ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2021м. ДніпроСправа № 904/6722/21
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. , розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СВОЇ ВІТАМІНИ", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК ГРАНД МІГ", м. дніпро

про стягнення помилково перерахованої суми коштів у розмірі 15 416,67 грн.

Без виклику(повідомлення) учасників справи

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Свої вітаміни" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик Гранд Міг" стягнення помилково перерахованої суми коштів у розмірі 15 416,67 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.03.2021 Позивачем на розрахунковий рахунок Відповідача помилково перераховано 15 416,67 грн., однак останнім зазначені кошти не повернуто.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2021 позовну заяву залишено без руху для усунення позивачем недоліків.

05.08.2021 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 09.08.2021 прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач про наявність справи у суді повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Ухвала суду, направлена на адресу відповідача, повернулась на адресу суду з відміткою поштової установи.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Отже, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

Більше того, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, неможливість направлення в засідання свого повноважного представника і ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що повернення ухвал суду з викликом відповідача у судове засідання відбулось через недотримання ним вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю юридичною адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Таким чином, суд вважає, що відповідач про наявність справи у суді повідомлений належним чином.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Між сторонами укладено одноразовий договір-заявка №26.02.21.1 на транспортні послуги від 26.02.2021 (далі - договір).

Вартість виконаних робіт, згідно акту надання послуг № 78 від 28.02.2021 та виставленого відповідачем рахунку № 78 від 28.02.2021 становить 18 500,00 грн.

На виконання умов договору позивач перерахував 22.03.2021 відповідачу 15 416,67 грн. часткової оплати за транспортні послуги згідно договору-заявки. Крім того, позивач перерахував відповідачу 18 500,00 грн. на його розрахунковий рахунок НОМЕР_1 за надані транспортні послуги за договором, замість необхідних 3 083,33 грн.

Таким чином, позивач помилково перерахував на рахунок відповідача 15 416,67 грн., які просить стягнути з відповідача.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відзив не надійшов.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування по справі є обставини укладання договору, факт виконання послуг, факт здійснення оплати наданих послуг, наявність факту надлишкового перерахування коштів за надані послуги.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

1. Обставини укладання договору.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 26.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Свої вітаміни" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Логістик Гранд Міг" (перевізник) укладено одноразовий договір-заявку № 26.02.21.1. на транспортні послуги.

Згідно положень даного договору-заявки, перевізник зобов`язався здійснити перевезення за маршрутом Чернівецька область, Хотинський район, с. Олексіївка м. Дніпро вантаж (яблука в ящиках 21,7 т.).

Сума оплати за даним договором-заявкою сума оплати становить 18 500,00 грн. з ПДВ. Розрахунок безготівковий по приходу оригіналів документів на протязі 5 діб

Допускається дострокова та попередня часткова оплата не більше 80% вартості послуг, згідно рахунку перевізника.

Остаточний розрахунок за виконані послуги проводиться замовником протягом 2 діб з моменту надання документів (договір-заявка, рахунок, акт виконаних робіт, ТТН).

Відповідач здійснив перевезення вантажу та передав позивачу документи (договір-заявку № 26.02.21.1. на транспортні послуги від 26.02.2021, товарно-транспортну накладну № 95 від 28.02.2021, акт надання послуг № 78 від 28.02.2021 та рахунок на оплату № 78 від 28.02.2021).

Вартість виконаних робіт, згідно договору-заявки та виставленого рахунку № 78 від 28.02.2021 становить 18 500,00 грн.

На виконання умов договору позивач здійснив часткову оплату за виконані роботи в розмірі 15 416,67 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6119 від 22.03.2021. Крім того, 26.03.2021 позивач перерахував на рахунок відповідача 18 500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6158.

Отже, надлишкова сума перерахованих позивачем грошових коштів відповідачу становить 15 416,67 грн.

Позивач звертався до відповідача з листом № від 15.06.2021, з проханням повернути помилково сплачені кошти у розмірі 15 416,67 грн., які сплачені згідно платіжного доручення № 6158 від 26.03.2021.

Однак, відповідач відповіді на лист не надав, помилково перераховані кошти не повернув, що і стало причиною звернення позивача з позовною заявою до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного.

2. Природа договору.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача помилково перерахованих коштів за договором.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ст. 181 ГК України Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п.1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (п. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У відповідності до п. 2.35 Глави 2 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Законом України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні від 05.04.2001 р. № 2346-ІІІ, а саме п. 1.24 ст.1, встановлено, що помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Згідно з п. 6 Указу Президента України від 16.03.1995 р. № 227/95 Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України підприємства незалежно від форм власності мають повертати у п`ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти.

Доказів, які б свідчили про наявність правової підстави для отримання грошових коштів у сумі 15 416,67 грн. на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 , відповідач суду не надав, позовні вимоги належними та допустимим доказами не спростував.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення 15 416,67 грн. підлягають задоволенню.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача помилково перерахованих коштів у розмірі 15 416,67 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Вирішуючи питання розподілу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, господарський суд враховує таке.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.1, п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", з 01 січня 2021 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2 270,00 грн.

При зверненні з позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 379,00 грн. згідно платіжного доручення №6977 від 21.07.2021.

Таким чином, позивачем зайво сплачена сума судового збору у розмірі 109,00 грн. (2 379,00грн. 2 270,00 грн.), яка повертається заявникові за його клопотанням відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про судовий збір". Цією статтею унормовано підстави повернення судового збору, зокрема зазначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача у розмірі 2 270,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Свої вітаміни" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістік Гранд Міг" - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик Гранд Міг" (49 000, м. Дніпро, вул. Березинська, буд. 80, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Свої вітаміни" (49083, м. Дніпро, пр. Слобожанський. буд, 29, офіс 313, ) суму помилково перерахованих коштів у розмірі 15 416,67 грн. та витрати по сплаті судового збору 2 270,00 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.10.2021

Суддя Н.Г. Назаренко