ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2021 р. Справа№ 910/16418/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представника скаржника згідно з протоколом судового засідання від 06.10.2021

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 (повний текст складено 18.03.2021)

у справі № 910/16418/19 (суддя - Мудрий С.М.)

за позовом Державного підприємства «Держвуглепостач»

до Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

про стягнення 252 445 165, 60 грн,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У листопаді 2019 року Державне підприємство «Держвуглепостач» (далі - ДП «Держвуглепостач») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі - ПАТ «Центренерго») про стягнення 252 445 165,60 грн.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані неналежним виконання ПАТ «Центренерго» зобов`язання з оплати поставленого вугілля, у зв`язку з чим у останнього утворилася заборгованість з оплати поставленого вугілля у розмірі 235 905 419, 57 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 11 676 321, 87 грн, 3 % річних у розмірі 2 134 765, 65 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 728 658, 51 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2020, зокрема, було закрито провадження у справі № 910/16418/19 в частині боргу у розмірі 4 000 000,00 грн. Указана ухвала залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Центренерго» на користь ДП «Держвуглепостач» заборгованість у розмірі 231 905 419, 57 грн, пеню у розмірі 11 669 858, 71 грн, 3 % річних у розмірі 2 134 765, 65 грн, інфляційні втрати в розмірі 2 728 658, 51 грн та судовий збір у розмірі 672 282, 77 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що акти прийняття-передавання вугільної продукції були погоджені, прийняті та підписані сторонами без будь яких зауважень щодо кількості, якості та ціни поставленого вугілля, а також щодо відшкодування вартості доставки такого вугілля. А тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на виконання умов договору, позивачем у строк (термін), обсягах, асортименті та по реквізитах, погоджених сторонами, була поставлена (відвантажена) вугільна продукція за договором у розмірі 104 700, 590 тонн на загальну суму 287 905 419, 60 грн. Факт поставки (відвантаження) ДП «Держвуглепостач» вугільної продукції на загальну суму 287 905 419, 60 грн, враховуючи вартість вугілля та вартість доставки, ПАТ «Центренерго» не заперечувалися і не спростовувалися.

Суд першої інстанції, враховуючи часткову оплату, здійснену як до відкриття провадження у справі, так і після, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині, що не була оплачена відповідачем.

Також суд першої інстанції, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, встановив, що позивачем невірно здійснено нарахування пені. Так, судом першої інстанції було здійснено перерахунок та встановлено, що до задоволення підлягає такий розмірі пені - 11 669 858, 71 грн, виходячи із заявленого періоду.

Крім того, суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок з нарахуванням трьох процентів річних у розмірі 2 134 765,65 грн та інфляційних втрат в розмірі 2 728 658, 51грн, дійшов висновку про обґрунтованість та вірність обрахунку.

3. Надходження апеляційних скарг на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У квітні 2021 року ПАТ «Центренерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 в повному обсязі і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Центренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021. Справу призначено до розгляду на 07.06.2021. Надано сторонам час для подачі відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань.

29.06.2021 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Справа розглядалася різними складами суду.

07.06.2021 до суду апеляційної інстанції від ПАТ «Центренерго» надійшло клопотання про призначення та проведення комплексної судової експертизи, в якому скаржник просив призначити у справі № 910/16418/19 комплексну судову експертизу матеріалів та речовин й товарознавчу експертизу на вирішення якої поставити питання: 1.1. Який вміст вологи, зольності, сірки, виходу летючих речовин та теплоти згоряння наявний у вугіллі поставленому ДП «Держвуглепостач» по договору № 111/25 від 18.06.2019? 1.2. Чи відповідає вугілля згідно актiв вiдбору проб вимогам зазначених у посвідченнях (про якість рядового вугілля) та актах звіряння по кількості та якості на вміст вологи, зольності, сірки, виходу летких речовин та теплоти згоряння? 1.3. Яка ринкова вартість вугілля, з урахування умов договору, на момент поставки вугілля поставленого згідно договору № 111/25 від 18.06.2019 з урахуванням з`ясованих експертним шляхом показників поставленого вугілля на вміст вологи, зольності, сірки, виходу летких речовин та теплоти згорання?

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2021 у задоволенні клопотання ПАТ «Центренерго» про призначення експертизи відмовлено.

Сторонами заявлялися клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з переговорами між сторонами щодо мирного урегулювання спору та клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги, які задовольнялись судом апеляційної інстанції. Так у судовому засіданні було оголошено перерву до 06.10.2021. Тому справу розглянуто у «розумний строк» відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та з урахуванням карантинних заходів.

06.10.2021 у судове засідання з`явився представник скаржника. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Про дату час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується розпискою про повідомлення про дату наступного судового засідання.

У судовому засіданні було з`ясовано, що позивач подав відзив на апеляційну з пропуском строку, встановленого судом без клопотання про продовження строку для його подання. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 14.05.2021 було встановлено позивачу десятиденний строк для подачі відзиву з моменту отримання такої ухвали. Ухвалу суду про відкриття позивач отримав 24.05.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив було подано 29.06.2021, що підтверджується відтиском штемпеля суду.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, відзив на апеляційну скаргу, поданий позивачем залишається без розгляду на підставі ст. 118, 207 ГПК України.

Представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення скасувати і ухвалити нове - про відмову в позові.

4. Вимоги апеляційної скарги та доповнення апеляційної скарги та короткий зміст наведених у них доводів

ПАТ «Центренерго» в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

На переконання скаржника, суд першої інстанції безпідставно залишив клопотання про призначення експертизи без розгляду та відмовив у його задоволенні.

Так, скаржник зазначає, що при укладенні договору поставки вугілля №111/25 від 18.06.2019 ПАТ «Центренерго» розраховувало, що ДП «Держвуглепостач» поставить якісне вугілля, яке відповідатиме встановленим стандартам, технічним умовам та технічній документації. Натомість, на підставі договору поставки вугiлля №111/25 вiд 18.06.2019 було поставлено неякісне вугілля, яке не вiдповiдало стандартам, технічним умовам та технічній документації.

Зокрема, вміст сірки Std перевищував допустимі показники, за що у відповідності до ДСТУ 3528 передбачається знижка. Зазначене підтверджується звiтами лабораторій про інспекцію вугілля на складах.

Скаржник також посилається на постанови Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 910/10458/19, від 04.02.201 у справі № 910/2457/20 та від 03.12.2021 у справі № 910/12527/19 щодо необхідності призначення експертизи у справі.

Також скаржник зазначає, що по фактах поставок неякісного вугілля ПАТ «Центренерго» було подано ряд заяв про вчинення злочину до правоохоронних органів. На підставі цих заяв на сьогодні проходять досудові розслідування.

Крім того, скаржник зазначає, що у зв`язку із введення загальнодержавного карантину наказом ПАТ «Центренерго» також запроваджувався карантин у роботі товариства, що, на переконання заявника, є надзвичайною обставиною, яка об`єктивно унеможливлювало виконання ПАТ «Центренерго» своїх зобов`язань належним чином та в повному обсязі до умов договору.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та пояснень

Відзив на апеляційну скаргу, поданий позивачем, залишено без розгляду на підставі ст. 118, 207 ГПК України.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 18.06.2019 між ПАТ «Центренерго» (покупець) та ДП «Держвуглепостач» (постачальник) укладено договір поставки вугілля №111/25 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник поставить (передасть) у власність покупця, а покупець прийме і оплатить вугільну продукцію (далі - вугілля) на зазначених у договорі умовах.

Згідно з п. 1.2 договору необхідні для виконання договору відомості вказуються в специфікаціях до договору, які є невід`ємною частиною договору (далі - специфікація).

Відповідно до п. 2.1 договору поставка вугілля по договору здійснюється залізничним транспортом на умовах DDP (залізнична станція призначення) згідно з «Інкотермс 2010. Правила ICC з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі», з урахуванням передбачених договором особливостей.

Пунктом 2.4 договору сторони узгодили, що вугілля поставляється виключно при наявності та на підставі відповідних підписаних сторонами специфікацій. Відвантажене вугілля, яке не відповідає умовам відповідних специфікацій, до обсягів поставленого по договору вугілля не зараховується.

Відповідно до п. 2.5 договору право власності на вугілля від постачальника до покупця переходить після підписання сторонами акту приймання-передачі вугілля згідно з умовами договору.

Порядок приймання вугілля урегульовано Розділом 3 договору.

Розділом 5 договору сторони урегулювали порядок визначення якості та асортименту вугілля.

Пунктом 6.6 договору сторони узгодили, що вартість доставки вугілля до залізничної станції призначення вважається транспортно-заготівельними витратами покупця. Вартість оплати перевізнику оплачує постачальник або третя особа за дорученням постачальника. Покупець відшкодовує постачальнику вказану в залізничних накладних вартість доставки виключно по території України.

Підставою для відшкодування покупцем вартості доставки є акт відшкодування вартості доставки до кожного акту приймання-передачі вугілля.

Відповідно до п. 6.7 договору оплата вартості вугілля та відшкодування вартості його доставки здійснюється покупцем на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі вугілля та актів відшкодування вартості доставки в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок пастачальника протягом 40 (сорока) календарних днів з моменту підписання відповідних актів.

Згідно з п. 7.1.1 договору постачальник зобов`язаний поставити (передати) покупцеві на умовах договору вугілля у строк (термін), обсягах, асортименті та по реквізитах, вказаних в специфікаціях.

У свою чергу, покупець зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі здійснити оплату вугілля на умовах договору; прийняти вугілля, поставлене на умовах договору, згідно з актом приймання-передачі вугілля (п. 7.3.1, 7.3.2 договору).

Згідно з п. 10.1. договору останній набирає чинності з дати його підписання сторонами та отримання сторонами всіх погоджень/затверджень відповідно до вимог чинного законодавства та внутрішніх документів сторін, необхідних для укладення цього договору, і діє по 31.07.2019, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору між сторонами укладено специфікацію № 06/19-В-Т від 18.06.2019, за якою постачальник зобов`язується поставити, а покупець - прийняти та оплатити вугілля в обсязі 100 тисяч тонн (+/- 5%) у строк з 18 червня 2019 року - 15 липня 2019 року.

Додатковою угодою № 1 до договору від 15.07.2019 сторони змінили пункт 2 специфікації №06/19-В-Т від 18.06.2019 до договору та виклали в такій редакції: «Строк (термін) поставки (передачі) вугілля: 18 червня 2019 року - 30 липня 2019 року.».

З матеріалів справи вбачається, що позивач поставив, а відповідач прийняв 1 004 700, 590 тонн вугілля загальною вартість 287 905 419, 60 грн з урахування вартості доставки такого вугілля, що підтверджується наступними підписаними сторонами актами приймання-передачі вугільної продукції:

- № 31-ДВП від 19.06.2019 на суму 13 556 694, 42 грн,

- № 32-ДВП від 19.06.2019 на суму 17 778 538, 56 грн,

- № 33-ДВП від 19.06.2019 на суму 9 759 260, 81 грн,

- № 34-ДВП від 19.06.2019 на суму 7 106 861, 45 грн,

- № 35-ДВП від 19.06.2019 на суму 1 231 178, 04 грн,

- № 36-ДВП від 19.06.2019 на суму 3 004 586, 84 грн,

- № 37-ДВП від 19.06.2019 на суму 10 018 695, 37 грн,

- № 38-ДВП від 19.06.2019 на суму 4 781 040, 17 грн,

- № 39-ДВП від 19.06.2019 на суму 2 652 639, 19 грн,

- № 40-ДВП від 19.06.2019 на суму 6 539 691, 78 грн,

- № 41-ДВП від 19.06.2019 на суму 1 224 439, 80 грн,

- № 42-ДВП від 19.06.2019 на суму 891 289, 46 грн,

- № 43-ДВП від 19.06.2019 на суму 521 567, 08 грн,

- № 44-ДВП від 19.06.2019 на суму 1 748 326,06 грн,

- № 45-ДВП від 19.06.2019 на суму 1 039 133,09 грн,

- № 46-ДВП від 21.06.2019 на суму 49 756 521,63 грн,

- № 47-ДВП від 21.06.2019 на суму 18 578 798,21 грн,

- № 51-ДВП від 27.06.2019 на суму 29 085 992,15 грн,

- № 52-ДВП від 27.06.2019 на суму 3 135 149,84 грн,

- № 53-ДВП від 27.06.2019 на суму 6 295 022,17 грн,

- № 54-ДВП від 27.06.2019 на суму 31 090 880,96 грн,

- № 55-ДВП від 27.06.2019 на суму 5 426 190,00 грн,

- № 56-ДВП від 27.06.2019 на суму 4 926 027,24 грн,

- № 71-ДВП від 12.07.2019 на суму 1 275 241,50 грн,

- № 72-ДВП від 12.07.2019 на суму 349 996,40 грн,

- № 73-ДВП від 12.07.2019 на суму 6 187 393,96 грн,

- № 75-ДВП від 12.07.2019 на суму 1 306 789,40 грн,

- № 76-ДВП від 15.07.2019 на суму 1 122 521,63 грн,

- № 77-ДВП від 15.07.2019 на суму 2 582 867,56 грн,

- № 78-ДВП від 15.07.2019 на суму 807 025,53 грн,

- № 1-ДП/25 від 25.07.2019 на суму 3 472 257,73 грн,

- № 2-ДП/25 від 25.07.2019 на суму 2 045 460,56 грн,

- № 3-ДП/25 від 25.07.2019 на суму 10 786 616,95 грн,

- № 4-ДП/25 від 25.07.2019 на суму 1 049 085,70 грн,

- № 5-ДП/25 від 25.07.2019 на суму 17 940,00 грн,

- № 6-ДП/25 від 25.07.2019 на суму 164 125,00 грн,

Поставка вугілля також підтверджується наступними підписаними сторонами актами звіряння по кількості та якості вугілля:

- № 31-ДВП від 19.06.2019 на суму 1 328 471,76 грн,

- № 32-ДВП від 19.06.2019 на суму 1 742 540,88 грн,

- № 33-ДВП від 19.06.2019 на суму 948 908,40 грн,

- № 34-ДВП від 19.06.2019 на суму 690 115,20 грн,

- № 35-ДВП від 19.06.2019 на суму 123 921,00 грн,

- № 36-ДВП від 19.06.2019 на суму 300 951,00 грн,

- № 37-ДВП від 19.06.2019 на суму 1 009 071,00 грн,

- № 38-ДВП від 19.06.2019 на суму 477 981,00 грн,

- № 39-ДВП від 19.06.2019 на суму 265 545,00 грн,

- № 40-ДВП від 19.06.2019 на суму 655 011,00 грн,

- № 41-ДВП від 19.06.2019 на суму 123 921,00 грн,

- № 42-ДВП від 19.06.2019 на суму 88 515,00 грн,

- № 43-ДВП від 19.06.2019 на суму 53 109,00 грн,

- № 44-ДВП від 19.06.2019 на суму 172 528,80 грн,

- № 45-ДВП від 19.06.2019 на суму 102 841,20 грн,

- № 46-ДВП від 21.06.2019 на суму 4 813 553,52 грн,

- № 47-ДВП від 21.06.2019 на суму 1 794 299,52 грн,

- № 51-ДВП від 27.06.2019 на суму 2 812 219,44 грн,

- № 51-ДВП від 27.06.2019 на суму 318 654,00 грн,

- № 53-ДВП від 27.06.2019 на суму 637 308,00 грн,

- № 54-ДВП від 27.06.2019 на суму 3 002 001,12 грн,

- № 55-ДВП від 27.06.2019 на суму 548 793,00 грн,

- № 56-ДВП від 27.06.2019 на суму 495 684,00 грн,

- № 71-ДВП від 12.07.2019 на суму 123 921,00 грн,

- № 72-ДВП від 12.07.2019 на суму 35 406,00 грн,

- № 73-ДВП від 12.07.2019 на суму 603 850,80 грн,

- № 75-ДВП від 12.07.2019 на суму 137 121,60 грн,

- № 76-ДВП від 15.07.2019 на суму 119 981,40 грн,

- № 77-ДВП від 15.07.2019 на суму 274 243,20 грн,

- № 78-ДВП від 15.07.2019 на суму 88 515,00 грн,

- № 1-ДП/25 від 25.07.2019 на суму 513 325,44 грн,

- № 2-ДП/25 від 25.07.2019 на суму 278 051,28 грн,

- № 3-ДП/25 від 25.07.2019 на суму 1 545 607,68 грн,

- № 4-ДП/25 від 25.07.2019 на суму 149 719,92 грн,

- № 5-ДП/25 від 25.07.2019 на суму 21 388,56 грн,

- № 6-ДП/25 від 25.07.2019 на суму 192 497,04 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказані акти були погоджені, прийняті та підписані сторонами без будь яких зауважень щодо кількості, якості та ціни поставленого вугілля, а також щодо відшкодування вартості доставки такого вугілля.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору, позивачем у строк (термін), обсягах, асортименті та по реквізитах, погоджених сторонами була поставлена (відвантажена) вугільна продукція за вищезазначеним договором у розмірі 104 700, 590 тонн на загальну суму 287 905 419, 60 грн.

Факт поставки (відвантаження) ДП «Держвуглепостач» вугільної продукції на скаржником не заперечується і не спростовується.

На виконання умов договору на момент звернення до суду відповідач здійснив часткову оплату поставленого у вугілля у розмірі 52 000 000, 03 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:

- №2518 від 12.07.2019 на суму 35 000 000,00 грн.,

- №2827 від 09.08.2019 на суму 5 000 000,00 грн.,

- №3965 від 17.10.2019 на суму 4 019 921,04 грн.,

- №3966 від 17.10.2019 на суму 5 980 078,99 грн.,

- №4092 від 22.10.2019 на суму 2 000 000,00 грн.

Вищевстановлене не спростовано на стадії апеляційного перегляду.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися договірні правовідносини щодо постачання вугілля. Спір у справі стосується наявності підстав для стягнення заборгованості за поставлений товар у визначеному постачальником розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормою ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частинами 1 - 3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 6.7 договору сторони узгодили, що оплата вартості вугілля та відшкодування вартості його доставки здійснюється покупцем на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі вугілля та актів відшкодування вартості доставки в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок пастачальника протягом 40 (сорока) календарних днів з моменту підписання відповідних актів.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що, зважаючи на приписи п. 6.7. договору, яким встановлено, що оплата вартості вугілля та відшкодування вартості його доставки здійснюється покупцем на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі вугілля та актів відшкодування вартості доставки в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок пастачальника протягом 40 (сорока) календарних днів з моменту підписання відповідних актів, враховуючи, що сторонами були підписані вказані акти, то за таких обставин, зобов`язання скаржника щодо здійснення оплати за поставлене йому вугілля, відповідно, настало.

Позивачем вірно визначено перебіг 40-ка календарних днів по відношенню до наведених судом вище дат підписання актів настання обов`язку у покупця щодо оплата вартості вугілля та відшкодування вартості його доставки.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору на момент звернення до суду відповідач здійснив часткову оплату поставленого у вугілля у розмірі 52 000 000,03 грн, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями.

Також, 12.12.2019 після порушення провадження у даній справі позивачем було здійснено часткове погашення в розмірі 4 000 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №4873 від 12.12.2019. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, провадження у справі в частині боргу у розмірі 4 000 000, 00 грн закрито.

Виходячи з таких дій покупця з часткової оплати вартості поставленого товару, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що поставка погоджена покупцем та визнається ним, у тому числі, і щодо якості поставленої продукції.

Будь-яких інших доказів сплати основного боргу по договору матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодекс України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором №111/25 від 18.06.2019 у скаржника перед позивачем в сумі 231 905 419, 57 грн належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому суд першої інстанції правомірно визнав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у вказаній частині.

Щодо посилань скаржника на поставку неякісного вугілля, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Порядок дотримання поставки якісного вугілля сторони урегулювали Розділом 5 договору. Пунктом 5.1. визначено критерії (показники) якості вугілля.

Відповідно до п. 5.2. договору якість відвантаженого вугілля підтверджується посвідченнями якості на кожну партію.

Посвідчення якості повинне містити (в тому числі, але не виключно) назву постачальника, номери вагонів та залізничних накладних, масу і нетто, позначення нормативного документа, за яким вироблено і відвантажено вугілля, марку вугілля, розмір кусків, значення зольності на сухий стан (Аd), вологи на робочий стан (Wrt), виходу летких речовин на сухий беззольний стан за фактичної зольності (Vdafф.3.), загальної сірки на сухий стан (Sdt), нижчої теплоти згорання на робочий стан (Qri).

Для визначення фактичних якісних показників, які застосовуються для виконання умов договору, з отриманого вугілля відбирають проби, готують їх для лабораторних випробувань та здійснюють випробування за відповідними чинними нормативними документами на методи відбору і підготовки проб до лабораторних випробувань та на методи аналізування (п. 5.3. договору).

Відповідно до п. 5.4. об`єднані проби готують для кожної партії, яка надійшла до місця надходження в повному обсязі, або для кожної з частин однієп партії, які надійшли до місця надходження окремо одна від одноп. Кiлькiсть точкових проб, що відбирають в об`єднану пробу, визначається із розрахунку від фактичної маси вугілля, від якого вiдбирають пробу.

3 кожної об`єднаної проби готуються 3 (три) зразки лабораторної проби масою не менше 0,5 кг. кожен. Перший (товарний) зразок передається в лабораторію вантажоотримувача для виконання хіманалізу, другий (арбітражний) поміщається для зберігання, а третій (контрольний) зразок передається представнику постачальника за його вимогою.

Арбітражні зразки проб зберігаються в вантажоотримувача до моменту підписання Актів звіряння кількості та якості партій вугілля, з яких вiдбирались ці зразки. 5.5. Якісні показники партії вугілля, яка надійшла до залізничної станції призначення в повному обсязі, визначаються за результатом хіманалізу об`єднаної про відібраної від цієї партії (повного обсягу партії).

Якщо відбір і підготовка об`єднаних проб здійснювались окремо для кількох частин однієї партії та по відношенню до них не мала місця жодна з обставин, вказаних в пункті 5.5. договору, якісні показники партії вугілля розраховуються як середньозважене значення показників всіх частин партії.

Якщо відповідно до пункту 3.5. договору будь-яка частина партії вважається окремою партією, її приймання здійснюється окремо, якісні показники застосовуються самостійно та не включаються в розрахунок середньозважених значень показників якості по інших частинах партії.

Аналіз наведених умов договору свідчить, що сторони чітко узгодили вимоги до якості продукції (вугілля), порядку визначення такої якості, відібрання зразків та проб і їх зберігання. Отже, сторонами чітко узгоджено, що якість відвантаженого вугілля підтверджується посвідченнями якості на кожну партію (п. 5.2 договору).

У матеріалах справи наявні такі акти звіряння по кількості та якості вугілля: № 31-ДВП від 19.06.2019, № 32-ДВП від 19.06.2019, № 33-ДВП від 19.06.2019, № 34-ДВП від 19.06.2019, № 35-ДВП від 19.06.2019, № 36-ДВП від 19.06.2019, № 37-ДВП від 19.06.2019, № 38-ДВП від 19.06.2019, № 39-ДВП від 19.06.2019, № 40-ДВП від 19.06.2019, № 41-ДВП від 19.06.2019, № 42-ДВП від 19.06.2019, № 43-ДВП від 19.06.2019, № 44-ДВП від 19.06.2019, № 45-ДВП від 19.06.2019, № 46-ДВП від 21.06.2019, № 47-ДВП від 21.06.2019, № 51-ДВП від 27.06.2019, № 51-ДВП від 27.06.2019, № 53-ДВП від 27.06.2019, № 54-ДВП від 27.06.2019, № 55-ДВП від 27.06.2019, № 56-ДВП від 27.06.2019, № 71-ДВП від 12.07.2019, № 72-ДВП від 12.07.2019, № 73-ДВП від 12.07.2019, № 75-ДВП від 12.07.2019, № 76-ДВП від 15.07.2019, № 77-ДВП від 15.07.2019, № 78-ДВП від 15.07.2019, № 1-ДП/25 від 25.07.2019, № 2-ДП/25 від 25.07.2019, № 3-ДП/25 від 25.07.2019, № 4-ДП/25 від 25.07.2019, № 5-ДП/25 від 25.07.2019, № 6-ДП/25 від 25.07.2019.

Акти підписано позивачем, а від ПАТ «Центеренерго» - теплоелектростанціями (відокремлені підрозділи покупця), що передбачено п. 1.2., 3.1. договору. А тому посилання скаржника на прийняття неякісного вугілля відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Стосовно посилань скаржника на безпідставне залишення судом першої інстанції клопотання про призначення експертизи без розгляду та відмову у його задоволенні, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 17.02.2020 у даній справі, суд першої інстанції заслухав представників сторін з приводу заявленого клопотання про призначення судової експертизи та на місці ухвалив (усна ухвала із занесенням до протоколу судового засідання) про відмову у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової товарознавчої експертизи, оскільки відповідачем не було доведено необхідності проведення вказаної експертизи.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що скаржник звертався і з відповідним клопотанням до суду апеляційної інстанції, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою суду апеляційної інстанції від 04.08.2021.

Відмовляючи в задоволенні такого клопотання, суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з того, що скаржник не зазначив, у чому полягала неможливість надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, а саме - через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Водночас суд апеляційної інстанції звернув увагу заявника, що п. 5.4. укладеного між сторонами договору передбачено, що об`єднані проби готують для кожної партії, яка надійшла до місця надходження в повному обсязі, або для кожної з частин однієї партії, які надійшли до місця надходження - окремо одна від одної. Кількість точкових проб, що відбирають в об`єднану пробу, визначається із розрахунку від фактичної маси вугілля, від якого відбирають пробу.

З кожної об`єднаної проби готуються 3 (три) зразки лабораторної проби масою не менше 0, 5 кг. кожен. Перший (товарний) зразок передається в лабораторію вантажоотримувача для виконання хіманалізу, другий (арбітражний) поміщається для зберігання, а третій (контрольний) зразок передається представнику постачальника за його вимогою.

Арбітражні зразки проб зберігаються в вантажоотримувача до моменту підписання актів звіряння кількості та якості партій вугілля, з яких відбирались ці зразки.

Якісні показники партії вугілля, яка надійшла до залізничної станції призначення в повному обсязі, визначаються за результатом хіманалізу об`єднаної проби, відібраної від цієї партії (повного обсягу партії) (п. 5.5. договору).

Вантажоотримувачами згідно з п. 1.2. договору є відокремлені підрозділи покупця (скаржника) (ТЕС).

Аналіз наведених положень договору свідчить, що один із зразків проб вугілля зберігається у ванатажоотримувача (відокремлених підрозділах скаржника). Тобто, скаржник мав доступ до зразків проб та, відповідно, можливість самостійно замовити проведення експертизу та подати такий висновок до суду першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 80 ГПК України, або ж в разі необхідності тривалого часу для її проведення заявити клопотання про продовження строку для подачі доказу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК України).

А в силу ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обов`язок з доведення обставини, на які посилається кожна із сторін як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на відповідну сторону (ст. 74 ГПК України).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржником ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не доведено факту неможливості самостійно надати такий висновок до суду, як і не доведено необхідності в проведенні такої експертизи (жодних доказів невідповідності, неякісності вугілля не надано). А тому заявлене скаржником клопотання про призначення експертизи не підлягало до задоволення.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 5.4. договору сторони узгодили, що арбітражні зразки проб зберігаються в вантажоотримувача до моменту підписання актів звіряння кількості та якості партій вугілля, з яких відбирались ці зразки.

У матеріалах справи наявні копії актів звіряння кількості та якості партій вугілля. При цьому доказів того, що зразки проб збереглися після підписання вказаних актів, скаржником не надано, як і не надано умов їх зберігання (у разі їх зберігання у вантажоотримувачів). Доказів того, що такі зразки проб зберігаються у постачальника (позивача) стороною також не надано. Відповідно, заявником не зазначено, яким чином можна буде реалізувати проведення експертизи у разі її призначення.

Північний апеляційний господарський суд зазначає, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття «подібні правовідносини», а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Так, у постанові від 19.03.2021 у справі № 922/698/20 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, беручи до уваги свою попередню практику (див. ухвала від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19) зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет). А під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що:

(1) правовідносини розуміються як різновид передбачених юридичними нормами чи зумовлених принципами права ідеологічних суспільних відносин, що встановлюються між суб`єктами права щодо об`єктів права на підставі юридичних фактів і виражаються у взаємних правах і обов`язках цих суб`єктів (пункт 17 ухвали від 15.06.2021 у справі № 212/7466/19 (провадження № 14-73цс21));

(2) подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 у справі № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16; ухвала від 14.12.20218 у справі № 910/21267/16; ухвала від 20.05.2021 у справі № 904/6125/20; пункт 18 ухвали від 15.06.2021 у справі № 212/7466/19);

(3) під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 60 постанови від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц; пункт 6.30 постанови від 19.05.2020 у справі № 910/719/19; постанова від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц; постанова від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г).

Отже, подібність правовідносин може мати місце не лише у разі тотожності (аналогічності), тобто ідентичності (однаковості) суб`єктного, об`єктного і змістовного критеріїв, але також у разі їх схожості.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника на практику Верховного Суду, оскільки висновки у зазначених справах здійснено за фактично інших обставин справи і стосуються наявності підстав для призначення експертизи у справі (процесуальне питання). При цьому у переглянутих Верховним Судом справах, акти приймання по кількості та якості не було предметом дослідження судами взагалі, як і не надавалося оцінки питанню можливості проведення такої експертизи за наявності таких актів, що свідчить про можливе знищення відібраних зразків. А тому такі висновки не можуть бути застосовані у даній справі. Відповідно, такі посилання скаржника визнаються необґрунтованими.

При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що надані позивачем докази на підтвердження якості поставленого вугілля (акти приймання-передавання, акти приймання по кількості та якості, часткова оплата поставленого товару) в розумінні ст. 79 ГПК України є більш вірогідними ніж заперечення скаржника про поставку неякісного вугілля, що не підтверджено належними доказами в розумінні ст. 73 - 80, 269 ГПК України.

Крім того, у зв`язку із порушенням скаржником строків оплати позивачем було заявлено до стягнення з останнього пеню в розмірі 11 676 321, 87 грн, 3% річних в розмірі 2 134 765, 65 грн, нараховані станом на 20.11.2019 та інфляційні втрати в сумі 2 728 658, 51 грн, нараховані станом на 30.10.2019.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8.14 договору передбачено, що за порушення виконання грошового зобов`язання за договором, постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми, з якої допущено прострочення, за кожний день прострочення, крім випадків передбачених пунктом 9.4.2. договору.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем невірно здійснено нарахування пені. Зокрема, при здійсненні нарахуванні пені позивачем помилково визначено кількість днів за період з 06.09.2019 року по 24.10.2019 замість 49 днів - зазначено 50 днів, а також, за період з 25.10.2019 по 20.11.2019 замість 27 днів - зазначено 26 днів. А тому правомірним є перерахунок суду першої інстанції та визнання обґрунтованою вимогу про загальний розмірі пені 11 669 858, 71 грн. У частині стягнення пені в розмірі 6 463,16 грн суд першої інстанції правомірно відмовив.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з нарахуванням трьох процентів річних у розмірі 2 134 765,65 грн та інфляційних втрат в розмірі 2 728 658, 51 грн, а тому вимоги у вказаній частині обґрунтовано задоволені. У вказаній частині скаржник не навів своїх заперечень.

Щодо посилань скаржника на наявність форс-мажорних обставин, у зв`язку із запровадженням карантину суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Наявність форс мажорних обставин не може звільняти від виконання зобов`язання (оплатити поставлений товар), а може бути підставою для звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання. При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що скаржником не зазначено жодної обставини, яким чином запровадженні карантинні обмеження перешкоджали йому здійснити оплату поставленого товару. Сама ж така позиція суперечить попереднім доводам скаржника, оскільки, зазначаючи про наявність форс-мажорних обставин, сторона фактично визначає постачання товару належної якості і може тільки порушувати питання з приводу звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання. Водночас жодних доказів того, що запроваджений карантин є форс-мажорною обставиною для скаржника у даних правовідносинах стороною не надано (неможливість здійснити розрахунок, сертифікат Торгово-промислової палати України, тощо). До того ж, в умовах карантинних обмежень перебуваються усі учасники даних правовідносин, у тому числі і позивач. А тому відповідні доводи відхиляються як безпідставні.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ДП «Держвуглепостач» про стягнення заборгованості за поставлений товар, 3 % річних, інфляційних втрат та пені, у зв`язку з простроченням виконання скаржником зобов`язання зі своєчасної оплати товару.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/16418/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №910/16418/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 11.10.2021.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич