РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.10.2021Справа № 910/13540/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія

«Енергоатом»

про стягнення 48.004,73 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

18.08.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 48.004,73 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки № 53-121-08-21-10285 від 18.05.2021 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 47.880,00 грн, що підтверджується видатковою накладеною № ЖК-02100051 від 27.05.2021. Умовами договору встановлено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту постачання повного обсягу товару. У зв`язку з тим, що відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання по своєчасній оплаті поставленого товару, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 48.004,73 грн, з яких 47.880,00 грн основного боргу, 7,98 грн інфляційних втрат та 116,75 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 відкрито провадження у справі № 910/13540/21 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У зв`язку з відсутністю фінансування видатків на оплату послуг з пересилання поштових відправлень Господарським судом міста Києва з 05.07.2021 зупинено відправку кореспонденції засобами поштового зв`язку, про що розміщено офіційне повідомлення на сайті Судова влада України, тому судом не було надіслано учасникам справи ухвалу від 27.08.2021.

20.09.2021 від ВП «Запорізька атомна електрична станція» до суду надійшов відзив, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на наступне. З умов договору вбачається, що сторони розмежували строки сплати ПДВ за договором та ціни товару за договором, та встановили, що ціна товару за договором сплачується протягом 60 календарних днів з дати поставки товару, а ПДВ сплачується після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в ЄРПН. Отже, умовою (підставою) для здійснення оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ є реєстрація податкової накладної в ЄРПН. Строк виконання зобов`язання щодо оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ в договорі не встановлений, а отже визначається вимогою позивача (відповідно до приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України). Вимога щодо сплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ - 7.980,00 грн до ВП ЗАЕС не надходила, а отже строк по платі відповідного платежу не настав. Вважає нарахування інфляційних втрат та 3% річних неправильними, оскільки здійснено нарахування на суму вартості товару з урахуванням ПДВ. Також відповідач заперечує проти розміру витрат позивача на правову допомогу в сумі 2.500,00 грн та вважає її неспівмірною та необґрунтованою до предмета позову.

21.09.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідач у відзиві визнає суму боргу за договором в повному обсязі в розмірі 47.880,00 грн з ПДВ. З огляду на відсутність будь-яких заперечень-зауважень у видатковій накладній, оскільки реєстрації податкової накладної здійснена до виникнення строку з оплати товару, визначеного п. 3.2 договору, тобто до спливу 60 календарних днів, а отже, після сплину означеного строку, у відповідача виник обов`язок з оплати товару у повному обсязі, в тому числі ПДВ, з огляду на реєстрацію податкової накладної у визначений законодавством строк та безпідставне твердження відповідача про не отримання останнім вимоги щодо сплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ не нівелює обов`язок відповідача у відповідності до п. 201.10 Податкового кодексу України зі сплати ПДВ, як і не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України. Обґрунтування відповідача про несплату ним вартості отриманого товару, в тому числі в розмірі ПДВ, вважає безпідставними. Зазначає, що умови п. 3.2 та п. 3.3 договору вказують на залежність строку оплати саме від приймання-передачі товару по кількості та якості (як відповідності між фактично переданим та вказаним у видатковій накладній), проте, ніяким чином не вказують на виникнення обов`язку з оплати лише за наслідками поставки товару, що визначений у специфікації. Таким чином, 3% річних та інфляційне збільшення боргу (інфляційні втрати) на суму ПДВ були розраховані позивачем у чіткій відповідності з вимогами чинного законодавства України, починаючи з дат реєстрації податкових накладних у ЄРПН (а не з дати фактичної поставки), а на суму заборгованості без ПДВ з дати наступної за днем поставки товару, тому доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що відповідачем жодним чином не доведена не співмірність витрат адвоката у даній справі, просить відхилити доводи відповідача в повному обсязі.

05.10.2021 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що оскільки предметом позову є стягнення простроченої заборгованості, для задоволення позову недостатньо встановлення лише факту поставки товару. При цьому, визнання факту поставки товару слід відрізняти від визнання суми простроченого боргу за Договором, яка ВП ЗАЕС не визнається. У поданому відзиві відповідач зазначив про відсутність прострочення грошового зобов`язання, оскільки строк оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ - 7.980,00 грн не визначений в договорі, зазначено умову - після реєстрації податкової накладної в ЄРПН. Виконання зобов`язання з оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ поставлено в залежність від події, що може і не настати - реєстрація податкової накладної в ЄРПН. Виходячи зі змісту договору, та приписів ч. 1 ст. 212, ст. 530 ЦК України, обов`язок ВП ЗАЕС щодо оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ настає за наступних умов: поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 договору; реєстрації ТОВ «Український папір» податкової накладної в ЄРПН; вимоги позивача щодо сплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ. Лише тільки виписка та реєстрація ТОВ «Український папір» податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних, не є підставою для виникнення у ВП ЗАЕС зобов`язання з оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ. При цьому, строк виконання зобов`язання щодо оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ в договорі не встановлений, а отже визначається вимогою позивача (відповідно до приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України), яку відповідач не отримував та відповідно строк оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ не настав. Пункт договору або норма Закону, відповідно до яких відповідач повинен сплатити позивачу частину вартості товару в розмірі суми ПДВ в день реєстрації податкової накладної в ЄРПН (як зазначив позивач у позовній заяві), або протягом строку, передбаченого п. 3.2 договору - 60 календарних днів з дати поставки товару (як зазначив позивач у відповіді на відзив), відсутні. Відповідач відзначив, що ним у відзиві наведено обґрунтування не співмірності розміру витрат на правничу допомогу до предмета спору та наявність підстав для зменшення розміру цих витрат.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український папір» (постачальник, позивач) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» (покупець, відповідач) було укладено договір поставки товару № 53-121-08-21-10285 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити товар:

найменування товару - картридж НР СF217AC;

код УКТВЕД - ;

кількість - 19 шт;

ціна з ПДВ 47.880,00 грн.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору вартість поставленого товару не сплатив, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 47.880,00 грн та позивачем за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання нараховано 7,98 грн інфляційних втрат та 116,75 грн 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 12.1 договору він вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом одного року.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна договору разом з ПДВ складає 47.880,00 грн.

Згідно з п. 1.2 договору строк поставки товару - до 30.05.2021.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар вартістю 47.880,00 грн (у т.ч. ПДВ 7.980,00 грн), що підтверджується видатковою накладною № ЖК-02100051 від 27.05.2021.

За умовами п. 3.2 договору розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту постачання повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 договору, на склад покупця шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 3.3 договору оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже з урахуванням викладеного кінцевим терміном оплати частини вартості товару без ПДВ в сумі 39.900,00 грн є 26.07.2021 включно.

Як вбачається з матеріалів справи податкова накладна № 3400013 від 27.05.2021 на суму 47.880,00 грн зареєстрована в ЄРПН 10.06.2021.

Оскільки строк виконання грошового зобов`язання по сплаті частини вартості товару у розмірі суми ПДВ у договорі не встановлено постачальник вправі вимагати його виконання в порядку частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, згідно якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено відповідачу претензію № 1-29.07.2021 від 29.07.2021 з вимогою сплатити протягом 7 (семи) днів з моменту її отримання заборгованість в тому числі за договором № 53-121-08-21-10285 від 18.05.2021 в розмірі 47.880,00 грн, що включає суму ПДВ - 7.980,00 грн.

Дана претензія надіслана на адресу Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» 30.07.2021, що підтверджується фіскальним чеком № 0348 від 30.07.2021, накладною № 250 від 30.07.2021 та описом вкладення у цінний лист від 30.07.2021.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 250 дане відправлення вручено адресату 03.08.2021.

Таким чином, кінцевим терміном оплати частини вартості товару у сумі ПДВ в розмірі 7.980,00 грн є 10.08.2021 включно.

З огляду на викладене, не відповідають дійсності твердження відповідача, що строк виконання зобов`язання по сплаті частини вартості товару у розмірі суми ПДВ не настав.

Відповідачем у відповідь на вимогу позивача листом № 28-23/21070 від 28.08.2021 повідомлено про те, що заборгованість буде погашена за фактом розподілу ДП НАЕК «Енергоатом».

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення взятих на себе за договором зобов`язань вартість товару (у т.ч. ПДВ) у визначені строки не сплатив, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка не оспорена відповідачем та становить 47.880,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті поставленого товару за договором в повному обсязі не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості поставленого товару (в т.ч. ПДВ) в розмірі 47.880,00 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за отриманий товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті поставленого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 7,98 грн інфляційних втрат (нарахованих на суму боргу 7.980,00 грн за період з 11.06.2021 по 17.08.2021) та 116,75 грн - 3% річних (нарахованих на суму боргу 39.900,00 грн за період з 27.07.2021 по 17.08.2021 та на суму 7.980,00 грн за період з 11.06.2021 по 17.08.2021).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд здійснивши власний перерахунок (розрахунок знаходиться в матеріалах справи) приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 76,74 грн - 3% річних (39.900,00 грн за період з 27.07.2021 по 17.08.2021 та на суму 7.980,00 грн за період з 11.08.2021 по 17.08.2021).

В іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений з порушення норм чинного законодавства України, а саме позивачем не вірно визначено період прострочення по сплаті частини вартості товару у розмірі суми ПДВ.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

З огляду на те, що позивачем нараховано інфляційні втрати лише на частину вартості товару у розмірі суми ПДВ - 7.980,00 грн фактичний період прострочення з оплати якої становить менше місяця (з 11.08.2021 по 17.08.2021) позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат не підлягають задоволенню повністю.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір» підлягають задоволенню частково.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно розподілу витрат позивача на правову допомогу в розмірі 2.500,00 грн слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

Стаття 161 Господарського процесуального кодексу України визначає, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

До позовної заяви додано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які планує понести позивач у зв`язку з розглядом справи у вигляді витрат на професійну правничу допомогу становить 2.500,00 грн.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

17.08.2021 між позивачем (клієнт) та Адвокатом Омельченко Олександром Миколайовичем (адвокат) був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги № 27/УП/21 за умовами якого адвокат зобов`язався надавати клієнту правову (правничу) допомогу пов`язану зі стягненням в судовому порядку заборгованості з ДП «НАЕК «Енергоатом» за договором 53-121-08-21-10285 від 18.05.2021.

Підтвердженням того, що Омельченко Олександр Миколайович є адвокатом свідчать свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 8275/10 від 08.10.2019.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору гонорар (винагорода) адвоката за надання правової допомоги по даному договору становить 2.500,00 грн без ПДВ.

Згідно з п. 2.3 вказаного договору оплата гонорару здійснюється клієнтом готівкою або шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок адвоката на підставі рахунку-фактури, який готується та надається клієнту адвокатом.

Оплата гонорару здійснюється клієнтом протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання рахунку-фактури від адвоката (п. 2.4 наведеного договору).

Згідно з п. 5.1 договору акт приймання-передачі наданих послуг, підписаний сторонами, є єдиним належним доказом, що підтверджує факт надання адвокатом правової допомоги, передбаченої умовами цього договору. Акт містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Адвокатом виставлено позивачу рахунок-фактуру № 27/УП/21 від 17.08.2021 на суму 2.500,00 грн.

17.08.2021 між адвокатом та позивачем складено акт приймання-передачі наданих юридичних послуг № 01/УП/21-27 та детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 17.08.2021, згідно яких вартість наданих послуг становить 2.500,00 грн.

В якості доказів здійснення оплати позивачем послуг адвоката надано платіжне доручення № 307589983 від 17.08.2021 на суму 2.500,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката посилаючись на неспівмірність його розміру зі складністю спору.

Разом з цим, відповідачем не підтверджено жодними засобами доказування неспівмірність розміру витрат.

Суд приходить до висновку про відповідність заявленого позивачем розміру витрат на професійну правову допомогу критеріям, що визначені ст. 126 Господарського процесуального кодексу України та не вбачає підстав для його зменшення.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, оплату наданих послуг, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, господарський суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача на правову допомогу покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 2.497,50 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б, ) 47.880 (сорок сім тисяч вісімсот вісімдесят) грн 00 коп. основного боргу, 76 (сімдесят шість) грн 74 коп. інфляційних втрат, 2.267 (дві тисячі двісті шістдесят сім) грн 73 коп. витрат по сплаті судового збору, 2.497 (дві тисячі чотириста дев`яносто сім) грн 50 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова