовтня 2020 року винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 017057 від 18 вересня 2020 року, який складений на підставі постанови про закриття кримінального провадження, що скасована у зв`язку з неповнотою з`ясування обставин справи і матеріали провадження скеровано для продовження досудового розслідування, Тернопільський апеляційний суд за результатами перегляду в апеляційному порядку постанови Тернопільського міськрайонного суду від 08.10.2020 дійшов висновку, що вирішення питання про винуватість ОСОБА_1 в межах справи про адміністративне правопорушення є передчасним, у зв`язку із чим вказану постанову Тернопільського міськрайонного суду від 08.10.2020 було скасовано, а матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП направлено для належного оформлення в Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП.

З огляду на викладене, судом, з огляду на неможливість встановити ступінь вини водія у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, провадження у справі було зупинено до набрання законної сили постанови суду про визнанням винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП - ОСОБА_5 (ухвала від 04.03.2021 у справі № 921/694/20), яка в подальшому Постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.05.2021 скасована, а справу передано до Господарського суду Тернопільської області для продовження розгляду.

Таким чином, наразі кримінальне провадження, в рамках якого вирішується питання про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, як і провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП за порушення ним вимог п.2.3 б, 12.1, 13.1 ПДР України тривають.

Водночас судом при ухваленні рішення у даній справі враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові №910/20412/16 від 16.07.2018 про те, що відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким названий вище громадянин був би притягнутий до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу приписів ст. 35 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) таке рішення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому, суд зазначає, що при розгляді справи, не позбавлений та не обмежений у праві самостійно, в рамках розгляду даного виду спору та при наявності відповідних доказів, встановити наявність/відсутність вини в діях, в даному випадку водія автобусом марки Івеко-391Е реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене суд, проаналізував долучені до матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №017057 від 18.09.2020р., протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди у с. Микуличин, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, на відрізку автодороги державного значення сполучення "Мукачево Львів" від 27.01.2018р., схему місця ДТП, наявні у адміністративних матеріалах письмові пояснень учасників ДТП від 28.01.2018р., у яких сам громадянин ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні ДТП не визнає, постанову від 07.09.2020р. про закриття кримінального провадження №0000023, однак не вбачає за можливе дійти остаточного висновку про достатність належних та допустимих доказів, що підтверджують вину ОСОБА_1 у спірній дорожньо-транспортній пригоді, у тому числі і з огляду на те, що підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження заступником керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Гриновецьким І.Б. визначено неповноту з`ясування обставин справи, у заявку із чим матеріали провадження скеровано для продовження досудового розслідування., що в свою чергу свідчить про неможливість органами прокуратури та досудового слідства за наявними документами дійти висновку про відсутність чи наявність вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП.

В свою чергу, господарський суд не може перебирати на себе функції, притаманні органам досудового розслідування та суду кримінальної чи адміністративної юрисдикції, а тому, за наявності незавершеного кримінального провадження, у рамках господарського процесу суд позбавлений можливості вирішити питання про вину ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, і, як наслідок, завданні шкоди власнику транспортного засобу Вольксваген Гольф реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відмовляє у задоволенні позову про стягнення з відповідача шкоди, завданої в результаті ДТП.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - відмови у задоволенні позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

У відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 08.10.2021

Суддя Н.М. Бурда