ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року Справа № 902/29/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Олексюк Г.Є. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Шилан О.С.

за участю представників сторін:

позивача - адв. Рой В.Л.

відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Богатир" - не з`явився

відповідача ОСОБА_1 - не з`явився

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Вінницької області від 27.05.2021 р.

ухвалене у м. Вінниці, повний текст складено 07.06.2021 р.

у справі № 902/29/21 (суддя Маслій І.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Приватбанк"

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Богатир"

2. ОСОБА_1

про стягнення 680794,96 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 27.05.2021 р. у справі № 902/29/21 позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задоволено частково. Відповідно до рішення суду підлягає солідарному стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Богатир" та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 303710,11 грн. заборгованості за тілом кредиту та 4555,65 грн витрат зі сплати судового збору. У частині стягнення 377084,85 грн. заборгованості за тілом кредиту відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить змінити рішення Господарського суду Вінницької області від 27.05.2021 р. у справі № 902/29/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Стверджує, що рішення суду від 27.05.2021 р. є незаконним, оскільки судом неповно, невсебічно досліджено обставини справи, внаслідок чого існує невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що в порушення вимог п.5 ч.4 ст.238 ГПК України суд під час викладення тексту рішення від 27.05.2021 р. в мотивувальній частині не зазначив мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи - судом взагалі не було враховано доводи банку, викладені у відповіді на відзив від 28.04.2021 р.

Доводить, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що отримавши від АТ КБ «Приватбанк» 690000,00 грн, ТОВ «Богатир» повернуло 386289,89 грн., зокрема шляхом списання банком з рахунку ТОВ «Богатир» 9205,04 грн. - в рахунок погашення заборгованості за кредитом та 189163,54 грн., 40606,70 грн., 147314,61 грн. - в рахунок погашення заборгованості з відсотків та комісій.

Наголошує, що у виписці 4765 не можна брати до уваги позиції за 31.03.2020 р. та 29.09.2020 р. про нібито погашення відповідачем ТОВ «Богатир» заборгованості, адже з призначення платежу вбачається, що відповідачем не вчинено активних дій по погашенню кредиту, а саме 31.03.2020 р. здійснено повернення 12067,98 грн. зайво нарахованих відсотків згідно з договором банківського обслуговування; 29.09.2020 р. здійснено повернення 12708,17 грн. зайво нарахованих відсотків згідно з договором банківського обслуговування.

Стверджує, що значення у виписці НОМЕР_5 (на суму 147314,61 грн.) - не можна складати зі значеннями по інших виписках, адже буде відбуватися здвоєння сум. Адже у виписці НОМЕР_5 дублюються платежі з погашення, які відображені в виписках 5050, 4765, 4768.

З посиланням на відомості у виписках банку доводить, що відповідач ТОВ «Богатир» не довів належними доказами, що ним було сплачено банку 386289,89 грн., а судом не перевірено такі аргументи відповідача.

Зазначає, що у період з 11.03.2016 р. по 17.07.2019 р. відповідач ТОВ «Богатир» неодноразово користувався послугою "Кредитний ліміт" і погашав повністю нараховані банком проценти, пеню та комісії, а також погашав повністю тіло кредиту і такими діями відповідач ТОВ «Богатир» погоджувався із умовами кредитування (зокрема і щодо сплати процентів, пені, комісії), а тому не можна раніше сплачені відповідачем кошти за період до 17.07.2019 р. (який передував виникненню заборгованості щодо якої банком поданий позов), враховувати в рахунок погашення кредиту за період з 18.07.2019 р.

Просить врахувати наведене і змінити рішення Господарського суду Вінницької області від 27.05.2021 р. по справі № 902/29/21 та ухвалити нове рішення про солідарне стягнення ТОВ "Богатир" і ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 680794,96 грн. заборгованості за тілом кредиту.

Також, із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач ОСОБА_1 , звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТОВ "Богатир" на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 303710,11 грн., а у задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовити.

Вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до поручителя ОСОБА_1 є незаконним, оскільки ухвалене за неповного з`ясування усіх обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права.

На думку скаржника, суд не звернув увагу на той факт, що відповідно до п. 1.1 договору поруки предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Богатир» зобов`язань за угодами приєднання до:

1.1.1. Розділу 3.2.1. «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода 1...;

1.1.2. Розділу 3.2.2 «Кредит за послугою «Гарантовані платежі» Умов та правил надання Банківських послуг «Угода 2».

В той же час, у позові заявлено вимогу до ОСОБА_1 як поручителя за зобов`язаннями ТОВ «Богатир» перед АТ КБ «Приватбанк» по сплаті кредиту, передбаченого п.п. 3.18.1.1, 3.18.3, 3.18.1.8, 3.18.1.6 Умов, а не розділів 3.2.1. «Кредитний ліміт» та 3.2.2 «Кредит за послугою «Гарантовані платежі».

Вважає, що договір поруки не містить умов про те, що ОСОБА_1 поручився перед АТ КБ «Приватбанк» за зобов`язаннями TOB «Богатир» по поверненню кредиту, передбаченого вищенаведеними пунктами, і оскільки поручитель не поручався за вищенаведеними зобов`язаннями, останній не несе за ними цивільно-правової відповідальності.

Доводить, що згідно з даними розрахунку заборгованості за договором № б/н від 02.03.2011 р., укладеного між Приватбанком та клієнтом ТОВ «Богатир» станом на 22.12.2020 р. ТОВ «Богатир» 11.03.2015 р. отримало кредит в сумі 219949,58 грн. та погасило його 12.04.2016 р. Інших кредитів між ТОВ «Богатир» та АТ КБ «ПриватБанк» не існувало. Відтак, відповідно до п. 4.1 договору поруки внаслідок виконання боржником або поручителем усіх зобов`язань договір поруки припинився.

Просить врахувати наведене, скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 27.05.2021 р. по справі № 902/29/21 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з ТОВ «Богатир» на користь АТ КБ «Приватбанк» 303710,11 грн. В задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовити. В іншій частині позову - відмовити.

Відповідачі подали суду відзив на апеляційну скаргу. Вважають, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» має бути залишена без задоволення, а рішення має бути змінене судом за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу АК КБ «Приватбанк» викладено спільну позицію відповідачів, яка є однаковою.

Так, відзиві зазначено, що відповідно до наданих банком виписок, позивач самостійно нараховував і списував з рахунків ТОВ «Богатир» кошти із самостійним рознесенням призначення.

Звертають увагу, що в Заяві про відкриття поточного рахунку від 02.03.2011 р. відсутні положення про те, що ТОВ «Богатир» уклало кредитний договір «Кредитний ліміт», а також відсутні будь-які інші умови кредитування: розмір кредиту, відсотки за користування, неустойки, строк кредиту тощо. Таким чином, твердження про досягнення цих умов та їх виконання ТОВ «Богатир» не відповідає дійсності.

У відзиві доводиться, що твердження позивача про те, що з 11.03.2016 р. по 17.07.2019 р. ТОВ «Богатир» неодноразово користувався послугою «Кредитний ліміт», погашав повністю нараховані банком проценти, пеню та комісії, а також погашав повністю тіло кредиту, чим погоджувався з умовами кредитування, не відповідають дійсності.

Зазначено, що додані до позовної заяви Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» не містять підпису повноважної особи, яка їх затвердила, дати їх прийняття та затвердження, дати та відмітки про ознайомлення з вказаними правилами ТОВ «Богатир» та ОСОБА_1 .

Суд при вирішенні справи не врахував преюдиціальні висновки Центрального апеляційного суду, викладені в ухвалі від 26.11.2020 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладені в постанові від 11.03.2021 р. у справі № 876/59/20 між цими самими сторонами, а саме про те, що відповідно до заяви від 02.03.2011 р. ТОВ «Богатир» приєдналося до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із цією заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 02.03.2011 р., та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору (п. 38); відсутні підтвердження, що саме вказаний Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк" (п. 42); умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (п. 44). Стверджує, що не підлягають доказуванню факти того, що: між сторонами не було в належній формі досягнуто згоди на укладення договору кредитування (зокрема щодо нарахування та сплати відсотків, неустойок тощо); позивачем можуть самовільно вноситись зміни до правил, що ним же і надаються, а тому останні не мають доказової сили.

Звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 24.09.2014 р. (провадження № 6-144цс14), щодо форми кредитного договору, зазначивши, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може вважатися договором приєднання.

Вважає, що твердження банку щодо певних платежів за період з 11.03.2016 р. по 17.07.2019 р. не відповідає позиції Верховного Суду в аналогічних справах, адже між сторонами не були досягнуто згоди щодо розмірів відсотків річних, неустойок з часу виникнення правовідносин (підписання заяви від 02.03.2011 р.), а не з 18.07.2019 р. Самостійне віднесення банком платежів в рахунок сплати відсотків, неустойок, комісій є неправомірним.

Наголошує, що договір поруки не містить положень про те, що ОСОБА_1 поручився перед АТ КБ «ПриватБанк» за зобов`язаннями ТОВ «Богатир» по поверненню кредиту, передбаченого п.п. 3.18.1.1, 3.18.3, 3.18.1.8, 3.18.1.6 Умов.

Зважаючи на те, що до правовідносин АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Богатир» не можливо застосовувати «Умови та правила надання банківських послуг», Тарифи банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua (ця обставина підтверджується преюдиціальним фактами та правовими висновками Верховного Суду), вони ж не можуть поширювати свою дію на правовідносини сторін з поручителем ОСОБА_1 .

Твердження суду, що при укладанні договору поруки, поручитель фактично поручився перед позивачем за виконання ТОВ «Богатир» своїх зобов`язань в тому розмірі кредитного ліміту, котрий був встановлений банком, суперечить умовам договору поруки.

Представник відповідачів одночасно заявив про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні 04.10.2021 р. представник Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" підтримав доводи апеляційної скарги позивача АТ Комерційний банк "Приватбанк" та заперечив проти доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Відповідачі не забезпечили явку представників у судове засідання, тоді як були повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи в установленому порядку, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, розпискою /а.с.221 у т.1, а.с.30 у т.2/. Переглядаючи справу в суді апеляційної інстанції за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів керується нормами ст.270 ГПК України. Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка учасників справи, повідомлених в установленому порядку про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Визначальним з урахуванням наведених норм є можливість розгляду справи в даному судовому засіданні за матеріалами справи, а не явка в судове засідання представників сторін/учасників. Колегія суддів визначилась про можливість завершення розгляду справи в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" не підлягає задоволенню, тоді як апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати частково, відмовивши в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 .

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

02.03.2011 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Богатир" підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Відповідно до цієї заяви відповідач ТОВ «Богатир» приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://рrivatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 02.03.2011 р. та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору /а.с. 21 у т.1/.

Відповідно до договору відповідачу ТОВ «Богатир» було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Відповідно до 3.18.1.16. Умов доданих банком до матеріалів справи /а.с. 22-31 у т.1/ при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Згідно з п. 3.18.1.1. умов - кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банка та клієнта.

Відповідно до п. 3.18.1.3 умов - кредит надається в обмін на зобов`язання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Згідно з п. 3.18.1.8. умов - проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - «Угода»).

Відповідно до п. 3.18.1.6. умов ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших).

Відповідно до п.3.18.4., яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка). Порядок розрахунку відсотків:

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою у розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.18.4.1.1. Умов).

При необнулені дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт сплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню (п. 3.18.4.1.2. Умов).

Під «непогашенням кредиту» мається на увазі невиникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.18.4.1.4. Умов).

У разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.18.4.1.3. Умов).

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

Пунктом 3.18.4.4. умов визначено розмір винагороди за використання ліміту, яку позичальник сплачує банку 1-го числа кожного місяця.

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими.

Відповідно до п. 3.18.2.3.4. Умов - банк має право при порушенні клієнтом будь- якого із зобов`язань, передбаченого «Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі.

Пунктом 3.18.6.1. Умов зазначено, що обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта здійснюється з моменту подачі клієнтом до банку заяви на приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі) та/або з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитного ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов`язань сторонами.

Як зазначено позивачем в позовній заяві і не заперечується відповідачем, свої зобов`язання за договором банк виконав в повному обсязі - надав відповідачу ТОВ «Богатир» кредитний ліміт в розмірі 690000,00 грн.

12.01.2015 р. позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № POR992, предметом якого є надання поруки ОСОБА_1 за виконання зобов`язань ТОВ «Богатир», які випливають за договорами приєднання (п. 1.1. договору поруки) /а.с.48 у т.1/.

Відповідно до п.1.1. договору поруки, його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ "БОГАТИР", юридична адреса якого: 21018, Вінницька обл., м.Вінниця , вул. Пирогова , буд. 346А , код в ЄДРПОУ/ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків та інших обов`язкових платежів 31983680 ; далі - «боржник» зобов`язань за угодами-приєднання.

Відповідно до п.1.1.1. розділу 3.2.1. «Кредитний ліміт" Умов та правил надання банківських послуг , далі Угода 1,поручитель поручається по сплаті: а) процентної ставки за користування кредитом:

-За період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.1. «Угоди 1» - 0% (нудь) річних;

-За період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.2. «Угоди 1» - 36% (тридцять шість) річних;

-За період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.3. «Угоди 1» - 56% (п`ятдесят шість) річних;

б) комісійної винагороди згідно п. 3.2.1.1.17. «Угоди 1» в розмірі 3% від суми перерахувань; в) винагороди за використання Ліміту відповідно до 3.2.1.4.4. «Угоди 1» 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць».

г) кредиту а розмірі 50000 грн (п`ятьдесят тисяч гривень ).

Сторони погодили, що якщо під час виконання «Угоди 1» зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за «Угодою1» в розмірі таких збільшень. Додаткові узгодження про такі збільшення з Поручителем не потрібні.

Згідно з п. 1.1.2. до розділу 3.2.2. Кредит за послугою "Гарантовані платежі" Умов та правил надання банківських послуг» «Угода 2», поручитель поручається по сплаті:

а) процентної ставки за користування кредитом:

-За період користування кредитом згідно п, 3,2.2.2 «Угоди 2» - 36% (тридцять шість) річних;

-За період користування кредитом у разі прострочки згідно п. 3.2.2.2 «Угоди 2» - 56% (п`ятдесят шість) річних;

б) винагород, штрафів, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у «Угоді 2».

з) кредиту в розмірі 50000 грн (п`ятьдесят тисяч гривень).

Позивач у позовній заяві доводить, що відповідачі зобов`язання за договором приєднання не виконали, тому звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів 680794,96 грн. заборгованості за кредитом (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд виходить з того, що з моменту подання заяви між банком та ТОВ «Богатир» укладено договір шляхом приєднання до запропонованих банком умов та тарифів, який за правовою природою є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору і не суперечить нормам чинного законодавства України, оскільки сторонами вчинено всі необхідні дії, які спрямованні на виникнення, припинення або зміну цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього договору, складовими якого виступають заява про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг», з якими відповідач ТОВ «Богатир» ознайомлений.

Отже, правовідносини, що склались між сторонами, регулюються нормами ст. 549, 551, 634 та нормами розділу 1 глави 72 Цивільного кодексу України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. (ст.1054 ЦК України).

Разом з тим, за договором банківського рахунка банк, відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України, зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Господарський суду Вінницької області встановив, що відповідно до наданої позивачем виписки з 07.11.2014 р. по 23.12.2020 р. по рахунку № НОМЕР_2 АТ КБ «Приватбанк» списано з рахунку ТОВ «Богатир» 9205,04 грн. - в рахунок погашення заборгованості за кредитом; а відповідно до виписок з 07.11.2014 р. по 23.12.2020 р. по рахунку № НОМЕР_3 , з 07.11.2014 р. по 23.12.2020 р. по рахунку № НОМЕР_4 , з 07.11.2014 р. по 23.12.2020 р. по рахунку № НОМЕР_5 АТ КБ «Приватбанк» списано з рахунку ТОВ «Богатир» 189163,54 грн., 40606,70 грн., 147314,61 грн. - в рахунок погашення відповідно заборгованості з відсотків, комісій та пені.

Судом встановлено також, що ТОВ «Богатир» в жодному документі не висловлювало свої згоди на отримання кредиту на умовах його оплатності шляхом сплати відсотків за користування, використання кредитного ліміту, сплати комісій тощо в конкретних сумах чи тарифах.

Колегією суддів встановлено, що заява відповідача ТОВ «Богатир» про приєднання до умов не містить даних про процентну ставку, про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та визначеного її розміру.

Витяг з Умов, розміщений на сайті:://privatbank.ua/terms/, на який позивач посилається як на невід`ємну частину спірного договору, не містить підтверджень, що саме з умовами даного витягу був ознайомлений, розумів та погодився з ними відповідач, підписуючи заяву про приєднання до договору, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів), й розмірах та порядках їх нарахування.

Колегія суддів звертає увагу, що зміст і форма роздруківки із сайту позивача з витягом умов повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може постійно вносити відповідні зміни до умов. Разом з тим, витяг з умов не містить підпису відповідача та не може бути розцінений як частина кредитного договору.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує обставин погодження умов про відповідальність тощо.

При цьому Умови з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана клієнтом і лише такий факт міг би свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та у постанові Верховного Суду у складі касаційного господарського суду від 30.09.2019 р. у справі № 916/2755/18, і підстав відступати від такої правової позиції у колегії суддів немає. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із обґрунтованим висновком суду першої інстанції, що зобов`язання відповідача ТОВ «Богатир» не виникли на підставі Умов, розміщених на сайті:://privatbank.ua/terms/, на який позивач посилається як на невід`ємну частину договору, зокрема.

Суд першої інстанції та дійшов висновку, що отримавши від АТ КБ «Приватбанк» 690000,00 грн, ТОВ «Богатир» повернуло 386289,89 грн., а залишок заборгованості становить 303710,11 грн, яку відповідач ТОВ «Богатир» визнає.

Висновки суду грунтуються на даних з виписок по рахунку ТОВ «Богатир», які надані позивачем.

Заперечення позивача в апеляційній скарзі про те, що у виписці 4765, крім платежів відображені також суми повернення 12067,98 грн. і 12708,17 грн. зайво нарахованих відсотків згідно з договором банківського обслуговування, колегія суддів відхиляє, оскільки судом апеляційної інстанції перевірені суми, обраховані судом першої інстанції, і вбачається, що суд врахував підсумкові дані, які надані банком у виписках, з урахуванням призначення платежів. Позивач зустрічного розрахунку на підтвердження своїх тверджень та спростування розрахунків суду не виконав відповідно до ст..74 ГПК України, що не дозволяє оцінити правомірність його доводів.

Також залишається недоведеним твердження позивача про помилку в розрахунках суду тому, що не можна складати значення у виписці НОМЕР_5 (на суму 147314,61 грн.) - зі значеннями по інших виписках, адже буде відбуватися здвоєння сум, оскільки у виписці НОМЕР_5 дублюються платежі з погашення, які відображені в виписках 5050, 4765, 4768. Перевіркою таких аргументів позивача не встановлено помилки суду першої інстанції. Зустрічного розрахунку з метою спростування висновку суду позивач не надав. При цьому, позивачем вказана виписка надавалась на підтвердження розміру заборгованості відповідачів і доводів щодо подвоєння сум, при поданні позову, ним не наводилось.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 76 ГПК України). Належним є доказ, який вказує на спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування. Належність доказу не презюмується, а тягар доведення належності несе учасник, який подає суду відповідний доказ з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Водночас подання стороною матеріалу для доведення певних, визначених нею обставин, не встановлює "монополії" цієї сторони на використання цього матеріалу винятково як джерела доказової інформації, про яку заявила ця сторона. Інша сторона має право вказувати на цей же матеріал як на джерело іншої доказової інформації, що також матиме наслідком виникнення у суду обов`язку оцінити доказ у цьому аспекті. Саме таким правом скористалися відповідачі, заявляючи про те, що відомості виписок по рахунках свідчать про списання коштів з рахунків ТОВ «Богатир» на погашення заборгованості з відсотків, комісій та пені, на що відповідач своєї згоди не надавав.

Водночас колегія суддів застосовує норми ст..79 ГПК України про те, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Натомість позивач обґрунтованого розрахунку на спростування не надав.

Колегією суддів враховується при цьому, що у виписці НОМЕР_5 містяться платежі відповідача ТОВ «Богатир» за періоди, не охоплені іншими виписками, з іншими кореспондентськими рахунками та з погашення заборгованості по пені, тоді як відповідно до виписок з 07.11.2014 р. по 23.12.2020 р. по рахунку № НОМЕР_3 , з 07.11.2014 р. по 23.12.2020 р. по рахунку № НОМЕР_4 відображено погашення заборгованості з відсотків та комісій.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із розрахунками суду та висновком про підтверджену заборгованість в сумі 303710,11 грн.

Разом з тим, судом першої інстанції задоволено позовну вимогу про стягнення 303710,11 грн. боргу солідарно із відповідачів, в т.ч. - з поручителя ОСОБА_1 . Переглядаючи рішення суду у цій частині колегія суддів, враховує наступне.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України господарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов`язання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України.

Зобов`язанням, відповідно до ст.509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Такі ж правила встановлює і ст.174 ГК України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Разом з тим, оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язань і при цьому водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи І та II кн. 5 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести, зокрема визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо.

Дослідивши умови договору поруки № POR992 від 12.01.2015 р., колегією суддів встановлено, що його предмет визначено, як надання поруки ОСОБА_1 перед кредитором за виконання Товариства з обмеженою відповідальністю "Богатир" зобов`язань за угодами приєднання до розділу 3.2.1 «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг («Угода 1») та приєднання до розділу 3.2.2. «Кредит за послугою «Гарантовані платежі» Умов та правил надання банківських послуг («Угода 2»).

З системного аналізу всіх умов вказаного договору поруки неможливо встановити, яке конкретно зобов`язання забезпечене порукою та за яким договором. При цьому зміст умов 'предмет договору' за п.1.1. договору поруки свідчить, що зобов`язання з повернення основної суми наданого банку кредиту саме за конкретною угодою приєднання, яка досліджується у даній справі як підстава позовних вимог, - не визначений предметом поруки.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про можливість ідентифікувати зобов`язання поручителя за договором поруки № POR992 від 12.01.2015 р. із зобов`язаннями за угодою приєднання, яке досліджується у даній справі як підстава позовних вимог.

Натомість колегія суддів дійшла висновку про безпідставність позовних вимог в частині покладення солідарної відповідальності на відповідача ОСОБА_1 .

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення боргу ґрунтується на висновках, які не відповідають обставинам справи, тому оскаржуване рішення слід скасувати в цій частині на підставі п.3 ч.1 ст.277 ГПК України, відмовивши в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 . В решті рішення Господарського суду Вінницької області від 27.05.2021 р. у справі № 902/29/21 відповідає матералам справи та нормам чинного законодавства, тому залишається колегією суддів без змін.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України. У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача у відповідності до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 277, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити. Рішення Господарського суду Вінницької області від 27.05.2021 р. у справі № 902/29/21 скасувати в частині задоволення позову до відповідача ОСОБА_1 .

Пункти 1-3 резолютивної частини рішення Господарського суду Вінницької області від 27.05.2021 р. у справі № 902/29/21 викласти в наступній редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Богатир" (вул. Пирогова, буд. 346А, м. Вінниця, 21008, ) та на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) 303710,11 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 4555,65 грн витрат зі сплати судового збору.

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 відмовити.

3. У частині стягнення 377084,85 грн. заборгованості за тілом кредиту відмовити."

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_7 ) 6833,48 грн. витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Вінницької області видати накази на виконання цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 902/29/21 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений 12 жовтня 2021 року

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Бучинська Г.Б.