ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

05.10.2021 м.Дніпро Справа № 908/483/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Іванов О.Г. (доповідач)

судді: Антонік С.Г., Дармін М.О.

перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.07.2020, ухвалене суддею Гороховим І.С. (м. Запоріжжя) повний текст якого підписаний 13.07.2020, у справі №908/483/20

за позовом Заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації, м. Запоріжжя

до відповідача-1: Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, м. Запоріжжя

відповідача-2: Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, Запорізька область, Приазовський район, с. Олесандрівка

про визнання наказу незаконним та скасування в частині, витребування земельної ділянки площею 18,2228 га із чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.07.2020 позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.06.2019 № 8-770/15-19-СГ в частині передачі Олександрівській сільській об`єднаній територіальній громаді у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0004 площею 18,2228 га.

Витребувано з чужого незаконного володіння Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, реєстраційний номер 45, кадастровий номер :06:001:0004, площею 18,2228 га, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області у власність Держави Україна в особі Запорізької обласної державної адміністрації.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на користь прокуратури Запорізької області (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова 29а; ідентифікаційний код юридичної особи 02909973, розрахунковий рахунок № UA0000271, код класифікації видатків бюджету - 2800, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: прокуратура Запорізької області, ) кошти, витрачені у 2020 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави на подачу вказаного позову в розмірі 2102 грн.

Стягнуто з Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області на користь прокуратури Запорізької області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова 29а; ідентифікаційний код юридичної особи 02909973, розрахунковий рахунок № UA0000271, код класифікації видатків бюджету - 2800, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: прокуратура Запорізької області, ) кошти, витрачені у 2020 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави на подачу вказаного позову в розмірі 2102,00 грн

Не погодившись з прийнятим рішенням, 16.09.2021 ОСОБА_1 , як особа, що не брала участі у справі, але рішенням господарського суду порушені її права та обов"язки подала апеляційну скаргу, в якій просить:

- залучити її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів;

- визнати поважними підстави пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду;

- скасувати рішення господарського суду від 03.07.2020 у цій справі.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження йдеться про те, що скаржниця не була залучена до участі у розгляді справи №908/483/20 в першій інстанції, а тому про існування оскаржуваного рішення суду, яким вирішено питання про її права, інтереси та обов"язки не знала, про оскаржуване рішення їй стало відомо з реєстру судових рішень 18.08.2021 після отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна, тому двадцятиденний строк на подання апеляційної скарги пропущено нею з поважних причин.

Порушенням ж власних прав, інтересів, обов"язків ухваленим рішенням скаржниця вказує, те, що вона працює бухгалтером Фермерського господарства "ММК" з 19.03.2021.

На момент ухвалення рішення ФГ "ММК" мало належним чином зареєстроване речове право суборенди на земельну ділянку, що є предметом спору у цій справі; тому, внаслідок, як вона вказує, незаконного припинення речових прав на цю земельну ділянку ФГ "ММК" було позбавлене можливості здійснювати передбачену статутом діяльність по обробітку землі та отриманні прибутку; відсутність надходжень від припинення господарської діяльності господарства призвела до відсутності оборотних коштів та коштів на виплату заробітної плати й інших соціальних і обов"язкових виплат. Таким чином, апелянт вважає що оскаржуваним рішенням порушене її конституційне право на достатній життєвий рівень, передбачений ст.48 Конституції України.

Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури, який подавав позов в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації, 29.09.2021 в порядку ч.2 ст.262 ГПК України подав до суду апеляційної інстанції заперечення проти відкриття провадження у справі, в яких зазначив, що постановою Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 325/798/17 задоволено позов прокуратури Запорізької області, пред`явлений в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_2 , визнано незаконними та скасовані накази ГУ Держземагентства у Запорізькій області щодо передачі в оренду ОСОБА_2 земельної ділянки площею 18,2228 га з кадастровим номером :06:001:0004, визнано недійсним договір оренди землі від 31.03.2015 та зобов`язано останнього повернути державі в особі Запорізької обласної державної адміністрації зазначену земельну ділянку.

При розгляді справи Верховним Судом установлено, що спірна земельна ділянка розташована на території Олександрівської сільської ради Приазовського району за межами населеного пункту, перебуває у межах прибережної захисної смуги Азовського моря на відстані 102 метрів від урізу води та відноситься до земель водного фонду державної форми власності, розпорядником якої є Запорізька обласна державна адміністрація.

На виконання вказаного судового рішення речове право оренди зазначеної земельної ділянки за ОСОБА_2 скасовано 26.02.2020, що підтверджується доданою до заперечень Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У подальшому у зв`язку тим, що спірну земельну ділянку наказом ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.06.2019 № 8-770/15-19-СГ передано у власність Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області прокуратурою Запорізької області пред`явлено позов про витребування вказаної земельної ділянки із чужого незаконного володіння Відповідача-2 у цій справі.

Позов у даній справі пред`явлено до суду без залучення ОСОБА_2 у якості третьої особи, та в процесі останній до розгляду справи судом не залучався, оскільки постановою Верховного Суду від 18.12.2019 у справі 325/798/17 визнано недійсним договір оренди землі від 31.03.2015, який підтверджував його речове право на спірне майно, та скасування державної реєстрації права на нього останнього проведено 26.02.2020.

Рішенням господарського суду у цій справі позовні вимоги задоволено; визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.06.2019 № 8-770/15-19-СГ в частині передачі Олександрівській сільській об`єднаній територіальній громаді у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0004 площею 18,2228 га; витребувано з чужого незаконного володіння Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області спірну земельну ділянку у власність Держави Україна в особі Запорізької обласної державної адміністрації. На виконання цього рішення суду право власності держави зареєстровано 03.09.2020.

На виконання вказаного рішення суду 03.09.2020 за державою зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку.

Вказує, що ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.08.2021 у справі № 908/483/20 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "ММК" на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.07.2020 у цій справі. При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що наведені Фермерським господарством "ММК" доводи про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення мали суб`єктивний характер, відтак не визнані судом поважними.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що згідно з відомостями, розміщеними у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником, кінцевим бенеціфіарним власником (контролером) юридичної особи та керівником фермерського господарства "ММК" є ОСОБА_2 , який двічі намагався оскаржити в апеляційному порядку судове рішення від 03.07.2020 у даній справі та, за наслідками розгляду цих скарг, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.03.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_2 повернуто без розгляду, а ухвалою апеляційного суду від 28.05.2021 відмовлено у відкритті апеляційного провадження через пропуск строку на апеляційне оскарження.

Наголошує, що фермерське господарство погодилось з такими висновками Центрального апеляційного господарського суду, оскільки ухвалу від 10.08.2021 у справі № 908/483/20 у касаційному порядку не оскаржено.

Звертає увагу суду, що апелянт - ОСОБА_1 , на час прийняття оскаржуваного судового рішення не мала трудових відносин з Фермерським господарством "ММК", оскільки була призначена на посаду бухгалтера лише з 23.03.2021 на підставі наказу від 19.03.2021 №6-к. Окрім того, доводи апелянта, що внаслідок прийняття рішення у справі № 908/483/20 припинено речове право фермерського господарства на користування спірною земельною ділянкою, що призвело до порушення її прав у вигляді невиплати заробітної плати з боку господарства, спростовується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зокрема, з Реєстру вбачається, що право суборенди земельної ділянки за Фермерським господарством "ММК" припинено 25.11.2020 на підставі судового рішення у справі № 325/798/17, а не у справі № 908/483/20.

Таким чином, оскаржуване рішення не впливає на права або інтереси апелянта, тому у розумінні положень ст. 254 ГПК України остання не є особою, яка має право подати апеляційну скаргу на судове рішення у справі № 908/483/20.

Розглянувши апеляційну скаргу та подане апелянтом клопотання, з урахуванням заперечень прокурора, колегія суддів вважає, що є підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження, з огляду на наступне.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У частинах першій та третій статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Таким чином, доступ до правосуддя ставиться в залежність від положень процесуального законодавства.

Згідно зі статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи.

За приписами ч.1 ст.254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог частини першої статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 2 ст.256 ГПК України визначено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.2 ст.261 ГПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків, подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, або пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Зазначений у ч.2 ст.261 ГПК України річний строк є присічним і не застосовується лише у двох випадках, вказаних у тій же нормі.

Верховний Суд в постанові від 29.01.2019 у справі № 916/1240/17 звернув увагу, що у вказаній нормі врегульовано порядок вчинення процесуальної дії судом апеляційної інстанції, а саме, відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими з порушенням строку. При цьому, за змістом частини 2 статті 261 Господарського процесуального кодексу України поновлення апеляційним судом пропущеного строку можливе виключно у разі подання апеляційної скарги в межах присічного річного строку, а в разі недотримання останнього з`ясування поважності причин строку на апеляційне оскарження взагалі не має істотного значення та не може жодним чином вплинути на однозначне вирішення питання про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Рішення у вказаній справі ухвалено 03.07.2021, а його повний текст виготовлено та підписано 13.07.2021, в той же час, з апеляційною скаргою апелянт звернувся 14.09.2021, тобто після спливу присічного річного строку для подачі апеляційної скарги.

В даному випадку апелянт позиціонує себе як особу, не повідомлену про розгляд справи або не залучену до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, тобто, що подача скарги підпадає під виключний перелік п.1 ч.2 ст.261 ГПК України, тому, вирішуючи питання про наявність або відсутність у ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області, суд апеляційної інстанції зважає на наступне.

Верховним Судом у постанові у справі № 911/2635/17 від 11.07.2018 викладено наступну правову позицію щодо розгляду апеляційної скарги, поданою особою, яка не брала участі у справі.

Так, Верховний суд вказав, що у відповідності до ч. 1 ст. 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Верховний Суд наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь - якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Аналогічна правові позиція також наведена у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №91022354/15, від 19.06.2018 у справі №910/18705/17.

В той же час, статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;

17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства;

18) справи у спорах щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів власників облігацій, що виникають між адміністратором за випуском облігацій та емітентом облігацій та/або особами, які надають забезпечення за такими облігаціями;

19) справи у спорах щодо оскарження рішення зборів власників облігацій.

Терміни "особа, яка надає забезпечення", "збори власників облігацій" вживаються у цьому Кодексі у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки".

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

З матеріалів апеляційної скарги вбачається, що порушення власних прав, інтересів, обов"язків ухваленим рішенням скаржниця вважає, порушення її конституційного права на достатній життєвий рівень, передбачений ст.48 Конституції України, через відсутність оборотних коштів та коштів на виплату заробітної плати й інших соціальних і обов"язкових виплат у Фермерського господарства "ММК", в якому вона з 19.03.2021 працює бухгалтером, оскільки на момент ухвалення рішення ФГ "ММК" мало належним чином зареєстроване речове право суборенди на земельну ділянку, що є предметом спору у цій справі.

З огляду на викладене, порушення прав, інтересів, обов"язків апелянта оспорюваним рішенням полягає у невиплаті їй заробітної плати за місцем її роботи.

Суд наголошує, що правовідносини між працівником - фізичною особою і його роботодавцем врегульовується Кодексом законів про працю та відноситься до юрисдикції загальних судів (розглядаються в порядку цивільного судочинства).

Колегія суддів констатує, що предметом спору у цій справі є визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.06.2019 № 8-770/15-19СГ в частині передачі Олександрівській сільській об`єднаній громаді у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0004 площею 18,2228 га; та витребування із чужого незаконного володіння Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, реєстраційний номер 45, кадастровий номер :06:001:0004 площею 18,2228 га, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області у власність Держави Україна в особі Запорізької обласної державної адміністрації.

Підставою позову прокурором визначено порушення відповідачами 1, 2 вимог ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України, а саме, вихід ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області за межі наданих йому законом повноважень, при передачі земельної ділянки водного фонду державної форми власності з кадастровим номером :06:001:0004 у комунальну власність.

Рішенням у справі позов задоволено; визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.06.2019 № 8-770/15-19-СГ в частині передачі Олександрівській сільській об`єднаній територіальній громаді у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0004 площею 18,2228 га.

Витребувано з чужого незаконного володіння Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, реєстраційний номер 45, кадастровий номер :06:001:0004, площею 18,2228 га, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області у власність Держави Україна в особі Запорізької обласної державної адміністрації.

Стягнуто з відповідачів (1 та 2) на користь прокуратури Запорізької області сплачений судовий збір.

Відтак, жодних висновків стосовно прав, інтересів або обов"язків фізичної особи ОСОБА_1 оспорюване рішення не містить, як і відсутній правовий зв"язок апелянта з учасниками процесу на момент ухвалення рішення суду. Більш того, рішенням у цій справі не вирішувався спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржниця, оскільки на момент ухвалення рішення у цій справі (03.07.2020) фізична особа ОСОБА_1 (апелянт) навіть не була працівником ФГ "ММК", неможливістю виплати заробітної плати яким через втрату речового права (суборенди) користування земельною ділянкою обґрунтовує свою скаргу скаржниця.

Крім того, апелянт у цій справі - фізична особа ОСОБА_1 , не є ні кредитором у справі про банкрутство з грошовими вимогами до боржника, ні поручителем - фізичною особою за кредитними правовідносинами між юридичними особами, ні фізичною особою підприємцем, яка втратила свій статус, але правовідносини виникли у період наявності такого статусу і з господарського договору, спір не є також корпоративним, учасником якого може бути фізична особа, і не є спором між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Отже, виходячи з предмету і підстав позову, суб"єктного складу сторін, з урахуванням приписів ст.ст.4, 20 ГПК України апелянт у цій справі взагалі не є особою, яка може звертатись як з позовом, так і з апеляційною скаргою до господарського суду, зокрема в даній справі. При цьому обставини, на які посилається скаржниця в апеляційній скарзі - щодо порушення її прав, інтересів, обов"язків оскаржуваним рішенням, зокрема неможливістю їй виплати заробітної плати - не підлягають дослідженню і вирішенню в порядку господарського судочинства, а так само апеляційному перегляду.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що в даному випадку є неприпустимим алгоритм дій, наведений у постанові Верховного Суду у справі № 911/2635/17 від 11.07.2018 щодо прийняття до розгляду з відновленням строку та зупиненням дії рішення, яке вступило в законну силу понад рік тому, апеляційної скарги фізичної особи, яка вважає, що рішенням порушені її права, інтереси або обов"язки та обґрунтовує скаргу невиплатою їй заробітної плати, що не має нічого спільного з предметом і підставою позову даної справи, з подальшим закриттям провадження у справі на підставі ст.264 ГПК України, в разі вирішення питання, що права, інтереси та обов"язки апелянта не порушені, оскільки відсутність порушеного права, саме в даному випадку, є явним і очевидним, крім того, обставини порушеного права передбачають дослідження і встановлення судом іншої юрисдикції.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що Фермерське господарство "ММК" вже використало можливість щодо самостійного оскарження рішення господарського суду від 03.07.2020 у цій справі та ухвалою суду від 10.08.2021 у справі № 908/483/20 вказаній юридичній особі відмовлено у відкритті апеляційного провадження. При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що наведені Фермерським господарством "ММК" доводи про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення мали суб`єктивний характер, відтак не визнані судом поважними.

Ухвала суду апеляційної інстанції набрала законної сили та не оскаржена господарством в касаційному порядку.

За таких обставин, на підставі пункту 1 частини 2 статті 261 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою фізичної особи ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.07.2020 у справі № 908/483/20 та повернення апеляційної скарги скаржнику.

Керуючись статтями 234, 235, 260, частиною 2 статті 261 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 03.07.2020 у справі №908/483/20 - відмовити.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.07.2020 у справі № 908/483/20; апеляційну скаргу №б/н від 18.08.2021 повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Додаток (на адресу скаржника): апеляційна скарга № б/н від 18.08.2020 з додатками, всього на 40 аркушах, в тому числі квитанція про сплату судового збору №47814 від 18.08.2021.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік

Суддя М.О. Дармін