РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.10.2021Справа № 910/11693/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЛОР КОНСАЛТИНГ ЮКРЕЙН" (03067, м. Київ, проспект Перемоги, 53)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Абетон" (03134, м. Київ, вул. Якутська, 5)

про стягнення 91 423,46 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІЛОР КОНСАЛТИНГ ЮКРЕЙН" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Абетон" про стягнення 91 423,26 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до наданого відповідачем рахунку на оплату по замовленню № 1415 від 27.11.2018, позивач 28.11.2018 здійснив повну оплату на суму 356 206,15 грн. Відповідач було здійснено лише часткову поставку товару на суму 274 004,73 грн, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 82 201,00 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім того, позивач нарахував до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 9 222,46 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ділор Консалтинг Юкрейн" було залишено без руху.

29.07.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 22.07.2021.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.08.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/11693/21 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

30.08.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, у якій останній просив суд стягнути з відповідача лише інфляційні втрати у розмірі 9 222,46 грн, оскільки основна сума боргу у розмірі 82 201,42 грн була сплачена Товариством з обмеженою відповідальністю "Абетон" 25.08.2021.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 статті 252 цього Кодексу визначено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку, що остання підлягає прийняттю судом до розгляду як така, що оформлена та подана з дотриманням вимог процесуального законодавства.

06.09.2021 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вважає вимогу щодо стягнення інфляційних втрат такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач не звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю "Абетон" з вимогою про повернення коштів.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІЛОР КОНСАЛТИНГ ЮКРЕЙН" (надалі - покупець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Абетон" (надалі - постачальник/відповідач) був укладений договір поставки №150, відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю продукцію в номенклатурі, асортименті, за цінами та в строки, визначені цим договором, у специфікаціях та/або рахунках на оплату, а покупець зобов`язується прийняти поставлений товар та здійснити його оплату.

Відповідно до п. 5.1. договору визначені умови оплати - 100% передоплата, якщо інше не визначено у Специфікації та/або рахунку-фактурі.

Товар постачається в терміни, зазначені у Специфікації та/або рахунку на оплату (п. 6.2. договору).

На виконання досягнутих домовленостей відповідачем було виставлено рахунок на оплату по замовленню №1415 від 27.11.2018 року на загальну суму 356 296,15 грн, який був повністю оплачений позивачем 28.11.2018, про що свідчить виписка із банківського рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЛОР КОНСАЛТИНГ ЮКРЕЙН".

У січні 2019 року відповідачем було здійснено часткову поставку товару на загальну суму 274 004,73 грн, який був прийнятий позивачем згідно видаткових накладних №28 від 22.01.2019, №46 від 28.01.2019, №53 від 30.01.2019 та №60 від 31.01.2019 та товарно-транспортних накладних.

Цього ж місяця між сторонами був підписаний Акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого за відповідачем обліковувався кредит у розмірі 82 201,42 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з вимогою повернути грошові кошти у розмірі 82 201,00 грн та сплатити інфляційні втрати у розмірі 8 769,74 грн.

З матеріалів справи вбачається, що згідно платіжного дорученням №19153 від 25.08.2021, тобто, після відкриття провадження у справі, відповідачем було сплачено існуючу заборгованість за договором у розмірі 82 201,00 грн, що стало підставою для подання позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог на вищевказану суму.

За доводами позивача, внаслідок прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором, у Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЛОР КОНСАЛТИНГ ЮКРЕЙН" існують підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 9 222,46 грн, нарахованих за період прострочення з лютого 2019 року по травень 2021 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як встановлено судом, 28.11.2018 року на підставі виставлено відповідачем рахунку №1415 від 27.11.2018 позивачем було здійснено попередню оплату товару на загальну суму 356 296,15 грн.

З наявних у матеріалах справи видаткових накладних та товарно-транспортних накладних вбачається, що у січні 2019 року відповідачем було поставлено, а позивачем прийнято товар на загальну суму 274 004,73 грн.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З матеріалів справи вбачається, що з метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією про повернення суми попередньої оплати у розмірі 82 201,00 грн та сплати інфляційних втрат у розмірі 8 769,74 грн.

Вищевказана вимога була направлена 24.03.2021 на адреси місцезнаходження та місця реєстрації відповідача (03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 136; 03134, м. Київ, вул. Якутська, буд. 5), про що свідчать додані до матеріалів справи поштові накладні, описи вкладення, а також рекомендоване повідомлення про вручення, з якого вбачається, що 08.04.2021 вимога позивача була отримана представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Абетон".

Таким чином, вищенаведене спростовує твердження відповідача про те, що позивач не звертався до останнього з вимогою про повернення коштів.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі відповідачем згідно платіжного доручення №19153 від 25.08.2021 було сплачено на користь існуючу заборгованість у розмірі 82 201,00 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо повернення грошових коштів, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення з лютого 2019 року по травень 2021 року.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат, суд встановив, що розмір інфляційних втрат становить суму більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягає сума у заявленому позивачем розмірі 9 222,46 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЛОР КОНСАЛТИНГ ЮКРЕЙН".

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236 - 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Абетон" (03134, м. Київ, вул. Якутська, 5, ідентифікаційний код 37723618) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЛОР КОНСАЛТИНГ ЮКРЕЙН" (03067, м. Київ, проспект Перемоги, 53, ідентифікаційний код 38241204) інфляційні втрати у розмірі 9 222 грн 46 коп. та судовий збір у розмірі 2270 грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 07.10.2021.

Суддя Л. Г. Пукшин