ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.09.2021 Справа № 905/690/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Фроловій Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "АУРУМ ТРАНС" (03028, місто Київ, вулиця Оскольська, будинок 31, офіс 15; );

до відповідача: акціонерного товариства Українська залізниця (03680, місто Київ, вулиця Єжи Ґеройця, будинок 5; ) в особі регіональної філії Донецька залізниця акціонерного товариства Українська залізниця (4404, Донецька область, місто Лиман, вулиця Привокзальна, будинок 22; );

про стягнення 9 579,50 грн.,-

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ

Товариство з обмеженою відповідальністю "АУРУМ ТРАНС" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Донецька залізниця акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення 9 579,50 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне здійснення Покровським вагонним депо РФ Донецька залізниця АТ Українська залізниця повного обстеження колісної пари №0029-, що призвело до виникнення дефекту (нагрів буксового вузла колісної пари №0029-) та відчеплення вагону. Позивач зазначає, що сума витрат за поточний ремонт з відчепленням вагону №62078720 склала 9579,50 грн. та просить стягнути її з відповідача.

Представник позивача під час розгляду справи наполягав на задоволенні позовних вимог. У відповіді на відзив (а.с. 118-119) позивач наполягав на тому, що твердження відповідача щодо проведення у грудні 2019 Батуринською вагоноколісною майстернею повної ревізії колісної пари не відповідає дійсності, оскільки Батуринська вагоноколісна майстерня у грудні 2019 проводила проміжний огляд, що підтверджується журналом ремонту та обліку колісних пар форми ВУ-53 та технічним паспортом колісної пари вантажного вагону від 26.12.2019. Крім того, згідно Плану розслідування причин нагріву або руйнування буксового вузла колісних пар вантажних вагонів причиною нагріву або руйнування підшипника стала недостатня кількість мастила в підшипникових блоках, яке закладалось під час монтажу буксового вузла при проведенні повної ревізії. Тобто, причиною поломки буксового вузла колісної пари було неналежне виконання робіт, які проводяться тільки під час повної ревізії та ніякого відношення до робіт, які здійснюються під час звичайного обстеження не мають. За твердженням позивача, закладання мастила в задній підшипник буксового вузла колісної пари відповідно до вимог Інструкції ЦВ-0143 здійснюється тільки під час повної ревізії (обстеження) колісної пари, а здійснення проміжного огляду ні яким чином не впливає на якість робіт по закладенню мастила в задній підшипник.

Представник відповідача під час розгляду справи надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував. У відзиві на позовну заяву (а.с. 56-58) відповідач наголошував на тому, що 28.10.2020 вагон № 62078720 власності позивача був відчеплений по станції Тернопіль, остання повна ревізія колісної пари №0029- проводилась Батуринським ВКМ (код підприємства 803) у грудні 2019 року. Між тим, у довідці ГІОС 2612 від 28.10.2020 міститься лише інформація стосовно ремонту вагону № 62078720, а саме про те, що вагон проходив деповський ремонт 17.01.2020, поточний ремонт 05.10.2020.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представників сторін істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою відповідальністю "АУРУМ ТРАНС" є власником вагону №62078720 на підставі договору поставки № 1д-06/14 від 27.01.2014, укладеного між публічним акціонерним товариством «Дизельний завод» та товариством з обмеженою відповідальністю «Група Інтер Кар Груп» (на теперішній час ТОВ "АУРУМ ТРАНС") відповідно до умов якого постачальник зобов`язується на підставі заявок покупця виготовити згідно ТУ У 35.2 2:2008 і поставити товар (на піввагони моделі 12-9790) у кількості 77 одиниць, згідно специфікацій, а покупець прийняти товар та сплатити за нього грошову суму згідно умов даного договору.

Вищезазначений факт підтверджується актом № 3 від 28.08.2014 приймання-передачі на піввагонів моделі 12-9790 між ПАТ «Дизельний завод» та ТОВ «Група Інтер Кар Груп» згідно договору поставки № 1д-06/14 від 27.01.2014 (а.с. 10).

30.05.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю «Транс Енерджи» (далі - комісіонер) та товариством з обмеженою відповідальністю «Аурум Транс» (далі - комітент) було укладено договір комісії № 300518-К (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1. якого (в редакції додаткової угоди № 2 від 27.12.2018 до договору комісії № 300518-К від 30.05.2018) комісіонер на підставі доручення комітента організовує проведення поточного, середнього та капітального ремонту колісних пар власності комітента та викочених з вагонів власності комітента, для чого здійснює:

- підписання договорів з вагоноремонтними підприємствами, що мають виконувати деповський та поточний ремонт рухомого складу;

- підписання договорів з підприємствами залізничного транспорту, власниками під`їзних колій тощо;

- підписання договорів з підприємствами постачальниками вузлів та деталей, необхідних для проведення ремонту рухомого складу;

- проведення розрахунків за надані послуги.

Згідно п. 1.2. договору комісіонер здійснює зазначені дії від свого імені, за рахунок комітента, на умовах, найбільш вигідних для комітента та у відповідності до вимог нормативних документів (Статуту залізниць України) та діючого законодавства України.

Відповідно до п. 3.4. договору по виконанню доручення комісіонер зобов`язаний протягом 10 днів надати комітенту звіт і передати йому відремонтований РС. Якщо комітент має заперечення по розрахунку, він зобов`язаний сповістити про них комісіонерові протягом трьох днів від дня одержання звіту. В іншому випадку звіт вважається прийнятим.

Згідно п. 9.1. договору (в редакції додаткової угоди №5 від 18.12.2020 до договору комісії №300518-К від 30.05.2018) він набирає чинності від дати його підписання і діє до 31 грудня 2021 року, а в частині взаєморозрахунків до повного їх погашення.

Вищезазначений договір та додаткові угоди до нього підписані представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

28.10.2020 у складі потягу № 2271 4 на станції Тернопіль регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» було виявлено несправність вагону позивача № 62078720, які полягали у нагріві буксового вузла колісної пари № 0029-.

За вищезазначеним фактом було дано відповідне повідомлення форми ВУ-23М №4006 від 28.10.2020 (а.с. 11).

Згідно довідки ГІВЦ № 2612 від 28.10.2020 вагон № 62078720 пройшов деповський ремонт на ТОВ «Дизельний завод» 17.01.2020, поточний ремонт 05.10.2020. Також у вказаній довідці зазначено про несправності: 455 розукомплектування ручного гальма стоянки.

Розслідування причин нагріву буксового вузла колісної пари № 0029- відповідно до телеграми № 112 від 28.10.2020 проходило 30.10.2020 по станції ЛЬВІВ Львівської дільниці ВЧДР Дрогобич.

Згідно Плану розслідування причин нагріву або руйнування буксового вузла колісних пар вантажних вагонів та акту-рекламації №3 від 10.11.2020 визнано винним Покровське вагонне депо РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця». Причиною виникнення дефекту зазначено недостатню кількість мастила в підшипникових блоках, яке закладалося під час монтажу буксового вузла при проведенні повної ревізії. Стан мастила вказано забруднене. Також зазначено про порушення п. 13.3. 11 Інструкції ЦВ-0143.

На підставі договору комісії № 300518-К від 30.05.2018 позивач направив на адресу товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Енерджи» доручення № 10 від 30.10.2020 (а.с. 27), в якому просив організувати в листопаді 2020 року проведення деповського, капітального та поточного ремонту на піввагонів власності ТОВ «АУРУМ ТРАНС», в тому числі вагон № 62078720.

Згідно наявної в матеріалах справи калькуляції на технічне обслуговування вагону з відчепленням № 62078720 ТОВ «Транс Енерджи» у експлуатаційному вагонному депо Тернопіль від 30.11.2020 загальна вартість послуг з його ремонту склала 9 579,50 грн.

На виконання умов договору комісії № 300518-К від 30.05.2018 та доручення № 10 від 30.10.2020 ТОВ «ТРАНС ЕНЕРДЖИ» було організовано технічне обслуговування вагону № 62078720 та сплачено на реквізити регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» вартість робіт з технічного обслуговування в сумі 9579,50 грн. з ПДВ, що підтверджується актом виконаних робіт від 30.11.2020 (а.с. 29).

Після сплати ТОВ «ТРАНС ЕНЕРДЖИ» витрат на проведення деповського, капітального та поточного ремонту вагонів власності ТОВ «АУРУМ ТРАНС», ТОВ «ТРАНС ЕНЕРДЖИ» було виставлено позивачу рахунок № 281 від 30.11.2020 на загальну суму 254 475,75 грн., в т.ч. 9579,50 грн. витрат на відшкодування технічного обслуговування вагону з відчепленням № 62078720.

Платіжним дорученням № 449 від 15.12.2020 ТОВ «АУРУМ ТРАНС» було відшкодовано ТОВ «ТРАНС ЕНЕРДЖИ» вартість деповського ремонту та винагороду згідно договору комісії № 300518-К від 30.05.2018 на загальну суму 254 475,75 грн., в т.ч. 9579,50 грн. витрат на відшкодування технічного обслуговування вагону з відчепленням №62078720 (а.с. 31).

Позивач звертався до відповідача з претензією вих. № 35 від 18.02.2021, в якій просив відшкодувати додаткові витрати за поточний ремонт з відчепленням вагону № 62078720 в сумі 9579,50 грн. з ПДВ. Оскільки вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, позивач звернувся із даним позовом до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, сутність даного позову полягає у відшкодуванні збитків, завданих відповідачем у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем технічного обслуговування вагону № 62078720 в сумі 9579,50 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (ст. 614 та 1166 Цивільного кодексу України).

Так, відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Тобто, чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини особи, яка допустила порушення зобов`язання.

Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності шкоди. При цьому, доведенню підлягає те, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. А відтак, доводячи склад цивільного правопорушення у діях відповідача, позивач має довести, що його поведінка була неправомірною та протиправною. Протиправною поведінкою є різновид правової поведінки, що характеризується як соціальне відхилення від норми, зловживання правом та правопорушенням. Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.06.2010 №6-469св10).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 1.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015 (далі - Правила експлуатації), власні вантажні вагони - це вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, що нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКБ ЦВ "Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм", затвердженого Радою із залізничного транспорту держав - учасниць СНД 25 квітня 2001 року, та мають ознаку в АБД ПВ "власний вагон".

Судом встановлено, що відповідачем здійснювалось перевезення напіввагону власності (оренди) позивача, а саме: № 62078720.

Згідно з п. 11 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" № 01-8/91 від 29.11.2007 порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і цими вагонами залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць. Водночас, залізниця зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній (аналогічна позиція викладена Вищим господарським судом України у постановах від 23.03.2017 по справі № 904/4195/16, від 17.01.2017 по справі № 904/3013/16).

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Пункт 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (надалі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з п.3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Відповідно до п. 6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці № 264-Ц від 28.10.1997 (далі - Інструкція), забороняється ставити в склад потягу вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Згідно з п. 6.2.1 вказаної Інструкції при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.

Отже, саме на залізницю як на перевізника покладається обов`язок щодо перевірки технічного стану вагонів, які виходять на колії загального користування.

Відповідно до Наказу Міністерства транспорту України від 3 червня 2004 року № 464 "Про затвердження Рекомендацій щодо вживання термінів та визначень з безпеки руху поїздів", а саме п.п. 3.2.3.22 п. 3.2.2 розділ 3 визначено, що пошкодження чи/або зруйнування технічних засобів - це подія порушення конструктивної цілісності рухомого складу, залізничної колії й споруд на ній, засобів зв`язку й сигналізації, що частково/цілком унеможливлює використання їх за цільовою призначеністю внаслідок часткової/повної втрати експлуатаційних властивостей, для відновлення яких потрібно проведення ремонту/відновлювати які неможливо чи недоцільно.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Таким чином, розукомплектування ручного гальма стоянки є саме пошкодженням вагону, а його несправність є забороною для поставлення такого вагону в склад потягу.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Згідно з п. 20 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 (далі - Правила складання актів), акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно зі статтею 124 Статуту залізниць України.

Слід зазначити, що акти форми ВУ-23М (повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагона) - це документ, який засвідчує технічно несправний стан вагона і є підставою для відрахування вагонів із робочого парку до неробочого (до числа несправних).

Позивач як на підставу для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків в сумі 9579,50 грн. посилався на План розслідування причин нагріву або руйнуванню буксового вузла колісних пар вантажних вагонів від 30.10.2020, складений на ст. Львів Львівської залізниці ВЧДР Дрогобич, відповідно до якого визнано винним Покровське вагонне депо РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» у закладанні недостатньої кількості мастила в підшипникових блоках, яке закладалося під час монтажу буксового вузла при проведенні ревізії.

Судом встановлено, що 28.10.2020 у складі потягу № 2271 4 на станції Тернопіль регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» було виявлено несправність вагону позивача № 62078720, а саме розукомплектування ручного гальма стоянки у вагоні № 62078720 та нагрів буксового вузла колісної пари №0029

За вищезазначеним фактом було дано відповідне повідомлення форми ВУ-23М № 4006 від 28.10.2020, яким вказаний вагон був направлений на технічне обслуговування.

Розслідування причин нагріву буксового вузла колісної пари № 0029- відповідно до телеграми № 112 від 28.10.2020 проходило 30.10.2020 по станції ЛЬВІВ Львівської дільниці ВЧДР Дрогобич.

Згідно Плану розслідування причин нагріву або руйнування буксового вузла колісних пар вантажних вагонів та акту-рекламації №3 від 10.11.2020 визнано винним Покровське вагонне депо РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця». Причиною виникнення дефекту зазначено недостатню кількість мастила в підшипникових блоках, яке закладалося під час монтажу буксового вузла при проведенні повної ревізії. Стан мастила вказано забруднене. Також зазначено про порушення п. 13.3. 11 Інструкції ЦВ-0143.

Відповідач під час розгляду даної справи заперечував проти задоволення позовних вимог з посиланням на те, що остання повна ревізія колісної пари №0029- проводилась Батуринським ВКМ (код підприємства 803) у грудні 2019 року, а отже, з огляду на п. 19.1. Інструкції з експлуатації та ремонту буксових вузлів колісних пар вантажних вагонів ЦВ-0143 РФ «Донецька залізниця» не несе гарантійну відповідальність.

Так, згідно п. 19.1. Інструкції з експлуатації та ремонту буксових вузлів колісних пар вантажних вагонів ЦВ-0143 підприємства Державної адміністрації залізничного транспорту України, які ремонтують буксові вузли вантажних вагонів, несуть гарантійну відповідальність відповідно до наказу Укрзалізниці від 31.12.1998 № 349-Ц.

Відповідно до п. б ч. 1 Наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України Міністерства транспорту України «Про гарантійну відповідальність за якість формування, ремонту і обстеження колісних пар, монтажу і ревізій буксових вузлів вагонів магістральних залізниць колії 1520» від 31.12.1998 № 349-Ц відповідальність за якість формування, ремонту і обстеження колісних пар, монтажу і ревізії буксових вузлів несуть ремонтні заводи, вагоноколісні майстерні і вагонні депо при умовах дотримання правил експлуатації і зберігання при повному обстеженні колісних пар до наступного повного обстеження. При проведенні в цей період звичайного обстеження, відповідальність за виконання робіт, передбачених звичайним обстеженням, з вагоноремонтних підприємств, які проводили повне обстеження, знімається.

Як вже зазначалося, згідно Плану розслідування причин нагріву або руйнування буксового вузла колісних пар вантажних вагонів та акту-рекламації №3 від 10.11.2020 причиною виникнення дефекту зазначено недостатню кількість мастила в підшипникових блоках, яке закладалося під час монтажу буксового вузла при проведенні повної ревізії.

Під час розгляду даної справи відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт проведення останньої повної ревізії колісної пари №0029- Батуринським ВКМ у грудні 2019. Так, суд не приймає надану відповідачем довідку ГІОЦ УЗ № 3996608 від 12.05.2021 в якості належного доказу підтвердження проведення повної ревізії колісної пари № 0029- Батуринською вагоноколісною майстернею у грудні 2019 року, оскільки вказана довідка містить інформацію про комплектацію вагонів знімними деталями, а з додатку до неї (а.с. 61) вбачається, що спірна колісна пара була знята 27.12.2019 з вагону № 55084248 та встановлена на вагон № .01.2020 на станції Дрогобич-ВЧД (код підприємства 862), проте не містить жодних відомостей щодо проведення звичайного або повного обстеження колісної пари Батуринським ВКМ під час її встановлення на вагон №62078720. Отже, вказана довідка підтверджує лише факт переміщення колісної пари № 0029- з вагону №55084248 та встановлення її на вагон № 62078720.

Водночас, як вбачається зі змісту наданих позивачем довідок ГІОЦ УЗ № 2733 та №2653 (довідка про виконані ремонти вагону № 55084248), з якого було встановлено спірну колісну пару на вагон № 62078720, Донецькою залізницею (Красний Лиман - ВЧД), було проведено ремонт 27.10.2018 у зв`язку з несправністю вагону внаслідок сходу з рейок (а.с. 120-122).

Відповідно до п.п. 3 п. 10.2.1 Інструкції з експлуатації та ремонту буксових вузлів колісних пар вантажних вагонів ЦВ-0143 повну ревізію букс з роликовими підшипниками проводять у разі повного обстеження колісних пар після сходу вагона з рейок у колісних пар візка, який зійшов.

У зв`язку з викладеним, суд вважає доведеним факт проведення останньої повної ревізії колісної пари № 0029- саме 27.10.2018 у вагонному депо відповідача (структурний підрозділ «Покровське вагонне депо» (Лиманська дільниця) регіональної філії «Донецька залізниця». Факт проведення повної ревізії колісної пари № 0029- 27.10.2018 у вагонному депо відповідача (структурний підрозділ «Покровське вагонне депо» (Лиманська дільниця) регіональної філії «Донецька залізниця» відповідачем під час розгляду даної справи не заперечувався.

Згідно з підпунктом "в" пункту 114 Статуту залізниць залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагону), завданих збитків - пошкодження складових частин вагону, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Вирішуючи питання про розмір збитків, заподіяних позивачу, суд врахувує наступне.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999 сума збитків за пошкодження вагона складається з:

витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 551 від 15.11.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 828/4121 від 01.12.1999, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вищезазначених Правил, вагон №62078720 відповідно до укладеного між ТОВ «АУРУМ ТРАНС» та ТОВ договору комісії № 300518-К від 30.05.2018 та доручення № 10 від 30.10.2020 ТОВ «ТРАНС ЕНЕРДЖИ» було організовано технічне обслуговування вагону № 62078720 та сплачено на реквізити регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» вартість робіт з технічного обслуговування в сумі 9579,50 грн. з ПДВ, що підтверджується актом виконаних робіт від 30.11.2020.

Судом встановлено, що позивачем було здійснено оплату технічного обслуговування з відчепленням №62078720 в розмірі 9579,50 грн. на підставі виставленого ТОВ «ТРАНС ЕНЕРДЖИ» рахунку на оплату № 281 від 30.11.2020, що підтверджується платіжним дорученням № 449 від 15.12.2020 (а.с. 31).

Таким чином, за висновками суду, позивачем доведено належними та допустимими доказами заявлений розмір збитків в сумі 9579,50 грн., у зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Судовий збір на підставі ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "АУРУМ ТРАНС" до акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Донецька залізниця акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення 9 579,50 грн. задовольнити.

Стягнути з акціонерного товариства Українська залізниця (03680, місто Київ, вулиця Єжи Ґеройця, будинок 5; ) в особі регіональної філії Донецька залізниця акціонерного товариства Українська залізниця (4404, Донецька область, місто Лиман, вулиця Привокзальна, будинок 22; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АУРУМ ТРАНС" (03028, місто Київ, вулиця Оскольська, будинок 31, офіс 15; ) збитки в сумі 9579,50 грн., судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 22.09.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04.10.2021.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова