РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.07.2021Справа № 910/6970/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Данилової М.В., при секретарі судового засідання Габораку О.М., розглянувши загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Керівника Житомирської окружної прокуратури (10014, м. Житомир, вул. Леха Качинського, 2) в інтересах держави в особі Житомирської міської ради (10014, м. Житомир, майдан імені С.П. Корольова, 4/2) та Комунального підприємства "Житомирське трамвайно-тролейбусне управління" Житомирської Міської ради (10025, м. Житомир, вул. Вітрука, 11)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп" (01010, м. Київ, Хрестовий провулок, буд. 2, оф. 405)

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

Представники сторін:

від прокуратури: Жовтун Н.Б.,

від позивача-1: не з`явилися,

від позивача-2: не з`явилися,

від відповідача: не з`явилися,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29 квітня 2021 року до Господарського суду міста Києва від Керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради (позивач-1) та Комунального підприємства "Житомирське трамвайно-тролейбусне управління" Житомирської міської ради (позивач-2) надійшла позовна заява №1401 від 26.04.2021 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп" (відповідач), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

- визнати недійсною додаткову угоду №1 від 09.04.2019 року до договору поставки №6СК/ЛТ-265 від 29.01.2019 року, укладену між Комунальним підприємством "Житомирське трамвайно-тролейбусне управління" Житомирської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп";

- визнати недійсною додаткову угоду №2 від 02.05.2019 року до договору поставки №6СК/ЛТ-265 від 29.01.2019 року, укладену між Комунальним підприємством "Житомирське трамвайно-тролейбусне управління" Житомирської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп";

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп" на рахунок Комунального підприємства "Житомирське трамвайно-тролейбусне управління" Житомирської міської ради безпідставно набуті грошові кошти на суму 154 852, 56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірними додатковими угодами зменшено ціну договору та за відсутності належного документального обґрунтування підвищено вартість одиниці закуповуваного товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/6970/21 здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.06.2021 року.

31 травня 2021 року через відділ діловодства суду від позивача-1 надійшли письмові пояснення по справі.

01 червня 2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив.

В підготовчому засіданні 02.06.2021 року оголошено перерву на 07.07.2021 року.

10 червня 2021 року через відділ діловодства суду від Житомирської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив.

11 червня 2021 року через відділ діловодства суду від позивача-1 надійшла відповідь на відзив.

30 червня 2021 року через відділ діловодства суду від позивача-1 надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 07.07.2021 року за відсутності представника Житомирської міської ради. Також, позивач-1 зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги повністю.

06 липня 2021 року через відділ діловодству суду від позивача-2 надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 07.07.2021 року за відсутності його представника. Крім того, відповідач-2 зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

07 липня 2021 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.07.2021 року.

В судове засідання з`явився прокурор по справі, який підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання 28.07.2021 року не з`явився, відзиву, про місце, дату та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2018 року Комунальним підприємством «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель оприлюднено оголошення №UA-2018-12-22-001951-с про проведення відкритих торгів за предметом «Паливо дизельне класу ЄВРО-5 по смарт-картках (140 000 літрів)» очікуваною вартістю 4 060 000,00 грн.

Згідно протоколу засідання тендерного комітету позивача-2 №3 від 17.01.2019 року найбільш економічно вигідною визнано тендерну пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп», визначено останнє переможцем торгів та прийнято рішення про намір укладення з ним договору про закупівлю.

29 січня 2019 року між позивачем-2 та ТОВ «Манго-Груп» укладено договір поставки №6СК/ЛТ-265, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити 140 тисяч літрів дизельного палива класу Євро-5 по смарт-картках за ціною 24,96 гривень за 1 літр, тобто на загальну суму 3 494, 00 грн.

09 квітня 2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору поставки №6СК/ЛТ-265 від 29.01.2019 року, якою ціна за 1 літр дизельного палива підвищена до 25,68 гривень з одночасним зниженням загальної кількості товару до 136 074,767 літрів.

Підставою укладення вказаної додаткової угоди слугував лист ТОВ «Манго-Груп» №204 від 25.03.2019 року, яким з посиланням на висновки експерта Запорізької торгово-промислової палати №И-3 від 24.01.2019 року та №И-14 від 21.03.2019 року запропоновано підвищити ціну закуповуваного товару на 70 копійок за 1 літр.

Відповідно до висновку експерта Бердянського невідокремленого відділення Запорізької торгово-промислової палати Замараева Д.П. №И-14 від 21.03.2019 року, ринкова вартість дизельного палива станом на 21 березня 2019 року перебувала в діапазоні між 25,59 грн./літр (мінімальна вартість) та 29,99 грн./літр (максимальна вартість).

Згідно висновку цього ж експерта №И-3 від 24.01.2019 року, ринкова вартість дизельного пального на 24 січня 2019 року перебувала в діапазоні між 26,59 грн./літр (мінімальна вартість) та 29,99 грн./літр (максимальна вартість).

02 травня 2019 року між ТОВ «Манго-Груп» та позивачем-2 укладено додаткову угоду №2 до договору поставки №6СК/ЛТ-265 від 29.01.2019 року, згідно якої ціна за одиницю товару зросла до 28,2 гривень за літр, а його кількість зменшена до 123 914, 89 грн.

Підставою для укладення зазначеної додаткової угоди слугував лист ТОВ «Манго-Груп» №290 від 25.04.2019 року про збільшення суми, визначеної у договорі на 2,52 гривень за 1 літр дизпалива.

До вказаного листа було додано висновок експерта Бердянського невідокремленого відділення Запорізької торгово-промислової палати №И-17 від 01.04.2019 року та№И-24 від 22.04.2019 року.

Відповідно до висновку експерта Бердянського невідокремленого відділення Запорізької торгово-промислової палати Замараева Д.П. №И-17 від 01.04.2019 року, ринкова вартість дизельного палива станом на 01 квітня 2019 року перебувала в діапазоні між 25,89 грн./літр (мінімальна вартість) та 30,49 грн./літр (максимальна вартість).

Висновком експерта Бердянського невідокремленого відділення Запорізької торгово-промислової палати Замараева Д.П. №И-24 від 22.04.2019 року передбачається, що станом на 22 квітня 2019 року ринкова вартість дизельного палива перебувала в діапазоні між 26,13 грн./літр (мінімальна вартість) та 30,49 грн./літр (максимальна вартість).

Зі змісту додаткових угод №1 від 09.04.2019 року та №2 від 02.05.2019 року вбачається, що їх укладення сторонами обґрунтовано дією пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (Закон).

Суд зазначає наступне.

Частиною 4 ст. 36 цього Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції чинній на момент укладення відповідних додаткових угод) імперативно визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім визначеного цією частиною статті переліку випадків.

Згідно п. 2 цієї статті передбачається можливість зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

З викладеного вбачається, що належним підтвердженням наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», можуть слугувати лише документи, що наводять обґрунтований аналіз змін ціни на ринку на відповідний товар за час дії договору, а не надають інформацію про вартість цього товару станом на певну дату, як це має місце у висновках експерта Бердянського невідокремленого відділення Запорізької торгово-промислової палати №И-3 від 24.01.2019 року, №И-14 від 21.03.2019 року, №И-17 від 01.04.2019 року та №И-24 від 22.04.2019 року.

Суд зауважує, що існування різниці між ціною на закуповуваний товар, запропонованою учасником відкритих торгів та середньою ринковою ціною на цей товар, остання сама по собі не свідчить про наявність коливання ціни на ринку, а лише про подання учасником на власний ризик та відповідальність тендерної пропозиції за ціною, що не відповідає ринковій.

Крім того така невідповідність не позбавляє переможця торгів обов`язку виконувати умови поставки товару, на якій той добровільно погодився при подачі тендерної пропозицію та підписанні договору про закупівлю.

З матеріалів справи вбачається, що місцевою прокуратурою встановлено, що за час дії договору поставки №6СК/ЛТ-265 від 29.01.2019 року, ринкова ціна на дизельне паливо не змінювалася у тих обсягах, що створювали би підстави для підвищення ціни на закуповуване дизельне паливо.

Відповідно до Положення про Держану службу статистики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №481 від 23.09.2014 року, Держстат є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики, одним з основних завдань якого є реалізація державної політики у сфері статистики. Держстат України відповідно до покладених на нього завдань організовує і проводить державні статистичні спостереження за соціально-економічними та демографічними явищами, екологічною ситуацією в Україні та в регіонах шляхом збирання форм державної статистичної звітності та проведення спеціально організованих статистичних спостережень.

Згідно інформації про середні споживчі ціни на товари (послуги) по Житомирській області у 2019 року, що розміщена на веб-порталі Державної служби статистики України та знаходиться у вільному доступі за посиланням http://www.ukrstat.gov.ua/, ціна на один літр дизельного палива у січні 2019 року становила 28,78 гривень, у квітні цього року - 28,70 гривень, а у травні - 29,88 гривень.

Таким чином, відомості спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері статистики, що систематично здійснює державні статистичні спостереження та відповідальний за їх результати, дозволяють дійти висновку про підвищення у травні 2019 року у порівнянні з січнем цього ж року ціни на дизельне паливо на споживчому ринку регіону не більше ніж на 3,8 відсотка.

Отже, при укладенні додаткової угоди №2 від 02.05.2019 року до договору поставки №6СК/ЛТ-265 від 29.01.2019 року ціна на закуповуване дизельне паливо могла бути підвищена сторонами пропорційно до існуючого коливання, тобто не більше 3,8%, а її підвищення на 10% не відповідає вимогам Закону України «Про публічні закупівлі».

Щодо додаткової угоди №1 від 09.04.2019 року суд зазначає, що її укладення, враховуючи відсутність підвищення ринкової ціни на закуповувані товари у період з 29.01.2019 року по 09.04.2019 року також є таким, що не має нормативних підстав, що встановлені п. 2 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

З укладених між сторонами додаткових угод вбачається, що ними змінено не лише ціну одиниці закуповуваного товару, а і його загальну кількість, шляхом зменшення обсягу постачання дизельного палива на 16 085,11 літрів.

Прокурор зазначає, що позивачем-1 та ТОВ «Манго-Груп» поряд з ціною фактично змінено і предмет договору, що в силу дії частини першої статті 638 Цивільного кодексу України є істотною умовою договору, а відтак на нього також поширюються вимоги статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Посилаючись на вказані обставини, прокурор вказує на наявність підстав для визнання додаткових угод до договору недійсними.

Крім того, зважаючи на те, що первісний договір поставки №6СК/ЛТ-265 від 29.01.2019 не оспорюється, грошові кошти отримані відповідачем понад ціну, що ним передбачена та за рахунок неправомірного укладення додаткових угод, за твердженням прокурора, підлягає поверненню позивачу-1 на суму в розмірі 154 852, 56 грн.

Як свідчать обставини справи, сторони уклали договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», який визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на момент укладення Договору та спірної додаткової угоди до нього) визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на момент укладення Договору та спірних додаткових угод до нього) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі; 5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

Таким чином, 36 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватись виключно у випадках, визначених ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 року № 3302-06/34307-06 «Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю» роз`яснено, що згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. При цьому, норма пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар. Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої статті 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов. Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Ураховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Як встановлено судом, станом на момент підписання договору сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за Договором відповідно до вимог ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі».

Так, у п.п. 2.1 договору сторонами узгоджено загальну кількість товару, що становить 14 000, 00 літрів.

Підпунктом 4.1. договору поставки сторони погодили, що ціна договору становить 3 494 400 грн.

Внаслідок укладення спірних додаткових угод ціну природного газу змінено з 9 780, 00 грн. до 11 830, 00 грн. за 1000 куб.м, що становить 20,9 % від первинної ціни. Відповідно, об`єм газу, який підлягав поставці було зменшено, порівняно з погодженим під час закупівлі.

Внаслідок укладення спірних додаткових угод до договору поставки №6СК/ЛТ-265 від 29.01.2019 року сторонами було змінено не лише ціну одиниці закуповуваного товару, а і його загальну кількість, шляхом зменшення обсягу постачання дизельного палива з 140 тисяч літрів на 16 085, 11 літрів.

Суд зазначає, що для прийняття рішення про збільшення ціни товару у замовника повинні бути обґрунтовані підстави, зокрема, надані постачальником підтвердження (довідка, експертний висновок) компетентних органів (установ, організацій) про підвищення цін на ринку відповідної продукції. Згідно з роз`ясненням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим. Перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, не є вичерпним.

Суд зазначає, що матеріали справи не підтверджують коливання ціни на дизельне паливо з 29.01.2019 року по 09.04.2019 року.

Відповідно до інформацієї Головного управління статистики у Житомирській області, ціна за 1 літр дизельного палива у січні 2019 року становила 28, 78 грн., у квітні 28, 70 грн., а у травні - 29, 88 грн.

При укладенні додаткової угоди №2 від 02.05.2019 року до договору поставки, сторони могли підвищити ціну пропорційно до існуючого коливання, тобто не більше ніж на 3,8%.

При укладенні додаткової угоди №1 від 09.04.2019 року були відсутні підвищення ринкової ціни на закуповувані товари у період з 29.01.2019 року по 09.04.2019 року.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження ринкової вартості дизельного палива на момент укладення договору, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни з 29.01.2019 року - дата укладення договору до дати укладення спірних додаткових угод.

Отже, коливання ціни на природний газ у період з дати укладення договору до дати укладення спірних додаткових угод, відповідачем не доведено.

Таким чином, необхідність внесення вищевказаних змін не можна вважати обґрунтованою та такою, що підтверджено документально, оскільки у наявних у справі довідках відсутня інформація щодо коливання ціни на ринку газу у квітня-травні 2019 року в сторону збільшення. З них також неможливо відслідкувати динаміку цін, а отже і встановити її рух.

За таких обставин, укладені додаткові угоди до договору поставки не відповідають вимогам ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на момент укладення Договору та спірних додаткових угод до нього).

При цьому, можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на момент укладення Договору та спірної додаткової угоди до нього).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За таких обставин, враховуючи, що додаткову угоду №1 від 09.04.2019 року та додаткову угоду №2 від 02.05.2019 року до договору поставки №6СК/ЛТ-265 віл 29.01.2019 року укладено всупереч вимогам Закону України «Про публічні закупівлі», вимоги Заступника керівника Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури про визнання недійсними вказаних пунктів додаткових угод є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог прокурора про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів на суму 154 852, 56 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частиною 2 ст. 208 Господарського кодексу України передбачено, що у разі визнання недійсним зобов`язання, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Зазначене кореспондується з вимогами ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України, на яку прокурор посилається в обґрунтування позовних вимог в частині стягнення спірної суми.

Так, ст. 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З матеріалів справи вбачається, що в рамках договору відповідач поставив позивачу-2 18 тисяч літрів дизельного палива.

Суд погоджується з доводами прокурора, що збільшення ціни на одиницю товару внаслідок укладення додаткових угод №№1, 2 до договору поставки №6СК/ЛТ-265 від 29.01.2019 року спричинило безпідставну втрату об`ємів придбаного дизельного палива порівняно з первісною редакцією договору поставки №6СК/ЛТ-265 від 29.01.2019 року та спричинило переплату коштів, які в силу ст.1212 Цивільного кодексу України підлягають поверненню відповідачем на користь позивача.

Перевіривши наданий прокурором розрахунок розміру надмірно сплачених бюджетних коштів, який становить різницю між фактично сплаченою сумою та сумою, яка повинна була б бути сплачена без зміни ціни, суд вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає приписам чинного законодавства.

Щодо доводів відповідача про обґрунтованість укладення спірних додаткових угод, що підтверджується висновком про вартість Бердянського невідокремленого відділення Запорізької торгово-промислової палати №И-3 від 24.01.2019 року, №И-14 від 21.03.2019 року, №И17 від 01.04.2019 року та №И-24 від 22.04.2019 року, суд зазначає наступне.

Надані в якості доказів Бердянського невідокремленого відділення Запорізької торгово-промислової палати №И-3 від 24.01.2019 року, №И-14 від 21.03.2019 року, №И17 від 01.04.2019 року та №И-24 від 22.04.2019 року надають інформацію про вартість дизельного палива на дату їх складення.

Належним же підтвердженням наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», можуть слугувати лише документи, що наводять обґрунтований аналіз змін ціни на ринку на відповідний товар за час дії договору, а не надають інформацію про вартість цього товару на певну дату.

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтями 78, 79 ГПК України унормовано, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Керуючись вказаним, суд зауважує, що позивачем доведено належними доказами, а відповідачем не спростовано обов`язку на укладення договору про спільне використання технологічних електричних мереж з відповідними додатками, з огляду на що позов підлягає задоволенню.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За наслідком встановлених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсною додаткову угоду №1 від 09.04.2019 року до договору поставки №6СК/ЛТ-265 від 29.01.2019 року, укладену між Комунальним підприємством "Житомирське трамвайно-тролейбусне управління" Житомирської міської ради (10025, м. Житомир, вул. Вітрука, 11; ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп" (01010, м. Київ, Хрестовий провулок, буд. 2, оф. 405; ).

2. Визнати недійсною додаткову угоду №2 від 02.05.2019 року до договору поставки №6СК/ЛТ-265 від 29.01.2019 року, укладену між Комунальним підприємством "Житомирське трамвайно-тролейбусне управління" Житомирської міської ради (10025, м. Житомир, вул. Вітрука, 11; ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп" (01010, м. Київ, Хрестовий провулок, буд. 2, оф. 405; ).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп" (01010, м. Київ, Хрестовий провулок, буд. 2, оф. 405; ) на користь Житомирської обласної прокуратури (10014, м. Житомир, вул. Леха Качинського, 2; розрахунковий рахунок №UA0011049, Державна казначейська служба України, ) судовий збір на суму в розмірі 6 862, 79 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 13.08.2021 року.

Суддя М.В. Данилова