ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3073/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Харківської філії Акціонерного товариства "Укртелеком", м. Харків
до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків
про стягнення 57464,92 грн.,
за участю представників учасників справи:

позивача - Седньов М.Ю.

відповідача - Моргун М.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Харківської філії Акціонерного товариства "Укртелеком", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 56099,40 грн., пеню у розмірі 404,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 791,00 грн., три відсотки річних у сумі 169,68 грн. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов договору №3817/53 від 18.02.2021 щодо повної та своєчасної оплати наданих послуг. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

25.08.2021 відповідачем до суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень, зокрема, вказує на те, що в бухгалтерському обліку відповідача обліковується кредиторська заборгованість перед позивачем, зокрема, за договором від 18.02.2021 №3817/53 на суму 33659,64 грн. Також у листі-відповіді від 29.04.2021 №32-20-14-3329/0/19-21 відповідачем повідомлено позивача, що після отримання фінансування на погашення кредиторської заборгованості, заборгованість за вказаним договором буде погашена. Також зазначає, що Головне управління фінансується за рахунок Державного бюджету України, у зв`язку із чим, на думку відповідача, умови договору щодо оплати кредиторської заборгованості здійснюється за умови надходження до відповідача з Державного бюджету коштів на оплату за вказаним договором. Таким чином, відповідач звільняється від відповідальності за несвоєчасну оплату кредиторської заборгованості яка обліковується в бухгалтерському обліку відповідача, яка виникла внаслідок затримки фінансування не з вини Головного управління.

26.08.2021 позивачем до суду була подана заява в якій він просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 33659,64 грн., оскільки борг у вказаному розмірі був сплачений відповідачем 16.08.2021. Також просить суд повернути з Державного бюджету України судовий збір на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" пропорційно до позовних вимог, щодо яких провадження у справі закрито за відсутністю предмету спору. Решту позовних вимог позивач просить суд задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість у сумі 22439,76 грн., пеню у розмірі 404,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 791,00 грн. та три проценти річних у розмірі 169,68 грн.

31.08.2021 позивачем до суду була подана відповідь на відзив, в якій позивач відхиляє посилання відповідача на звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання з огляду на не виділення коштів казначейством; вважає їх є безпідставними та необґрунтованими, вказує, що наведені посилання не ґрунтуються на вимогах закону та є довільними суб`єктивними міркуваннями, які не відповідають чинному законодавству. Також вказує на те, що відповідач про своє небажання продовжувати договірні відносини не заявляв. Договір не розривався, не визнавався недійсним, продовжує діяти та має юридичну силу. Відповідач продовжив споживати телекомунікаційні послуги позивача та користувався телекомунікаційними послугами у квітні-травні 2021 року, що вбачається з розрахунку та рахунків-актів. Відтак, договір був продовжений між сторонами в порядку п. 5.2 договору на тих же самих умовах. Окремо позивач просить суд звернути увагу, що вартість телекомунікаційних послуг не змінювалась, кожен місяць у рахунку виставляється до сплати одна й та сама вартість телекомунікаційних послуг (11219, 88 грн. і за січень, і за лютий, і за березень, і за квітень, і за травень 2021 року), що підтверджує той факт, що договір продовжив діяти на тих самих умовах.

07.09.2021 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказав на те, що Головне управління є бюджетною установою, фінансується з державного бюджету та у своїй діяльності користується Бюджетним кодексом України. Головне управління Держгеокадастру у Харківській області підтримує правову позицію викладену у відзиві №1182 від 25.08.2021, та просить відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Укртелеком в особі Харківської філії Акціонерного товариства Укртелеком до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про стягнення заборгованості у сумі 56099, 40 грн., пені в сумі 404,84 грн., інфляційних втрат в сумі 791 грн., трьох відсотків річних у сумі 169,68 грн., судового збору у сумі 2270,00 грн. у повному обсязі.

У судовому засіданні 30.09.2021 представник позивача підтримав позов у повному обсязі (з урахуванням заяви про закриття провадження у справі) та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

18.02.2021 року між Акціонерним товариством "Укртелеком" (оператор, позивач) та Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області (бізнес-абонент, відповідач) було укладено договір № 3817/53 про надання послуг бізнес-мережі (далі - договір).

Відповідно до пункту 5.1. договору, він набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.03.2021. Умови договору поширюються на відносини між сторонами, які виникли з 01.01.2021 у відповідності до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 5.2. у разі, коли жодна із сторін за два тижні до закінчення строку дії договору не заявить про своє небажання надалі продовжувати відносини, договір вважається продовженим на кожний наступний рік на таких самих умовах.

За цим договором, оператор надає бізнес-абоненту телекомунікаційні послуги бізнес-мережі, що визначаються у замовленні послуг та відповідних угодах/додатках до цього договору, а бізнес-абонент отримує послуги, визначені у відповідних угодах, додатках та замовленні, та сплачує їх вартість. У разі зміни законодавства у сфері телекомунікацій, щодо порядку надання та отримання телекомунікаційних послуг, оператор та бізнес-абонент зобов`язуються з дати набрання чинності новим актом законодавства дотримуватись його положень. У такому випадку договір застосовується лише в частині, яка не суперечить чинному законодавству (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 4.1. договору, бізнес-абонент здійснює оплату замовлення послуг згідно з тарифами, зазначеними у додатках до угод до цього договору та умовами Укртелекому.

Загальна вартість договору становить 33660,00 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 5610,00 грн. (пункт 4.2. договору).

Відповідно до пункту 4.4. рахунок (рахунок-акт) за послуги бізнес-абонент повинен оплати не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим, шляхом перерахування належної до сплати суми на розрахунковий рахунок оператора.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору, у період з січня 2021 року по травень 2021 року ним було надано відповідачу послуги доступу до мережі Інтернет по особовому рахунку № НОМЕР_1 , та були виставлені наступні рахунки-акти на загальну суму 56099,40 грн.:

- № 1.2021.50100 за телекомунікаційні послуги за січень 2021 року від 31.01.2021 згідно договору №3817/53 на суму 11219,88 грн.;

- № 2.2021.50100 за телекомунікаційні послуги за лютий 2021 року від 28.02.2021 згідно договору №3817/53 на суму 11219,88 грн.;

- № 3.2021.50100 за телекомунікаційні послуги за березень 2021 року від 31.03.2021 згідно договору №3817/53 на суму 11219,88 грн.;

- № 4.2021.50100 за телекомунікаційні послуги за квітень 2021 року від 30.04.2021 згідно договору №3817/53 на суму 11219,88 грн.;

- № 5.2021.50100 за телекомунікаційні послуги за травень 2021 року від 31.05.2021 згідно договору №3817/53 на суму 11219,88 грн.

Проте, відповідач надані послуги не оплатив, внаслідок чого у останнього перед позивачем виникла заборгованість, розмір якої станом на 02.08.2021 становив 56099,40 грн.

Листом від 29.04.2021 №32-20-14-3329/0/19-21 відповідач повідомив позивача, що за 2021 рік за надані послуги Інтернету за договором від 18.02.2021 №3817/53 в бухгалтерському обліку Головного управління обліковується кредиторська заборгованість у розмірі 33659,64 грн., яка буде сплачена відповідачем після отримання фінансування на погашення кредиторської заборгованості.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно статті 509 ЦК України, статті 173 ГК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 193 ГК України, статей 525-526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд зазначає, що укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов`язок щодо повної та своєчасної оплати наданих послуг на суму 56099,40 грн. у встановлений договором строк не виконав. Факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги у розмірі 56099,40 грн. є обґрунтованими.

При цьому, суд зауважує, що відсутність державних асигнувань не звільняє відповідача від виконання своїх зобов`язань за договором.

Згідно з ч.1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Частина 2 статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Аналогічні положення містяться у ст. 617 ЦК України.

Отже, відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями за договором, і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, в тому числі і від надходження бюджетних асигнувань. Між сторонами виникли господарські відносини, а приписи Господарського кодексу України не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету. Оскільки між сторонами виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України), що регулюються актами цивільного законодавства України, то відсутність у відповідача необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати зобов`язання за спірним договором (аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №914/1556/17).

Суд зазначає, що Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права (аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №916/1345/18).

Разом з тим, як встановлено судом, після відкриття провадження у справі, 16.08.2021 відповідачем була сплачена частина основної заборгованості у розмірі 33659,64 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що заявлена до стягнення сума у розмірі 33659,64 грн. сплачена відповідачем, що підтверджується наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 33659,64 грн. основної заборгованості, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, сплачена позивачем за подання позову до суду сума судового збору у розмірі 1329,63 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що у відповідності до статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини, доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов спірного договору та діючого законодавства, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення із відповідача заборгованості за договором №3817/53 про надання послуг бізнес-мережі від 18.02.2021 у розмірі 22439,76 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

У зв`язку із неналежним виконання відповідачем умов договору, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача пеня у сумі 404,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 791,00 грн. та 3 % річних у розмірі 169,68 грн.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 791,00 грн. та 3 % річних у розмірі 169,68 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення пені у сумі 404,84 грн. суд зазначає наступне.

Згідно статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), визнається згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання, в результаті чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Стаття 549 ЦК України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно пункту 4.5 договору сторонами погоджено, що пеня за прострочення оплати послуг, починає нараховуватись з 1 числа місяця, що настає по закінченню періоду зазначеного у пункті 4.3 цього договору.

Пунктом 6 статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення 22439,76 грн. основного боргу, 404,84 грн. пені, 791,00 грн. інфляційних втрат та 169,68 грн. трьох процентів річних, як обґрунтованого, підтвердженого наданими доказами та не спростованого відповідачем.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, поверх 8-9, ) на користь Акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 18, ) в особі Харківської філії Акціонерного товариства "Укртелеком" (61010, м. Харків, Нетіченська набережна, 8, ) - 22439,76 грн. основного боргу, 404,84 грн. пені, 791,00 грн. інфляційних втрат, 169,68 грн. три проценти річних та 940,37 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Закрити провадження у справі в частині стягнення 33659,64 грн. основного боргу.

Повернути Акціонерному товариству "Укртелеком" (01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 18, ) в особі Харківської філії Акціонерного товариства "Укртелеком" (61010, м. Харків, Нетіченська набережна, 8, ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1329,63 грн., сплачений платіжним дорученням №9455 від 22.07.2021 про що постановити відповідну ухвалу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач - Акціонерне товариство "Укртелеком" (01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 18, ) в особі Харківської філії Акціонерного товариства "Укртелеком" (61010, м. Харків, Нетіченська набережна, 8, ).

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, поверх 8-9, ).

Повне рішення підписано 07 жовтня 2021 року.

Суддя О.В. Погорелова