ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
СУДОВИЙ НАКАЗ
06.10.2021 Справа № 911/2672/21
м. Запоріжжя Запорізької області
Суддя Господарського суду Запорізької області Проскуряков Кирило Валеріанович розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод» № 64юр від 06.08.2021 (вх. № 3076/08-07/21 від 04.10.2021) про видачу судового наказу
про стягнення заборгованості у розмірі 28 690,25 грн.,
04.10.2021 від господарського суду Київської області до господарського суду Запорізької області на підставі ч. 3 ст. 30 ГПК України надійшла заява Приватного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод» № 64юр від 06.08.2021 (вх. № 3076/08-07/21 від 04.10.2021) про видачу судового наказу щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МОРІС ДЖАМП» основної заборгованості у розмірі 28 690,25 грн.
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021 вказану заяву передано для розгляду судді Проскурякову К.В.
Згідно зі статтею 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
В обґрунтування заяви Приватне акціонерне товариство «Запорізький автомобілебудівний завод» посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «МОРІС ДЖАМП» умов договору суборенди № 20/06/19 від 21.06.2019 на загальну суму 28 690,25 грн.
Орендар належно виконав свої зобов`язання за договором та передав у користування суборендарю відповідне майно. Проте, в порушення умов договору, починаючи з лютого 2020 року суборендар виконував свої зобов`язання по сплаті орендних платежів неналежним чином та станом на 01.03.2020 його заборгованість склала 31 023,17 грн.
31.03.2020 сторонами було підписано акт № па-0001036 здачі приймання-робіт (послуг з оренди) за березень 2020 та боржнику був виставлений рахунок-фактура № па-0001353 від 31.03.2020 на суму 15 527,08 грн.
31.03.2020 між сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору про дострокове розірвання договору оренди. Майно було повернуто боржником згідно акту приймання-передачі майна від 31.03.2020. В гарантійному листі від 09.04.2020 боржник підтвердив наявність заборгованості за договором суборенди № 20/06/19 від 21.06.2019 на суму 36 456,07 грн. та зобов`язався здійснити погашення до кінця квітня 2020.
Зазначені вище зміни також підтверджуються даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витяги з якого додані до заяви № 64юр від 06.08.2021.
В порушення умов договору, станом на момент звернення до суду з вказаною заявою, у суборендаря існує заборгованість на загальну суму 28 690,25 грн.
На підтвердження наявності господарських відносин між сторонами, стягувачем надано суду письмовий суборенди № 20/06/19 від 21.06.2019, отже спір стосується грошової вимоги та заявлена до стягнення з боржника сума основної заборгованості в розмірі 28 690,25 грн., не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн.).
На підтвердження наявності заборгованості стягувачем надано копії: рахунок-фактур № па-0000803 від 29.02.2020 на суму 15 527,08 грн., № па-0001353 від 31.03.2020 на суму 15 527,08 грн., акту № па-0000549 здачі-прийняття робіт (послуг) від 29.02.2020 на суму 15 527,08 грн., додаткової годи № 1 від 31.03.2020 до договору суборенди № 20/06/19 від 21.06.2019, гарантійного листа ТОВ «ЕКОТЕФ» № б/н від 09.04.2020 на ім`я ПрАТ «ЗАЗ».
Крім того, ні у заяві, ні в додатках до неї не міститься клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, а отже суд приходить до висновку про можливість розгляду вказаної заяви в порядку наказного провадження.
Відповідно до ч. 4. ст. 152 ГПК України суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
У п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зазначено, що місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Відповідно до вимог ст. 149 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для подання позовної заяви.
Згідно із ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України передбачено право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
За визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.
Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного Господарського процесуального кодексу України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.
Словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.
Тому до спорів, предметом яких є стягнення коштів щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України.
Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості зі сплати суборендної плати в період лютий - березень 2020 року за договором суборенди № 20/06/19 від 21.06.2019 за користування нежитловими приміщеннями з системами енергопостачання загальною площею 534,2 кв м, що знаходяться за адресою: Україна, м. Запоріжжя, вул. Чубанова, 5.
Оскільки правила виключної підсудності поширюються на спір щодо стягнення коштів зі сплати суборендної плати за користування нерухомим майном, а підсудність справ господарському суду у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна визначається за правилами ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, то дана справа у відповідності до ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України підлягає розгляду господарським судом за місцезнаходженням майна, яке знаходиться в місті Запоріжжя.
Розглянувши вказану заяву, судом не виявлено підстав передбачених ст. 152 Господарського процесуального кодексу України для відмови у видачі судового наказу, отже заявлені вимоги підлягають задоволенню.
На підставі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного Кодексу України, ст. 216 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що заява Приватного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод» № 64юр від 06.08.2021 (вх. № 3076/08-07/21 від 04.10.2021) про видачу судового наказу підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 147, 148, 154, 155 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
3. Копію судового наказу та копію заяви Приватного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод» № 64юр від 06.08.2021 про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами надіслати Товариству з обмеженою відповідальністю «МОРІС ДЖАМП» (боржнику).
4. Оригінал судового наказу після набрання ним законної сили надіслати стягувачу.
Дата набрання судовим наказом законної сили: ________ 20 .
Строк пред`явлення судового наказу до виконання: ________ 20 .
Дата видачі судового наказу стягувачу: ________ 20 .
Суддя К.В. Проскуряков
Суд роз`яснює, що згідно із приписами п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України, під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 157 ГПК України, боржник має право протягом 15 днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Заява про скасування судового наказу подається в суд в письмовій формі.
Згідно із ч. 1 ст. 159 ГПК України, у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом 5 днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.
Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.