ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Справа № 915/1148/21

м. Миколаїв

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМЕКСПО»,

(88000, м.Ужгород, вул.Перемоги, буд. 35, кв. 24, ;

електронна адреса: , представник позивача - Хом?як Віктор Петрович, ел.пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМБЄР ПЛЮС»,

(54028, м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 81/15, )

Суддя Ткаченко О.В.

Секретар судового засідання Сулейманова С.М.

Представники:

від позивача: Хом?як В.П., за ордером.

від відповідача:

СУТЬ СПОРУ: стягнення 49650,0 грн.

ТОВ «ІМЕКСПО» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 30.06.2021р., в якій просить суд стягнути з ТОВ «ЕМБЄР ПЛЮС» 45190,88 грн. заборгованості за договором №04/2020 від 07.07.2020р., 579,0 грн. 3% річних за користування чужими грошовими коштами, 2651,97 грн. пені та 1227,81 грн. інфляційного збільшення боргу. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу від 04/2020 від 07.07.2020р. в частині оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою суду від 27.07.2021р. позову було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами; запропоновано позивачу у строк до 13.08.2021р. надати суду копію видаткової накладної РН 146 від 02.12.2020р. та ТТН 129 від 02.12.2020р.; визначено відповідачу 5-денний строк від дня отримання даної ухвали для подання до суду заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

30.08.2021р. від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачем зазначено, що станом на 30.08.2021р. від відповідача відзиву не отримано, копію ухвали суду від 27.07.2021р. про відкриття провадження у справі позивач отримав 25.08.2021р.

Ухвалою суду від 07.09.2021р. клопотання позивача було задоволено, повідомлено учасників справи, що розгляд справи відбудеться 28.09.2021р.

03.09.2021р. від позивача до суду надійшли додаткові документи на виконання ухвали суду від 27.07.2021р.

В судовому засіданні представник позивача підтримує позов, просить суд його задовольнити.

Відповідач відзиву на позов не надав, заперечень проти позову не висловив.

Ухвала суду від 07.09.2021р., надіслана на адресу відповідача, повернулась до суду з відміткою органу поштового зв`язку «Адресат відсутній за даною адресою».

Судом встановлено, що адреса відповідача, зазначена ним у позові, є адресою місцезнаходження відповідача, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За таких обставин, відповідач вважається належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України".)

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно до приписів ст. 240 ГПК України в судовому засіданні було підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд, -

встановив:

07 липня 2020 року за №04/2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Імекспо», як продавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю «Ембер Плюс», як покупцем, був укладений договір продажу товару, відповідно до умов якого, продавець зобов`язався згідно заявок покупця поставити (передати) покупцю товар в асортименті, кількості та за ціною, згідно специфікації та видаткової накладної, якість якого відповідає стандартам і технічним умовам виробника, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продавцю вартість проданого (поставленого) товару, у строки та в порядку передбачені договором (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Умовами п. 2.1 договору його учасники узгодили, що постачання товару здійснюється продавцем на умовах поставки DDP (в редакції «Інкотермс-2010») - склад покупця за адресою м.Миколаїв, вул. Мала Морська, 106.

Відповідно до п. 3.1 договору, покупець зобов`язався сплатити ціну (вартість) товару протягом 21 календарного дня з моменту приймання товару.

Позивач, на виконання умов договору, 02 грудня 2020 року поставив відповідачу товар (напої безалкогольні в асортименті) на загальну суму 55190,88 грн.

Відповідач, в порушенням умов договору та чинного законодавства України, товар прийняв, однак підписувати видаткову накладну відмовився.

Позивач направив відповідачу видаткову накладну для належного оформлення із супровідним листом, про що свідчать надані суду копія накладної №945 та опис вкладення в поштове відправлення (а.с.34).

Як вбачається з сайту АТ «Укрпошта», вказане поштове відправлення повернулось без вручення з відміткою органу поштового зв`язку «За закінченням терміну зберігання».

Натомість, позивач надав суду товарно-транспортну накладну перевізника - ТОВ «Рабен Україна», який здійснював перевезення даного товару за замовленням позивача (а.с.14).

З даної товарно-транспортної накладної вбачається, що автомобільний перевізник ТОВ «Рабен Україна» за замовленням ТОВ «Імекспо» прийняв у пункті навантаження (ТОВ «Імекспо» вул.Тупікова, 18, с.Розівка, 88000) вантаж - безалкогольні напої вагою брутто 1970, супровідні документи - РН146 від 02.12.2020р., ТТН 129 від 02.12.2020р., та здійснив їх перевезення до вантажоодержувача - ТОВ «Ембер Плюс» пункту розвантаження - м.Миколаїв, вул. Мала Морська, 106, 54028. Вантаж був прийнятий, про що свідчить відповідна відмітка про одержання у графі «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача) з відбитком печатки.

Господарський суд вважає за доцільне зазначити, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару в господарській діяльності покупця). У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВС від 4.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18.

Позивачем надано суду копію платіжного доручення №1292 від 25.01.2021р. про оплату відповідачем із зазначеного у гарантійному листі рахунку на рахунок ТОВ «Імекспо» коштів в сумі 10000,0 грн. (а.с.17).

Також позивачем додатково до вказаної товарно-транспортної накладної надано суду копію гарантійного листа ТОВ «Ембер Плюс» б/н від 03.02.2021р. (а.с.18), з якого вбачається, що відповідач підтвердив факт отримання товару від ТОВ «Імекспо» на суму 45190,88 грн. та гарантував здійснення оплати з розрахункового рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» у сумі 45190,88 до 28.02.2021р.

Станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом залишок боргу складає 45190,88 грн.

Згідно з приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з приписами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За нормами статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати в тому числі з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

На підставі ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, а також статті 193 Господарського кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні представник позивача пояснив суду, що між ним та відповідачем існує лише один договір купівлі-продажу, і, відповідно, усі поставки та проплати, відбувались в межах даного договору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що докази. надані позивачем, підтверджують про фактичне переміщення товару, яке відбулось 02.12.2020р. в межах договору від 07.07.2020р. №04/2020 та отримання даного товару відповідачем.

Станом на дату розгляду справи, відповідач не надав суду доказів, що спростовують твердження позивача або доказів сплати заборгованості за спірним договором.

За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про сплату основного боргу в сумі 45190,88 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Окрім суми основного боргу позивач на підставі п.4.2 договору нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну оплату товару за період з 26.01.2021р. по 01.07.2021р. у загальній сумі 2651,97 грн.

Суд перевірив розрахунок пені та встановив, що він виконаний арифметично вірно.

Відповідач не оспорив заявлені вимоги позивача в цій частині.

З огляду на це, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також в силу приписів ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача втрати від інфляції за період з лютий-червень 2021 року у загальному розмірі 1227,81 грн. та 3% річних за період з 26.01.2021р. по 01.07.2021р. в сумі 579,0 грн.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних.

За перевіркою суду, позивач нарахування інфляційних втрат та процентів річних виконав правильно, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судовий збір у сумі 2270,0 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМБЄР ПЛЮС», (54028, м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 81/15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМЕКСПО», (88000, м.Ужгород, вул.Перемоги, буд. 35, кв. 24, ) 45190,88 грн. основного боргу, 579,0 грн. - 3% річних, 1227,81 грн. грн. втрат від інфляції, та 2651,97 грн. пені, а також 2270 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею 05.10.2021р.

Суддя О.В. Ткаченко