ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

11 жовтня 2021 року Справа № 902/467/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Вінницької області від 15.07.2021

(ухвалене о 15:35 год. у м. Вінниця, повний текст складено 20.07.2021)

у справі № 902/467/21 (суддя Матвійчук В.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Могилів-Подільського міського комунального підприємства "Теплоенергетик"

про стягнення 5 265 148 грн 12 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Безпалюк О.Л.;

від відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Могилів-Подільського міського комунального підприємства "Теплоенергетик" про стягнення 5 265 148 грн 12 коп., з яких: основний борг у розмірі 4 599 308 грн 71 коп.; пеня у розмірі 103 392 грн 66 коп.; 3% річних у розмірі 152 621 грн 29 коп.; інфляційні втрати у розмірі 409 825 грн 46 коп.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач на виконання умов Договору постачання природного газу № 2235/19020-ТЕ-1 від 03.10.2019 передав природний газ на загальну суму 4 599 308 грн 71 коп., однак відповідач оплату за переданий газ не здійснив.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 15.07.2021 у справі № 902/467/21 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Могилів-Подільського міського комунального підприємства "Теплоенергетик" про стягнення 5 265 148 грн 12 коп. задоволено частково. Стягнуто з Могилів-Подільського міського комунального підприємства "Теплоенергетик" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 4 599 308 грн 71 коп. основного боргу; 51 696 грн 33 коп. пені; 152 621 грн. 29 коп. 3% річних; 409 825 грн 46 коп. інфляційних втрат та 78 977 грн. 22 коп. витрат на сплату судового збору. В позові в частині стягнення 50% пені у розмірі 51 696 грн 33 коп. відмовлено.

При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач поставив відповідачу природний газ загальну суму 4 599 308 грн 72 коп., однак матеріали справи не містять і відповідачем не надано доказів проведення розрахунків за поставлений позивачем природний газ.

Враховуючи не оплату відповідачем вартості поставленого газу, а також перевіривши надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню у повному обсязі.

В той же час, надаючи оцінку позовним вимогам про стягнення 103 392 грн 66 коп. пені суд, враховуючи подане відповідачем клопотання про зменшення розміру пені, користуючись правом передбаченим ч. 3 ст. 551 ЦК України дійшов висновку про зменшення розміру пені на 50 %, з огляду на те, що діяльність відповідача є соціально-значимою, оскільки як теплопостачальна організація, відповідач забезпечує діяльність територіальної громади міста Могилів-Подільський, фізичних осіб, підприємств, установ та організацій та враховуючи фінансовий стан відповідача.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд першої інстанції застосував відповідні положення ст. ст. 11, 526, 530, 546, 548, 549, 550, 551, 611, 612, 625, 629, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 230, 231, 233, 265 Господарського кодексу України, ст. 12, 13 Закону України "Про ринок природного газу", ст. 1, 19, 19-1 Закону України "Про теплопостачання".

Не погоджуючись з вказаним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулося Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", у якій просить рішення Господарського суду Вінницької області від 15.07.2021 у справі №902/467/21 скасувати в частині відмови в позові про стягнення 51 696 грн 33 коп. пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає таке.

При вирішенні питання зменшення пені суд має надати комплексну оцінку обставинам в їх сукупності - майновий стан сторін, причини прострочення, поведінку винної сторони, інші обставини, пов`язані з діяльністю сторін спору.

При вирішенні питання зменшення пені суд дослідив майновий стан Відповідача, однак майновий стан позивача не досліджувався та не відображений у оскаржуваному рішенні. Натомість, станом на 31.12.2020, відповідно до консолідованого звіту Позивача, підприємство має збитки у розмірі 19 002 млн. грн.

Зазначене вказує про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019 та 2019/2020 років.

Нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором постачання природного газу.

Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на Позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Держава, покладаючи на АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи до збитків.

З огляду на наведене, беручи до уваги ті обставини, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 525, 526, 551, 599,625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що рішення суду першої інстанції, в оскарженій частині, ухвалене з порушенням норм матеріального права, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого Могилів-Подільське міське комунальне підприємство "Теплоенергетик" просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В той же час, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 у справі №902/467/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Вінницької області від 15.07.2021 у справі № 902/467/21. Встановлено відповідачу трьох денний строк з дня одержання цієї ухвали на надання суду обґрунтованого відзиву на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та доказів надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншому учаснику справи.

Як вбачається із поштового повідомлення (а. с. 219), відповідач отримав ухвалу суду 13.09.2021, а тому мав подати відзив у строк до 16.09.2021, однак такий відзив датований 30.09.2021, а скерований до суду 04.10.2021 (підтверджується відміткою поштового відділення на конверті).

Тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такий відзив підлягає залишенню без розгляду в силу вимог приписів статей 118, 119 ГПК України.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 11.10.2021 представник Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Просив рішення Господарського суду Вінницької області від 15.07.2021 у справі №902/467/21 скасувати в частині відмови в позові про стягнення 51 696 грн 33 коп. пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення, направлене відповідачу (а. с. 219), а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 03.10.2019 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Могилів-Подільським міським комунальним підприємством "Теплоенергетик" (Споживач) укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 2235/1920-ТЕ-1 (далі Договір; а. с. 12-21), відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого Постачальник зобов`язується постачати Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору. Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно із п. 2.1. Договору Постачальник передає Споживачу у жовтні 2019 квітня 2020 року замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 1 390 тис. куб. метрів.

Відповідно до п. 3.8. Договору, приймання-передачі газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформляється актом приймання-передачі. Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані Споживачем в той період (періоди), коли Споживач був включений до Реєстру Постачальника, що підтверджується Споживачем в акті приймання-передачі газу. В акті приймання-передачі природного газу, ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в Прейскуранті на відповідний період, також має бути врахований тариф на послуги транспортування газу для внутрішньо точки виходу з газотранспортної системи (розділ 4 цього Договору)

Пунктом 4.2. Договору визначено, що ціна за 1 000 куб. м. природного газу визначається Сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі Прейскуранту.

Загальна вартість цього Договору дорівнює вартості фактично використаного за цим Договором природного газу з урахування вартості послуг його транспортування. (п. 4.4. Договору)

Згідно із п. 5.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 10.3. цього Договору укладення договору підписання будь-яких договорів (або інших документів) про організацію взаєморозрахунків з різниці в тарифах відповідно до механізму, затвердженого постановами Кабінету Міністрів України, а також підписання Споживачем будь-яких документів (актів розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим Договором.

Пунктом 7.1 Договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором.

У разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6. цього Договору він зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення. (п. 7.2. Договору)

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору).

В подальшому, додатковими угодами № 1 від 29.10.2019, № 2 від 31.10.2019, № 3 від 12.11.2019, № 4 від 28.11.2019, № 5 від 09.12.2019, № 6 від 27.12.2019, № 7 від 28.01.2020, № 8 від 29.01.2020, № 9 від 24.02.2020, № 10 від 28.02.2020, № 11 від 23.03.2020 сторонами вносилися зміни до Договору щодо ціни, порядку та умов проведення розрахунків та інших умов договору. (а. с. 22-32).

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу (а. с. 39-45), за період з листопада 2019 - березень 2020 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 4 599 308 грн 71 коп.

Враховуючи, що відповідач в свою чергу за поставлений природний газ не розрахувався, позивач звернувся до суду з цим позовом. Також, позивач нарахував відповідачу та заявив до стягнення пеню у розмірі 103 392 грн 66 коп., 3% річних у розмірі 152 621 грн 29 коп., інфляційні втрати у розмірі 409 825 грн 46 коп.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що позивач оскаржує рішення Господарського суду Вінницької області від 15.07.2021 у справі №902/467/21 скасувати в частині відмови в позові про стягнення 51 696 грн 33 коп., апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах цих вимог.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, Господарським судом Вінницької області встановлено, що Могилів-Подільським міським комунальним підприємством "Теплоенергетик" за Договором №2235/1920-ТЕ-1 від 03.10.2019 було прийнято природний газ на загальну суму на загальну суму 4 599 308 грн 71 коп.

В свою чергу, відповідач провів розрахунки за отриманий природний газ не здійснив.

Проти вказаних обставин не заперечує ні позивач - АТ "НАК "Нафтогаз України", ні відповідач - Могилів-Подільське міське комунальне підприємство "Теплоенергетик".

Щодо стягнення 103 392 грн 66 коп. пені, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 7.2 Договору (зі змінами, внесеними додатковою угодою №7 від 28.01.2020 до Договору № 2235/1920-ТЕ-1) у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивач за прострочення строків оплати поставленого природного газу, керуючись п. 7.2. Договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 103 392 грн 66 коп.

Перевіривши вказаний розрахунок пені (а. с. 33-37), суд дійшов висновку, що її нарахування в сумі 103 392 грн 66 коп. за зазначений позивачем період, виходячи з визначених, згідно з Договором періодів прострочення оплати щодо кожного факту передачі природного газу за актом, проведено вірно, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідач, у відзиві на позовну заяву, зазначає, що він є теплопостачальною організацією, основною метою якої є задоволення потреб територіальної громади міста Могилів-Подільський, фізичних осіб, підприємств, установ та організацій. Договір на постачання природного газу від 03.10.2019р. №2335/1920-ТЕ-1 передбачає, що газ за цим Договором використовується споживачем (відповідачем) виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та гарячої води населенню, його оплата може бути здійсненна тими коштами, що надійшли від споживачів за отримані послуги централізованого опалення, які через низьку платоспроможність розраховуються з підприємством із значним запізненням, на підтвердження чого надає довідки про дебіторську заборгованість. Поряд з цим, населенню надавалися пільги і субсидії з оплати послуг централізованого опалення, а тому споживачі (пільговики/субсидіанти) не сплачували у повному обсязі вартість отриманих послуг на рахунки відповідача зі спеціальним режимом використання.

Підприємство із значною затримкою отримує державні субвенції на компенсацію надання пільг та житлових субсидій населенню, які перераховуються відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг субсидій та компенсацій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005.

З огляду на наведене відповідач зазначає, що заборгованість за Договором утворилась не з його вини, а внаслідок певних суб`єктивних обставин, головним з яких є невідшкодована різниця в тарифах на теплову енергію, яка виникла внаслідок невідповідності тарифів на теплову енергію, що реалізується відповідачем, їх фактичній вартості та не доведення регулятором (НКРЕКП) тарифів на теплову енергію до економічного обґрунтованого рівня.

Окремо відповідач зауважує, що оплата штрафних санкцій можлива була лише із тих коштів, які мали б іти на оплату поточного споживання природного газу, інших джерел погашення цих зобов`язань в підприємства немає, і в тарифі на теплову енергію вони не передбачені.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 ЦК України.

Зі змісту наведених норм вбачається, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

В той же час, ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

При цьому зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та його розмір.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність та відповідати завданням господарського судочинства, котрі передбачені статті 2 ГПК України, зокрема справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 року № 7-рп/2013).

Велика Палата Верховного суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зробила наступний правовий висновок: для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (п.8.24 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Відтак, апеляційний господарський суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надані відповідачем в підтвердження обставин, що зумовили несвоєчасну оплату за поставлений газ, зокрема: газ за договором використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається наступними споживачами, тобто відповідач не є кінцевим споживачем; скрутне фінансове становище відповідача; одним із факторів несвоєчасної оплати за поставлений газ, стало несвоєчасне проведення розрахунків за послуги теплопостачання кінцевими споживачами; діяльність відповідача є соціально-значимою, оскільки як теплопостачальна організація, відповідач забезпечує діяльність територіальної громади міста Могилів-Подільський, фізичних осіб, підприємств, установ та організацій, погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення підлягаючої до стягнення пені на 50%.

В постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №922/1608/19 викладена правова позиція, що зменшення розміру пені на 50% є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Окрім того, суд зазначає, що позивач посилаючись на наявність в нього збитків не довів, що останні він отримав саме в зв`язку із порушення відповідачем зобов`язань за Договором №2235/1920-ТЕ-1 від 03.10.2019.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Вінницької області від 15.07.2021 у справі №902/467/21 в частині відмови в позові про стягнення 51 696 грн 33 коп. слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 15.07.2021 у справі №902/467/21 в частині відмови в позові про стягнення 51 696 грн 33 коп. - без змін.

2. Справу № 902/467/21 надіслати Господарському суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "12" жовтня 2021 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.