РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.09.2021Справа № 904/951/21

За позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії

«Придніпровська залізниця»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про зобов`язання вчинити дії та стягнення 115.258,23 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

за участю представників сторін

від позивача Баранецька М.Р.., адвокат за довіреністю № 1-2531 від 10.12.2020

від відповідача Подобайло І.В, самопредставництво

від третьої особи не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

09.02.2021 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про

- зобов`язання Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» повернути Акціонерному товариству «Укртрансгаз» в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 13,737 тис.куб.м;

- стягнення з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 115.258,23 грн, що є вартість безпідставно набутого майна - природний газ в обсязі 13,737 тис.куб.м.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що відповідачем в період з березня по квітень 2016 року було здійснено відбір природного газу в обсязі 13,737 тис.куб.м., власником якого був позивач. Проте, оскільки у відповідача та позивача на відповідний період не було жодних договірних відносин, відповідач зобов`язаний повернути безпідставно набуте майно. Позивач вказує, що якщо буде встановлено відсутність у відповідача безпідставно набутих обсягів природного газу, то останній, на підставі ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України зобов`язаний відшкодувати вартість такого майна, що становить 115.258,23 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області № 904/951/21 від 15.02.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

09.03.2021 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2021 відкрито провадження у справі № 904/951/21 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

01.04.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що відповідач не підключений безпосередньо до газової мережі позивача, тому не є прямим споживачем та відповідно фізичне отримання газу відповідачем неможливе. так, спірний газ якщо і був отриманий у вказаному обсязі повинен був бути переданий позивачем оператору газорозподільної системи, а ним в свою чергу, вже відповідачу. При цьому, належним доказом факту передачі природного газу між оператором газотранспортної системи та оператором газорозподільної системи є відповідний акт приймання-передачі, який позивачем не подано разом з позовною заявою. З наданого позивачем реєстру обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з НАК «Нафтогаз України» із ПАТ «Дніпрогаз» за березень 2016 року (у цьому реєстрі відповідач вказаний у переліку за № 97) та реєстру обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з НАК «Нафтогаз України» із ПАТ «Дніпрогаз» за квітень 2016 року (у цьому реєстрі відповідач вказаний у переліку за № 80) вбачається, що відповідний обсяг природного газу був використаний за договором з НАК «Нафтогаз України» із ПАТ «Дніпрогаз». Отже, відповідач вважає, що позивачем не доведено безпідставність як передачі природного газу в обсязі 13,737 тис.куб.м з його газотранспортної системи споживачу так і безпідставність отримання цього газу. Крім цього, відповідач вважає, що строк позовної давності для звернення до суду із позовними вимогами сплинув у квітні-травні 2019 року, у зв`язку з чим просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

01.04.2021 від відповідача до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності.

08.04.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, разом з якою останнім подано заяву про розгляд справи № 904/951/21 за правилами загального позовного провадження. У відповіді на відзив позивач зазначає, що здійснений відповідачем відбір природного газу в обсязі 13,737 тис.куб.м з ресурсу позивача за відсутності у відповідача постачальника природного газу за спірний період та будь-яких договірних відносин з позивачем вказує на наявність умов, що є підставою для застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України. Відповідач зазначаючи, що спірний обсяг газу ним було використано по договору з НАК «Нафтогаз України» не надає суду жодного доказу на підтвердження обставин, якими він заперечує проти позовних вимог, зокрема факт правомірного отримання природного газу від постачальника (договір, акти приймання-передачі газу на виконання такого договору). Також позивач зазначає, що строк позовної давності було пропущено з поважних причин, оскільки позивач протягом 2016-2019 років намагався захистити свої порушені права у спосіб передбачений нормами спеціального законодавства шляхом пред`явлення вимог до АТ «НАК «Нафтогаз України» по оплаті послуг балансування, а тому строк позовної давності має рахуватися не з моменту, як позивач дізнався про порушення свого права, а з моменту, як позивач довідався саме про особу, яка його порушила.

Також разом з відповіддю на відзив позивачем подано до суду клопотання, на підставі ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2021 справу № 904/951/21 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Вказані матеріали надійшли до Господарського суду міста Києва 04.06.2021.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2021 для розгляду справи визначено суддю Сівакову В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2021 вирішено справу № 904/951/21 розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі; підготовче засідання призначено на 06.07.2021; залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

06.07.2021 третьою особою у підготовчому засіданні заявлено усне клопотання про оголошення перерви в підготовчому засіданні, для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи та подати пояснення щодо позову.

В підготовчому засіданні 06.07.2021 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 19.08.2021.

28.07.2021 третьою особою до суду подано пояснення по справі, відповідно до яких позовні вимоги підтримує повністю.

17.08.2021 від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку з неможливістю направити повноважного представника в засідання суду, який перебуває у відпустці.

В підготовчому засіданні 19.08.2021 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, про відмову в задоволенні клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання, з огляду на наступне

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника.Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджують факт відсутності у позивача, як юридичної особи, можливості направити іншого представника у судове засідання.

Суд приходить до висновку, що зазначені позивачем обставини не є поважними, а отже відсутні підстави для відкладення підготовчого засідання.

В підготовчому засіданні 19.08.2021 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 07.09.2021.

В судовому засіданні 07.09.2021 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 21.09.2021.

Позивач в судовому засіданні 21.09.2021 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 21.09.2021 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 21.09.2021 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 30.09.2021.

В судовому засіданні 30.09.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.04.2015 між Акціонерним товариством «Укртрансгаз» (покупець, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець, третя особа) укладено договір про закупівлю природного газу № -ВТВ (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві у 2015 році природний газ (далі - газ), а продавець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцеві у квітні-грудні 2015 року газ в загальному обсязі 1 827 749, 736 тис.куб.м газу, у числі по місяцях та кварталах: квітень 170 000,000 тис.куб.м, травень 170 000,000 тис.куб.м, червень 170 000,000 тис.куб.м, липень 160 000,000 тис.куб.м, серпень 170 000,000 тис.куб.м, вересень 170 000,000 тис.куб.м, жовтень 250 000,000 тис.куб.м, листопад 260 000,000 тис.куб.м, грудень 307 749,736 тис.куб.м.

У відповідності до п. 3.3 договору приймання-передачі газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2016 продавець передав, а покупець прийняв природний газ для балансування у обсязі 58 396,825 тис.куб.м та згідно з актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 продавець передав, а покупець прийняв природний газ для балансування у обсязі 13 810,676 тис.куб.м.

Згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2016 продавець передав, а покупець прийняв природний газ для забезпечення власних виробничо-технологічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат у обсязі 115 129,089 тис.куб.м та згідно з актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 продавець передав, а покупець прийняв природний газ для забезпечення власних виробничо-технологічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат у обсязі 21 154,528 тис.куб.м.

Спір виник внаслідок того, що відповідач незважаючи на відсутність будь-яких підстав для відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір 13,737 тис.куб.м природного газу, а саме в березні 2016 року в розмірі 12,502 тис.куб.м та в квітні 2016 року - 1,235 тис.куб.м.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Законом України «Про ринок природного газу» визначено правові засади функціонування ринку природного газу України.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Згідно п. 5 гл. 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи (в редакції чинній на момент відбору природного газу) під несанкціонованим відбором природного газу розуміється - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.

Номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).

Таким чином, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства, за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженого обсягу газу - номінації, фактичний відбір останнім обсягу газу, може вважатися несанкціонованим відбором природного газу.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі; у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Згідно зі ст. 400 Цивільного кодексу України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку, заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Для відбору відповідачем у березні та квітні 2016 року природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, через газорозподільну систему, оператором якої є АТ «Дніпрогаз», відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання, як це передбачено абз. 2 п. 3 глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи та п. 10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015.

Однак, відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин із позивачем здійснив відбір в обсязі 13,737 тис.куб.м. природного газу, що підтверджується наступними документами:

Звітами АТ «Дніпрогаз» про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за березень, квітень 2016 року, в яких в графі «Фактично спожитий обсяг за місяць всього» по рядку «Категорія/Назва постачальника» вказано фактично відібраний з газотранспортної системи в березні 2016 року обсяг природного газу в розмірі 13,985 тис.куб.м та в квітні 2016 року - 1,920 тис.куб.м.

Реєстрами обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з НАК «Нафтогаз України» в мережах ПАТ «Дніпрогаз» за березень та квітень 2016 року підтверджується, що відповідачем використано обсяг газу згідно алокації за березень 2016 року - 12,502 тис.куб.м та за квітень 2016 року - 1,235 тис.куб.м.

Інформацією про надходження на точках входу, та розподіл по точках виходу обсягів природного газу віднесених до операторів газорозподільних мереж із зазначенням обсягів небалансу за березень, квітень 2016 року обсяг небалансу, в т.ч. без підтверджених номінацій Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» складає 12,502 тис.куб.м та відповідно 1,235 тис.куб.м.

Доказів правомірності підстав відбору природного газу в березні та квітні 2016 року (договору, актів приймання-передачі природного газу за спірний період, заявок замовника послуг транспортування, наданих оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу) відповідачем суду не надано.

Отже, матеріали справи свідчать, що відповідач дійсно без належних підстав для відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір 13,737 тис.куб.м природного газу.

Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач заперечуючи проти позову просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Предметом даного спору є вимога позивача про стягнення вартості безпідставно набутого в березні, квітні 2016 року майна - природного газу в обсязі 13,737 тис.куб.м, суд зазначає, що позивач в силу приписів Закону України «Про ринок природного газу» є суб`єктом ринку природного газу, а саме Оператором газотранспортної системи, на якого покладено обов`язок здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб.

Наведене дозволяє дійти висновку, що позивач на підтвердження факту звернення до суду із даними позовними вимогами у межах трирічного строку позовної давності повинен надати такі докази, які підтверджують вжиття позивачем заходів з метою встановлення особи, якою безпідставно було відібрано природний газ із газотранспортної системи. Так, позивачем додано до позовної заяви звіти та реєстри, складені ПАТ «Дніпрогаз», проте, не зазначено чому вказані звіти не могли бути отримані позивачем на запит ще у квітні та травні 2016 року. Наведене, дозволяє суду дійти висновку про наявність у АТ «Укртрансгаз» можливості довідатись про порушення своїх прав, починаючи з квітня та травня 2016 року, а отже, з цього періоду і слід відраховувати трирічний строк позовної давності. Таким чином трирічний строк для звернення до суду сплинув у квітні та травні 2019 року, проте позивач звернувся з даним позовом у лютому 2021 року.

Суд відхиляє доводи позивача, що про порушення своїх прав саме відповідачем позивач дізнався лише після формування в Україні в 2018-2019 роках незадовільної практики, оскільки наявність спору між позивачем та третіми особами або необґрунтованість позовних вимог до певного відповідача не впливає на обчислення та перебіг строку позовної давності.

Отже, заява відповідача про застосування строків позовної давності приймається судом до уваги, оскільки суд на підставі досліджених доказів установив, що право позивача на захист якого він просить відповідачем порушено, а тому приймається рішення про відмову у задоволенні позову через пропуск строку позовної давності.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» не підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 07.10.2021.

СуддяВ.В. Сівакова