ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2021 справа № 914/1394/21

За позовом: Селянського (фермерського) господарства «Ай-Петрі», с.Лобкове Василівського р-ну Запорізької обл,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тескос», м. Львів,

про: стягнення 925000,00 грн безпідставно набутих коштів.

Суддя І. Б. Козак

При секретарі Г.Гелеш

Представники сторін не з`явилися.

На розгляд Господарського суду Львівської області Селянським (фермерським) господарством «Ай-Петрі» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тескос» про стягнення 925000,00 грн безпідставно набутих коштів.

Ухвалою суду від 24.05.2021 залишено позов без руху. 09.06.2021 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 13.07.2021. 07.09.2021 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 04.10.2021.

Правова позиція позивача.

У судове засідання 04.10.2021 представник позивача не з`явився, надіслав на електронну адресу суду заяву про проведення цього засідання без участі представника господарства. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач одержавши від позивача кошти в розмірі 925000,00 грн без укладення договору для здійснення ремонту техніки, договору так і не уклав, усно погоджених робіт не виконав, а тому позивач просить стягнути з відповідача 925000,00 грн безпідставно одержаних коштів на підставі ст.1212 ЦК України.

Попередній розрахунок судових витрат позивача:

· 13875,00 грн сплачений судовий збір;

· 15000,00 грн витрати на правову допомогу.

Правова позиція відповідача.

Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подавав. Поштові відправлення повернулися на адресу суду зі зазначенням причин повернення: за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п. 99 Постанови №270 від 05.03.2009р. Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та повернення їх до суду є наслідком відсутності волевиявлення відповідача щодо їх належного отримання, проте, ніяким чином не неналежним повідомленням про час та місце розгляду справи у розмінні Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження є днем вручення судового рішення, а отже, і належного повідомлення учасника справи.

Судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, з процесуальними документами у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

До того ж, про дату, час, місце судового засідання по справі відповідач міг дізнатись на офіційному сайті Господарського суду міста Львівської області у мережі Інтернет.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи.

Голова селянського (фермерське) господарство «Ай-Петрі» (далі С(Ф)Г «Ай-Петрі») Мовчан О.Я. у березні 2020 року домовився з ТОВ «ТЕСКОС» щодо укладання договорів про виконання робіт, відповідно до яких відповідач брав на себе зобов`язання виконати роботи з ремонту техніки, а позивач зобов`язувався оплатити виконані роботи та надані послуги.

За усною домовленістю між головою С(Ф)Г «Ай-Петрі» та ТОВ «ТЕСКОС», господарство повинно було перерахувати кошти на рахунок відповідача, а той повинен був здійснити роботи по ремонту та надати послуги по обслуговуванню техніки господарства. Підписати письмові договори домовилися пізніше.

30 березня 2020 року С(Ф)Г «Ай-Петрі» на рахунок ТОВ «ТЕСКОС» перерахувало грошові кошти в сумі 925 000,00 грн. з призначенням платежу: оплата за ремонт техніки згідно рахунку №26 від 30 березня 2020 року без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 55 від 30 березня 2020 року, копія якого є в матеріалах справи.

За нашою усною домовленістю Господарство повинно було перерахувати кошти на рахунок ТОВ «ТЕСКОС», а останнє повинно було здійснити роботи по ремонту техніки господарства, про що сторони повинні були скласти Акти приймання-здачі виконаних робіт та наданих послуг.

Станом на дату винесення рішення Договір не укладено, грошові кошти, перераховані СФГ «Ай-Петрі» відповідачу за 30 березня 2020 року на загальну суму 925 000,00 грн. відповідачем не повернуті.

Станом на дату винесення рішення відповідачем не подано доказів сплати спірної суми 925000,00 грн.

Оцінка суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1212 Цивільного України, на яку посилається позивач як на підставу заявлених вимог визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 Цивільного кодексу України).

Аналіз ст.1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Крім того згідно з п.3 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст.1212 Цивільного кодексу України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17).

Подібний висновок також сформульовано у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/16334/19.

Таким чином, вирішення питання про стягнення безпідставно набутих коштів залежить від висновків про наявність/відсутність між сторонами договірних правовідносин, на підставі яких здійснено відповідне перерахування заявлених до стягнення коштів.

Відповідно до ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Відповідно до ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач у позові зазначає, що сторони договір не укладали.

Даний факт відповідачем в установленому порядку не спростовано, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Надане позивачем платіжне доручення само по собі не підтверджує факту погодження з відповідачем таких істотних умов договору як предмет, ціну та строк дії договору.

Отже, обставина щодо помилкового перерахування відповідачу 925000,00грн. за платіжним дорученням № 55 від 30.03.2020 за відсутності підстав для такої оплати, визнається судом встановленою з огляду на більшу вірогідність доказів, поданих позивачем.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спірна сума грошових коштів була набута відповідачем безпідставно.

Доказів в спростування вищевикладеного чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

З огляду на те, що між сторонами відсутні договірні відносини, а тому сплачені позивачем відповідачу грошові кошти в сумі 925000,00грн. підлягають поверненню відповідачем на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України .

Судові витрати.

Щодо стягнення судових витрат, то сплачений позивачем судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його неправомірних дій.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.123 ГПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Щодо доказів понесення витрат на правову допомогу, то суд звертає увагу позивача на те, що в матеріалах справи відсутні докази понесення таких витрат, зокрема, Акт виконаних робіт (наданих правових послуг) на суму 15000,00грн, підписаний сторонами Договору про надання правничої допомоги від 06.05.2021, а тому відсутні підстави для покладення обов`язку відшкодування таких витрат на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219-221, 238-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тескос» (79005, м. Львів, вул. Коперника, 10, ідентифікаційний код 43151811) на користь Селянського (фермерського) господарства «Ай-Петрі» (71621, Запорізька обл, Василівський р-н, с.Лобкове, вул.Гоголя, 16, ідентифікаційний код 31014720) 925000,00 грн безпідставно набутих коштів та 13875,00 грн судового збору.

3. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

5. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 11.10.2021р.

Суддя І.Б. Козак