ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"29" вересня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2237/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання Пелехатій А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Дусь Ю.Л. на підставі довіреності;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (65110, м. Одеса, вул. Балківська, 1-Б, адреса для листування: 65101, м. Одеса, вул. Варненська, 27; )

до відповідача: Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки» (65078, м. Одеса, вул. Гайдара, буд. 38А, );

про стягнення 515 942,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 28.07.2021 року позивач Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №2321/21) до відповідача Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки», в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 515 942,28 грн., також судові витрати в розмірі 7 739,14 грн.

В обґрунтування поданого позову, позивач посилається на неналежне виконання з боку відповідача умов договору №3316/2 від 01.01.2013 року на постачання теплової енергії, а саме в частині повної та своєчасної оплати за спожиту теплову енергію в період з червня 2018 року по квітень 2021 року.

Ухвалою суду віл 02.08.2021 року було відкрито провадження у справі №916/2237/21 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.08.2021 року о 16:40.

19.08.2021 року до суду від КП «ЖКС «Черьомушки» надійшла заява (вх. ГСОО №22131/21) про застосування строку позовної давності, в якій відповідач зазначає, що заборгованість в сумі 322 084,91 грн. виникла ще до червня 2018 року та вказує, що відповідно до умов договору №3316/2, строк позовної давності розраховується щодо кожного місячного платежу окремо, на підставі чого відповідач просить відмовити в задоволені позову КП «Теплопостачання міста Одеси» в частині стягнення заборгованості з КП «ЖКС «Черьомушки» в сумі 322084,91 грн.

У судовому засіданні 20.08.2021 року суд ухвалою у протокольній формі оголосив перерву для розгляду справи по суті до 23.09.2021 року о 16:30.

23.09.2021 року до суду від КП «Теплопостачання міста Одеси» надійшли пояснення по справі (вх. ГСОО №25283/21), в яких позивач зазначає, що здійснення часткової (неповної) оплати за послуги теплопостачання, тобто часткового виконання свого обов`язку, як споживача послуг є прямим вчиненням відповідачем дії, що свідчить про визнання свого боргу, а також укладання та підписання відповідачем актів звіряння розрахунків за послуги теплопостачання до Договору № 3316/2, що є безпосередньою підставою переривання строку позовної давності. На підтвердження факту переривання строку позовної давності, позивачем надано акти звіряння розрахунків №3316/2 від 23.01.2014, №3316/2 від 08.10.2015, №3316/2 від 12.01.2016, №3316/2 від 11.04.2016.

У судовому засіданні 23.09.2021 року суд ухвалою у протокольній формі оголосив перерву для розгляду справи по суті до 29.09.2021 року о 11:30.

29.09.2021 року у судове засідання з`явився представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та заперечував проти застосування позовної давності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника КП «ЖКС «Черьомушки».

У судовому засіданні 29.09.2021 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив, що повний текст рішення буде складено 04.10.2021 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, суд встановив:

01.10.2013 року між Комунальним підприємством «Теплопостачання міста Одеси» (Теплопостачальна організація) та Комунальним підприємством «Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки» (Споживач) укладено договір №3316/2 на постачання теплової енергії, відповідно до якого, Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати Споживачу теплову енергію, а Споживач зобов`язується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбаченими цим договором.

Згідно п.2.1. Договору, теплова енергія постачається Споживачу на опалення об`єктам за адресами: вул. Гайдара, 38 А; вул. Ак.Філатова, 29 Б; вул. Ак.Філатова, 66; вул. Палубна, 9/1; вул. Ген.Петрова, 76; та на опалення і гаряче водопостачання об`єктів за адресами: вул. Радісна, 7; вул. Радісна, 19; вул. Суднобудівельна, 17; вул. Космонавтів, 68, Овідіопольська дор., 8 - в обсягах згідно Додатку 1 до цього Договору.

Відповідно до п.3.2.2. Договору, споживач зобов`язується виконувати умови і порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, що передбачені цим Договором.

Як встановлено п.6.1 Договору, розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації. Нарахування за спожиту теплову енергію за адресами вул. Суднобудівельна, 17, вул. Радісна, 19, вул. Радісна, 7 відбувається згідно тарифу для населення встановленого з 01.01.2011р. Постановою НКРЕ України від 14.12.2010 р. за № 1776 у розмірі 365,58 грн. за 1 Гкал; за адресами вул. Гайдара, 38 А; вул. Ак.Філатова, 29 Б; вул. Ак.Філатова, 66; вул. Палубна, 9/1; Овідіопольська дор., 8; вул. Ген.Петрова, 76, вул. Космонавтів, 68 відбувається згідно тарифу для інших споживачів встановленого з 01.10.2011р. у розмірі 1015,56 грн. за 1 Гкал згідно Постанови національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України №133 від 30.09.2011р. Нові тарифи не є предметом узгодження між Теплопостачальною організацією та Споживачем, нарахування з застосуванням нових тарифів проводяться з дати встановлення, зазначеної в відповідній постанові про встановлення тарифу.

Положеннями п. 6.2., 6.3. Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця наступного за розрахунковим.

За п.6.4. Договору, для підвищення дисципліни взаєморозрахунків та своєчасного проведення оплати, Споживач та Теплопостачальна організація щомісячно до 15 числа місяця після розрахункового складають акт звіряння взаєморозрахунків. Підписання акту звіряння взаєморозрахунків є обов`язковим для Споживача та Теплопостачальної організації.

Згідно п.10.1. 10.4. Договору, цей договір набуває чинності з 01.10.2013 р. та діє до 31.12.2015 року. Договір припиняє свою дію у випадках: взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення Господарським судом; ліквідації будь-якої із сторін. Припинення дії договору не звільняє Споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлене однією із сторін.

01.06.2021 року КП «Теплопостачання міста Одеси» направило на адресу КП «ЖКС «Черьомушки» претензію на суму 515952,65 грн. разом із актом звіряння розрахунків.

Згідно акту звіряння розрахунків №3316/2, на початок проведення звіряння 01.06.2018 року дебіторська заборгованість складала 322 084, 91 грн.. Загальний розмір заборгованості КП «ЖКС «Черьомушки» станом на 01.06.2021 року становив 515942,29 грн. При цьому, суд звертає увагу, що вказаний акт звіряння не підписаний відповідачем.

Як вказує позивач, несплата відповідачем за спожиту теплову енергію з червня 2018 року по квітень 2021 року стала підставою для звернення КП «Теплопостачання міста Одеси» до суду з позовною заявою про стягнення з КП «ЖКС «Черьомушки» заборгованості в розмірі 515 942,28 грн. та судових витрат.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Згідно ч.1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є таке правовідношення. в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Вищевказане цілком кореспондується з положеннями ст. 275 Господарського кодексу України, згідно якої за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

В ч.1 ст.692 ЦК України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається із матеріалів справи, КП «Теплопостачання міста Одеси» поставило КП «ЖКС «Черьомушки» теплову енергію за період з листопада 2018 року по липень 2021 року на суму 193 857,37 грн., що підтверджується рахунками-фактурами за періоди листопад 2018 року по березень 2019 року, листопад 2019 квітень 2020 року, листопад 2020 року квітень 2021 року та до червня 2018 року за відповідачем рахується заборгованість у сумі 322 084,91, однак в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо сплати вказаної заборгованості відповідачем, на підставі чого суд дійшов висновку, про невиконання відповідачем свого обов`язку щодо сплати спожитої теплової енергії з огляду на недоведеність відповідачем протилежного.

Між тим, судом встановлено, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності в частині стягнення з КП «ЖКС «Черьомушки» заборгованості за спожиту теплову енергію за період до червня 2018 року у сумі 322 084,91 грн.

З приводу заявленого суд зазначає, що відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.

Як встановлено ч.5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Так, як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач не виконує свої зобов`язання по оплаті за спожиту теплову енергію з травня 2018 року, однак як встановлено договором кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця наступного за розрахунковим, тобто строк виконання обов`язку по сплаті заборгованості у відповідача слив 20.06.2018 року, з якого і починається перебіг позовної давності.

Відповідач у поясненнях (вх. ГСОО №25283/21) заперечував проти застосування позовної давності та посилався на переривання перебігу позовної давності на підставі часткового погашення відповідачем заборгованості та визнання боргу згідно актів звіряння.

Згідно ч.1,3 ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Положеннями ч.3,4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, проаналізувавши докази надані позивачем на підтвердження факту переривання перебігу позовної давності, суд зазначає, що акти звіряння розрахунків датовані 2014-2016 роками, а останній платіж, відповідно до розрахунку заборгованості, відповідачем було здійснено в квітні 2018 року. Тобто, дійсно було переривання перебігу позовної давності, але у квітні 2018 року.

Згідно чинного законодавства після переривання перебіг позовної давності починається заново, отже враховуючи загальний строк позовної давності у 3 роки та звернення позивача за захистом своїх прав 28.07.2021 року, суд, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів факту переривання позовної давності в період з квітня 2018 року по квітень 2021 року, а також доказів поважності пропущення позивачем сроку позовної давності, дійшов висновку про сплив позовної давності та наявності правових підстав для відмови у позові в частині стягнення з КП «ЖКС «Черьомушки» заборгованості за спожиту теплову енергію, яка виникла до червня 2018 року на суму 322 084,91 грн.

Щодо іншої частини заборгованості за період з липня 2018 року по липень 2021 року, відповідач щодо обсягів поставленої позивачем енергії так і до суми заборгованості в розмірі 193 857, 37 грн. не заперечував та не надав доказів, які б підтверджували відсутність вказаної заборгованості.

Отже, на підставі встановлених обставин, з огляду на відсутність заперечень відповідача щодо заборгованості за період з липня 2018 року по липень 2021 року, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог КП «Теплопостачання міста Одеси» в частині стягнення з КП «ЖКС «Черьомушки» 193 857, 37 грн.

При розподілі судових витрат суд виходить з положень пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 185, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки» (65078, м. Одеса, вул. Гайдара, буд. 38А, ) на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (65110, м. Одеса, вул. Балківська, 1-Б, адреса для листування: 65101, м. Одеса, вул. Варненська, 27, ) заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 193 857/сто дев`яносто три тисячі вісімсот п`ятдесят сім/грн. 37 коп., а також 2907/дві тисячі дев`ятсот сім/грн. 86 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2021 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська