ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1760/21

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Овопрайм»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продесс»

прo стягнення 13 230,51 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засідання: Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Олексієнко І.В.

відповідача: не з`явився

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Овопрайм» (надалі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продесс» (надалі відповідач) прo стягнення 13 230,51 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.06.2021 року відкрито провадження у справі № 911/1760/21 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 20.07.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.07.2021 року розгляд справи відкладено на 03.08.2021 року.

У судовому засіданні 03.08.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 03.08.2021 року не з`явився. Розгляд справи відкладався на 07.09.2021 року.

В судовому засіданні 07.09.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 07.09.2021 року не з`явився.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 07.09.2021 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, між ТОВ «Овопрайм» (позивач, Постачальник) та ТОВ «Продесс» (вдповідач, Покупець) був укладений Договір поставки (далі Договір) №39 від 21.05. 20020 року, за умоваи якого Постачальник (позивач) зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим Договором, поставити продукти харчування (Товар), а Покупець (відповідач) зобов`язується в порядку та на умовах, визначених Договором, прийняти Товар і оплатити його вартість.

У відповідності до умов п.2.3 Договору Покупець здійснює оплату вартості поставленого Товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Згідно з п.11.2.4 Договору повна оплата вартості Товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника не пізніше ніж на протязі 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту отримання Товару.

Відповідно п.3.2 Договору Постачальник здійснює поставку партії Товару на підставі усних замовлення Покупця. Згідно з п.3.1 Договору доставка Товару здійснюється транспортом за рахунок Постачальника на склад Покупця - м. Вишневе вул. Машинобудівників 11-А чи за усною вказівкою Покупця на склад вантажоодержувача Товару, або власним транспортом Покупця за його рахунок.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору, ним було поставлено на замовлення відповідача Товар за видатковою накладною №1976 від 18.12.2020 року (яйця курячі) всього на загальну суму 11758,32 грн.

Відповідач отримав наведений Товар 18.12.2020 року, про що свідчить штамп магазина №11 «ПРОДЕСС» та підпис відповідальної особи на видатковій накладі №1976.

Однак, відповідач своєчасно та в повному обсязі зобов`язання з оплати отриманого Товару не виконав, Товар оплатив частково і з простроченням 200 грн. за платіжним дорученням № 9760 від 22.03.2021 року.

У зв`язку з чим, на момент звернення до суду за відповідачем утворилась прострочена заборгованість в сумі 11558,32 грн.

Позивачем направлялись відповідачу Претензії від 18.02.2021 року та від 2303.2021 року з проханням провести розрахунок за отриманий Товар і оплатити заборгованість в сумі 11558,32 грн., які залишені без відповіді та задоволення.

Позивачем також надано суду листа відповідача № 03/03-21 від 03.03.2021 року, яким директор відповідача гарантував погашення заборгованості до 16.04.2021 року.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 11558,32 грн. боргу за поставлений Товар та у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 7.3.Договору 949,97 грн. 24% річних, 468,11 грн. інфляційних та 254,12 грн. пені.

В ході розгляду спору відповідач в судові засідання не з`являвся, відзиву на позов не подав, позовні вимоги не заперечував та не спростував.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, суд також звертає увагу, що між сторонами мали місце саме правовідносини з поставки товару, а не передачі його на реалізацію, тому до відповідних правовідносин застосовується норма ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, яка визначає, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Наведене дає суду підстави дійти висновку, що правила ведення господарської діяльності передбачають здійснення її на умовах добросовісності, умовах, за яких сторони будь взаємно поважати права та охоронювані законом інтереси одна одної.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується існування простроченої заборгованості відповідача протягом наведених в позові періодів прострочення, відповідач є таким, що порушив виконання зобов`язання, що є підставою для застосування до нього передбаченої Договором та законом відповідальності.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як передбачено ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений законом або договором.

Відповідно до п.7.2. Договору (з поправкам, що визначені в протоколі розбіжностей до Договору) у випадку порушення Покупцем строків оплати вартості Товару, Покупець сплачує Постачальнику облікову ставку НБУ від суми заборгованості за період такого прострочення.

Згідно з п. 7.1. Договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність визначену цим Договором та чинним законодавством України.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що у разі порушення Покупцем грошового зобов`язання, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику проценти за користування чужими коштами в розмірі 24% річних від неоплаченої суми.

Враховуючи передбачену Договором відстрочку платежу на 14 днів, прострочення оплати Товару виникло з 02.01.2021 року і на момент подання позову тривало 125 днів. За розрахунком позивача пеня нарахована в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, річні нараховані в розмірі 24%, який погоджений п. 7.3. Договору. Нарахування пені, річних та інфляційних здійснено на фактичну суму боргу 11558,32 грн.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача 949,97 грн. 24% річних, 468,11 грн. інфляційних та 254,12 грн. пені обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та доведені, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

в розмірі, що підлягає сплаті з заявленої суми позову і становить 4011,55 грн.

Щодо наведених в попередньому розрахунку судових витрат на оплату послуг адвоката, позивачем не надано доказів понесення відповідних витрат, вимоги про їх відшкодування не зазначено, тому відповідне питання не підлягає вирішенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Овопрайм» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продесспрo стягнення 13 230,51 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Продесс» (08132, Київська обл., м. Вишневе, вул. Машинобудівнив, 11-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Овопрайм» (03037, м.Київ, п-т Лобановського, 56, ) надалі позивач) 11558,32 грн. боргу, 949,97 грн. 24% річних, 468,11 грн. інфляційних та 254,12 грн. пені та 2270 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 12.10.2021 року