ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 справа № 464/2728/15-ц

За первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Декра», м.Івано-Франківськ,

до відповідача: ОСОБА_1 , м.Львів;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна логістична компанія», м.Львів,

за участю третьої особи, яка не зазявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , с.Холодновідка Пустомитівського р-ну Львівської обл,

про: стягнення коштів за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі

за зустрічним позовом: ОСОБА_3 , м.Львів,

до відповідача 1 за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , м.Львів;

до відповідача 2 за зустрічним позовом: Фірми «Файненшл анд Інвестмен Енерджі Холдінг Істеблішмент», Руггель, Ліхтенштейн ,

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна логістична компанія», м.Львів,

за участю третьої особи 2, яка не зазявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Декра», м.Івано-Франківськ,

про: визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Українська логістична компанія».

Суддя І. Б. Козак

При секретарі Г.Гелеш

Представники:

Від позивача: Рустамова Н.Р. - представник,

Від відповідача: Галушка В.В. - представник,

Від третьої особи (ТзОВ «Універсальна логістична компанія»): не з`явився,

Від третьої особи ( ОСОБА_2 ): не з`явився,

Від позивача за зустрічним позовом: не з`явився,

Від відповідача 1 за зустрічним: Галушка В.В. - представник,

Від відповідача 2 за зустрічним: Борисов О.А. - представник,

Від третьої особи 1 за зустрічним позовом: не з`явився,

Від третьої особи 2 за зустрічним позовом: Рустамова Н.Р. - представник.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 22.02.2018 у справі №464/2728/15-ц позов Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Декра» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Декра» 288 251 грн. 38 коп. заборгованості за невиконання грошового зобов`язання за договором купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року, 43 786 грн. 57 коп. пені; 12 177 грн. 63 коп. трьох відсотків річних; 105 252 грн. інфляційних нарахувань та 3288 грн. 60 коп. сплаченого судового збору. В задоволенні решти вимог за первісним позовом відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Фірми «Файненшл & Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» - відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду України від 03.03.2021 скасовано рішення Сихівського районного суду м.Львова від 22.02.2018 та постанову Львівського апеляційного суду від 02.07.2020, провадження у цій справі закрито. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду України від 14.04.2021 справу №464/2728/15-ц направлено для розгляду до Господарського суду Львівської області.

07.05.2021 проведено автоматизований розподіл і справу №464/2728/15-ц передано для розгляду судді Козак І.Б. Ухвалою суду від 12.05.2021 розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 01.06.2021. 07.09.2021 закрито провадження у справі, розгляд по суті призначено на 23.09.2021.

Правова позиція позивача за первісним позовом.

У судове засідання 23.09.2021р. позивач за первісним позовом з`явився, підтримав заявлені позовні вимоги повністю. Позовні вимоги обгрунтовані наступним. 07.12.2011 року між учасниками ТзОВ «Універсальна логістична компанія» фірми «Файненшл & Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та відповідачем ( ОСОБА_1 ) було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія», який передбачав можливість позивача відчужити на користь користь відповідача частку в розмірі 30 % статутного капіталу на певних умовах у майбутньому. Відповідно до п.3.5 договору право власності на частку в статутному капіталі товариства переходять від продавця до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі частки в статутному капіталі товариства сторонами. Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що покупець зобов`язується сплатити продавцеві протягом 3 банківських днів з моменту укладення акту приймання-передачі частки в статутному капіталі товариства. Оплата частки здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування відповідної грошової суми на банківські поточні рахунки, що будуть вказані подавцем у письмовому повідомленні-вимозі, у грошовій одиниці України-гривні (п. 4.3 договору). 01.10.2013 року до п.4.3 договору були внесені зміни, шляхом укладення додаткового договору про внесення змін. Сторони погодили викласти п.4.3 договору в наступній редакції «п.4.3 Оплата договірної ціни частки в статутному капіталі товариства здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування відповідної грошової суми в гривнях на банківські поточні рахунки продавця або ТзОВ «Фінансова компанія «Декра», яка уповноваженим представником продавця». Продавець належним чином виконав свої зобов`язання за вказаним договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі. 10.10.2013 року в рамках зазначеного договору купівлі-продажу частки між компанією «Файненшл & Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент`та відповідачем був підписаний акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія», відповідно до якого продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв у свою власність частку в статутному капіталі товариства. 14.10.2013 року відповідач отримав вказаний акт. Однак, відповідач своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року щодо оплати не виконав. 13.02.2015 року між компанією «Файненшл & Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача 288 251 грн.38 коп. заборгованості за невиконання грошового зобов`язання за договором купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року. Відповідно до п. 7.3, 7.4 договору з просить стягнути з відповідача 43 786 грн. 57 коп. пені та 28 825 грн. 14 коп. штрафу за невиконання зобов`язання. Крім того, у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року просить стягнути з відповідача 3% річних за час прострочення зобов`язання в сумі 12 177 грн. 63 коп. та 105 252 грн. 34 коп. інфляційних витрат.

Попередній розрахунок судових витрат за первісним позовом:

3654,00 грн -сплачений судовий збір.

Правова позиція відповідача ( ОСОБА_1 ).

Відповідач у судове засідання 23.09.2021 з`явився, проти позову ТзОВ «ФК «Декра» повністю заперечив з підстав, викладених у поясненні (вх.№22142/21 від 23.09.2021). Зокрема, зазначив, що:

· умови пункту 3.5 та абзацу другого п.3.6 Договору від 07.12.2011 обмежують можливість ОСОБА_1 фактично і юридично набути такі корпоративні права, бо моментом набуття ОСОБА_1 від Фірми «ФІЕХІ» корпоративних прав у статутному капіталі ТзОВ «УЛК» є момент підписання сторонами згаданого вище Договору Акту приймання-передачі частки в статутному капіталі Товариства, а тому відповідно до ч.1 ст.27 ЦК України такі умови є нікчемними.

· Зі сторони Фірми «ФІЕХІ» має місце прострочення свого обов`язку передати у власність ОСОБА_1 право власності на частку в статутному капіталі ТзОВ «УЛК» в розмірі 30% статутного капіталу цього товариства та корпоративні права на ТзОВ «УЛК».

· Договір про відступлення права вимоги від 13.02.2015 між Фірмою «ФІЕХІ» та ТзОВ «УЛК» укладений з метою завдання шкоди ОСОБА_1 .

Правова позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна логістична компанія»).

Третя особа у жодне судове засідання не з`явилася, пояснення по суті первісного позову не подала.

Правова позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ( ОСОБА_2 ).

Третя особа ОСОБА_2 у жодне судове засідання не з`явився, пояснення по суті первісного позову не подав.

Правова позиція позивача за зустрічним позовом ( ОСОБА_3 ).

Позивач за зустрічним позовом у судове засідання 23.09.2021 не з`явився. Позовні вимоги за зустрічним позовом обгрунтовуються тим, що договір від 07.12.2011, укладений між ТзОВ «Універсальна логістична компанія» фірми «Файненшл & Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та відповідачем ( ОСОБА_1 ) договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» насправді не спрямований на реальне настання правових наслідків, а тому є недійсним з таких міркувань:

- ОСОБА_1 - не має і не може мати власних коштів для оплати вартості частки у розмірі 30% статутного капіталу ТзОВ «УЛК»;

- право власності, користування і розпорядження часткою від Фірми «ФІЕХІ» дл ОСОБА_1 могло перейти лише після внесення загальними зборами ТзОВ «УЛК» змін до статуту товариства, державної реєстрації їх у ЄДРПОУ, змін у складі учасників ТзОВ «УЛК»;

- обумовлення в договорі від 07.12.2011 іншого моменту переходу до ОСОБА_1 особистого майнового права на частку у розмірі 30% від статутного капіталу ТзОВ «УЛК» раніше від державної реєстрації у Реєстрі змін до складу учасників товариства, на думку позивачки, є підтвердженням того, що сторони не мали на меті досягнення тих правових наслідків, які обумовлені в договорі.

Відповідач 1 за зустрічним позовом ОСОБА_1 у поясненні (вх.322142/21 від 23.09.2021) вимоги за зустрічним позовом підтримав.

Відповідач 2 за зустрічним позовом фірма «Файненшл & Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» у відзиві (вх.322054/21 від 22.09.2021) проти зустрічного позову повністю заперечив, просив відмовити у його задоволенні.

Правова позиція третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна логістична компанія».

Третя особа у жодне судове засідання не з`явилася, пояснення по суті зустрічного позову не подала.

Правова позиція третьої особи 2, яка не зазявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Декра» (позивач за первісним позовом).

Представник третьої особи 2 у судовому засіданні 23.09.2021 проти зустрічного позову заперечив повністю.

Обставини справи.

07.12.2011 року між Фірмою «Файненшл & Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія», відповідно до умов якого продавець Фірма «Файненшл & Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» протягом строку придбання, визначеного в пункті 2.4 цього договору, зобов`язується передати у власність покупця, а покупець ОСОБА_1 протягом строку придбання зобов`язується в порядку передбаченому договором прийняти у свою власність та оплатити частку в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» у розмірі 30 % статутного капіталу товариства.

Пунктом 2.4 договору визначено, що строк придбання за цим договором визначається як період в часі, який розпочинається 01 грудня 2011 року та закінчується 31 грудня 2013 року і протягом якого покупець зобов`язується на першу вимогу продавця, в порядку, визначеному цим договором прийняти у свою власність та повністю оплатити частку в статутному капіталі товариства.

Відповідно до п. 3.5 договору право власності на частку в статутному капіталі товариства та корпоративні права на товариства переходять від продавця до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі частки в статутному капіталі товариства сторонами.

Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що покупець зобов`язується сплатити продавцеві протягом 3 банківських днів з моменту укладення акту приймання-передачі частки в статутному капіталі товариства. Оплата частки здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування відповідної грошової суми на банківські поточні рахунки, що будуть вказані подавцем у письмовому повідомленні-вимозі, у грошовій одиниці України-гривні (п. 4.3 договору).

Пунктом 7.3 договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року визначено, що у випадку повної або часткової не оплати покупцем договірної ціни (вартості) частки в статутному капіталі товариства, визначеної в п.4.1 договору в строк, передбачений п.4.2 та 3.4 цього договору, покупець сплачує продавцеві пеню в розмір облікової ставки НБУ за кожен день протермінування оплати.

Відповідно до п. 7.4 договору у випадку невиконання покупцем будь-якого зі своїх зобов`язань, зокрема, пунктами 6.3.2, 6.3.4, 6.3.5 цього договору або відмови покупця від прийняття частки в статутному капіталі товариства на вимогу продавця покупець зобов`язується сплатити на корить продавця одноразово штраф в розмірі 10 % договірної ціни частки в статутному капіталі товариства, визначеної п. 4.1 договору, лише за перший випадок такого штрафного порушення покупця виключає в подальшому можливість продавця застосувати таку штрафну санкцію за інші штрафні порушення покупця.

01.10.2013 року між Фірмою «Файненшл & Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року, відповідно до умов якого сторони погодили викласти п.4.3 договору в наступній редакції «Оплата договірної ціни частки в статутному капіталі товариства здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування відповідної грошової суми в гривнях на банківські поточні рахунки продавця або ТзОВ «Фінансова компанія «Декра», яка уповноваженим представником продавця».

Як вбачається із власноручно написаної заяви ОСОБА_1 від 10.10.2013, останній отримав від фірми «Файненшл & Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» повідомлення про готовність передати йому частку в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» в розмірі 30% статутного капіталу та зобов`язується у встановлений договором строк прийняти запропоновану частку та оплатити її договірну ціну шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТзОВ «Фінансова компанія «Декра».

Із акту приймання -передачі частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» в рамках договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року вбачається, що такий складено 10 жовтня 2013 року та підписано сторонами. Згідно вказано акту Фірма «Файненшл & Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» в порядку та на умовах договору купівлі-продажу передала у власність відповідача ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_1 прийняв та зобов`язався оплатити частку в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» в розмірі 30 % статутного капіталу, вартістю 288 251 грн. 38 коп.

13.02.2015 року між компанією «Файненшл & Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та ТзОВ «Фінансова компанія «Декра» було укладено договір відступлення права вимоги №2/15 ВПВ відповідно до умов якого до ТЗОВ «ФК «Декра» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року.

Станом на дату винесення рішення відповідачем за первісним позовом спірну суму позивачу не сплачено.

Оцінка суду.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За первісним позовом між позивачем та відповідачем виникло зобов`язання на підставі укладеного договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем умов купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року у встановлений договором строк в частині оплати вартості частки в статутному капіталі товариства.

Аргументи ОСОБА_1 не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи. Так, відсутність у ОСОБА_1 власних коштів для оплати вартості частки у розмірі 30% статутного капіталу ТзОВ «УЛК» не є підставою для їх неоплати. Факт підписання відповідачем Акту приймання-передачі частки в статутному капіталі (а.с.15, т.І) є безумовною підставою для оплати її (частки) вартості. Факт підписання Акту приймання-передачі відповідачем не заперечується. Форму оплати (безготівковий розрахунок) теж погоджена сторонами у п.4.2, 4.3 договору, Додатковим договором про внесення змін до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 01.10.2013. Внесення загальними зборами ТзОВ «УЛК» змін до статуту товариства, державної реєстрації їх у ЄДРПОУ, змін у складі учасників ТзОВ «УЛК» не є передумовою для невнесення оплати ОСОБА_1 вартості спірної частки.

Оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань з оплати частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 288 251 грн.38 коп. заборгованості за невиконання грошового зобов`язання за договором купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Щодо стягнення штрафних санкцій, то відповідно до п. 7.3, 7.4 договору позивач нарахував відповідачу 43 786,57 грн. пені та 28 825,14 грн. штрафу за невиконання зобов`язання.

Здійснивши перерахунок суми пені, суд встановив, що позивачем нараховано 43 786,57 грн. пені за період з 16.10.2013 по 13.03.2015, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 231 ГК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» в частині 6-місячного періоду нарахування пені. Відповідно до проведеного перерахунку розмір пені повинен становити 9342,50 грн. Штраф у розмірі 28 825,14 грн є правомірним та правильно розрахованим, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем правомірно та правильно нараховано відповідачу 12 177,63 грн. 3% річних та 105 252,34 грн. інфляційних витрат.

В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом суд відмовляє за їх безпідставністю.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та Фірми «Файненшл & Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент», то варто зазначити таке.

Згідно з ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно з ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Статтею 234 Цивільного кодексу України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Наявність умислу у сторін угоди означає, що вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладалася, та сторони прагнули або свідомо допускали ненастання правових наслідків, обумовлених договором.

Отже, для визнання зобов`язання таким, що вчинене фіктивно, закон вимагає наявність таких умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором.

Відсутність хоча б однієї із цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 909/330/16, від 01.11.2018 у справі № 910/18436/16, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 904/3938/18).

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України.

Водночас, якщо наміру обох сторін договору не виконувати договір не встановлено, то правові підстави для визнання такого договору фіктивним відсутні. На цьому наголосив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 331/8830/15-ц.

Отже, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Власне невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин; якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання фіктивного правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 607/15555/17-ц).

Як зазначає сам ж позивачка, їй стало відомо про договір від 07.12.2011 11.04.2015 (а.с.214, т.І), тобто більше ніж через три роки від дати укладення оспорюваного договору. Варто зауважити, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є чоловіком та дружиною, що ними і не заперечується. Аргумент позивачки за зустрічним позовом про відсутність коштів у ОСОБА_1 на оплату придбаної частки не приймається судом до уваги, оскільки неможливість покупця виконати обов`язок з оплати через відсутність коштів не є підставою для визнання договору недійсним. Щодо моменту переходу права власності на спірну частку, то відповідно до п 4.2 вказаного договору передбачено, що покупець зобов`язується сплатити продавцеві протягом 3 банківських днів з моменту укладення акту приймання-передачі частки в статутному капіталі товариства. Оплата частки здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування відповідної грошової суми на банківські поточні рахунки, що будуть вказані подавцем у письмовому повідомленні-вимозі, у грошовій одиниці України-гривні (п. 4.3 договору).

Згідно з частиною 1 статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються, зокрема, майнові права та обов`язки, в тому числі і частка в статутному капіталі господарського товариства.

Як зазначалося вже вище, факт підписання Акту приймання-передачі частки ОСОБА_1 не оспорюється і не заперечується, і підписання відповідачем Акту приймання-передачі частки в статутному капіталі (а.с.15, т.І) є безумовною підставою для оплати її (частки) вартості. Акцентування позивачки на моменту переходу права власності на частку в іншому порядку, ніж встановлено сторонами в договору (внесення загальними зборами ТзОВ «УЛК» змін до статуту товариства, державної реєстрації відповідної інформації щодо складу учасників у Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), то у постанові від 10.10.2019 у справі № 911/2218/18 Верховний Суд зробив висновок, що право власності на частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю у третьої особи виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Закон не пов`язує момент виникнення права участі у товаристві з обмеженою відповідальністю з моментом державної реєстрації відповідних змін у складі учасників товариства з обмеженою відповідальністю. Такий саме висновок був сформульований у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 911/3773/17. Тобто, аргументи позивачки в цій частині судом не приймаються.

Аргументи відповідача-1, що законодавство України вимагає набуття особою статусу учасника для отримання прав на розпорядження часткою, для чого особа має здійснити певні дії - провести збори учасників, внести зміни щодо складу учасників товариства і провести необхідні реєстраційні дії, суд відхиляє, оскільки підставою для переходу права власності на частку в статутному капіталі до третьої особи та, відповідно, припинення права власності учасника на таку частку з набуттям його третьою особою, є спрямований на відчуження частки правочин, вчинений учасником товариства та іншою особою. У разі відступлення частки, особа набуває права на частку внаслідок укладення правочину з учасником товариства, а не внаслідок його прийняття до складу учасників товариства загальними зборами чи державної реєстрації відповідних змін. Включення такого учасника до складу учасників товариства на підставі рішення загальних зборів учасників товариства та державна реєстрація відповідних змін до статуту є діями на виконання договору щодо відчуження частки учасником товариства (пункти 52, 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 909/1294/15 (провадження № 12-33гс19)).

Підсумовуючи наведене, в задоволенні зустрічних позовних вимог суд відмовляє повністю за їх безпідставністю.

Судові витрати.

Щодо стягнення судових витрат, то сплачений позивачем за первісним позовом судовий збір в силу вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки спір виник з його неправомірних дій.

Судовий збір за зустрічним позовом залишається за ОСОБА_3 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219-221, 238-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Декра» (адреса: вул.Чорновола, 103, м.Івано-Франківськ, 76005, ) 288251,38 грн частки в статутному капіталі, 12177,63 грн 3% річних, 9342,50 грн пені, 28825,14 грн штрафу, 105252,34 грн інфляційних втрат, 3390,85 грн судового збору.

3. В задоволенні решти первісних позовних вимог відмовити повністю.

4. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

5. Судові витрати за первісним позовом залишити за зустрічним позивачем.

6. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

8. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 01.10.2021.

Суддя І.Б. Козак