ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.10.2021р. Справа №905/694/21 (266/1388/21)

за позовом ОСОБА_1 , м.Маріуполь

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ", м.Маріуполь

про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 27039,00 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Купченко Р.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "СРЗ" про стягнення невиплаченої заробітної плати.

Ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя від 11.03.2021р. дану позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

24.03.2021р. на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя від 26.03.2021р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ" про стягнення заборгованості по заробітній платі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя від 21.05.2021р. передано справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ" () про стягнення заборгованості по заробітній платі на розгляд господарському суду Донецької області (61022, м. Харків, пр. Науки, 5).

15.06.2021р. до господарського суду Донецької області надійшла справа №266/1388/21 (2/266/547/21).

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.06.2021р. встановлений єдиний унікальний номер судової справи №905/694/21 (266/1388/21), справу передано до провадження судді Левшиної Г.В. на підставі ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, у зв`язку з перебуванням у провадженні судді Левшиної Г.В. справи №905/694/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ", м.Маріуполь ().

Ухвалою суду від 16.06.2021р. відкрите провадження у справі №905/694/21 (266/1388/21), призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 19.07.2021р. о 12:25 год.

Ухвалою суду від 19.07.2021р. оголошено перерву в судовому засіданні до 04.08.2021 року о 10:30 год.; зобов`язано ТОВ "СРЗ" надати відомості (довідку) про розмір заборгованості ТОВ "СРЗ" по заробітній платі та належних до виплати сум на момент звільнення з ТОВ "СРЗ" ОСОБА_1 , м.Маріуполь.

Ухвалою суду від 04.08.2021р. оголошено перерву у судовому засідання до 18.08.2021р. об 11:10 год.

У судове засідання 18.08.2021р. представники сторін не з`явились, жодних документів по суті спору не надали.

Згідно з ухвалою від 18.08.2021р. оголошено перерву в судовому засіданні до 13.09.2021р. о 12.20 год.; зобов`язано ТОВ "СРЗ" надати відомості (довідку) про розмір заборгованості ТОВ "СРЗ" по заробітній платі та належних до виплати сум на момент звільнення з ТОВ "СРЗ" ОСОБА_1 , м.Маріуполь; позивачу надати пояснення щодо розміру заявлених позовних вимог враховуючи надані до матеріалів справи розрахункові листи.

07.09.2021р. до суду надійшов відзив відповідача на позов, згідно якого несплачена заборгованість перед позивачем із заробітної плати становить 44508,24 грн.

У судове засідання 13.09.2021р. представники сторін не з`явились, відповідач жодних документів по суті спору, витребуваних доказів не надав.

Згідно з ухвалою суду від 13.09.2021р. відкладено розгляд справи на 07.10.2021р. об 11.00 год.

В судове засідання 07.10.2021р. сторони не з`явилися.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, за результатами оцінки матеріалів справи, суд встановив:

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За приписом ст.21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа "Суханов та Ільченко проти України") "майно" може являти собою "існуюче майно" або засоби, включаючи "право вимоги" відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання"/"правомірне очікування" стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Згідно ст.ст.115, 116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як встановлено, ОСОБА_1 працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю "СРЗ" матросом 1 класу.

Згідно з довідкою відповідача станом на 03.09.2021р. заборгованість із заробітної плати дорівнює 44508,24 грн.

У наданому відзиві відповідач підтверджує суму заборгованості у розмірі 44508,24 грн.

Частиною 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ" заборгованості із заробітної плати в сумі 44508,24 грн. підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету України.

Крім цього, позивачем також заявлено про покладення на відповідача витрат, понесених за користування правничою допомогою в сумі 2500,00 грн.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Так, положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частина сьома ст.43 Конституції України передбачає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Частинами першою, третьою ст.131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Зазначеним положенням Конституції України кореспондує ст.16 Господарського процесуального кодексу України, положеннями якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При цьому, частиною 1 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ч.2 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

За приписом ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2021р. між позивачем та адвокатом Гайдаровим С.В. було укладено договір про надання юридичної допомоги за стягнення заробітної плати, за змістом якого вартість послуг адвоката з надання консультацій, представництва інтересів позивача та складання документів дорівнює 2500,00 грн.

Згідно квитанції від 03.03.2021р. позивачем було сплачено вартість послуг адвоката.

Суд враховує, що виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanta та захисту права особи на своєчасне одержання винагороди за працю відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України.

За висновками суду, доказів невідповідності витрат позивача фактично наданим послугам до матеріалів справи не надано.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача також підлягають судові витрати на правничу допомогу в сумі 2500,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст.13, 46, 74, 76-79, 86, 91, 120, 123, 126, 129, 165, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , м.Маріуполь до Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ", м.Маріуполь про стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 44508,24 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ" (87510, м.Маріуполь, пр.Луніна, буд.2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 ) заборгованість із заробітної плати в сумі 44508,24 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 2500,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ" (87510, м.Маріуполь, пр.Луніна, буд.2, ) на користь державного бюджету України судовий збір в сумі 908,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 07.10.2021р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина