ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.10.2021р. Справа №905/1202/21

за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.Єжи Ґедройця, буд.5, ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, буд.22, )

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Левченка, буд.1, )

про стягнення 1646,40 грн

Суддя Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Акціонерне товариство «Українська залізниця», м.Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Лиман звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про стягнення додаткових зборів і плати в сумі 1646,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачем укладено договір про надання послуг №00039/ЦТЛ-2018 від 14.02.2018р. та договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії №1/28 від 28.02.2017р. За твердженням заявника позову, в порушення строків встановлених у вказаних договорах, відповідач вивіз вагони зі станції Маріуполь-Сортувальний пізніше обумовленого часу, що зумовило нарахування позивачем додаткової плати за користування вагонами.

Ухвалою суду від 29.06.2021р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1202/21, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у відзиві №09/142 від 07.07.2021р. проти позову заперечив та зауважував, що середньодобова кількість вагонів, яка передається на під`їзну колію відповідача, визначена між залізницею і власником колії, становить 689 вагонів, а для станції Маріуполь Сортувальний 219 вагонів; фактично, 30.09.2020р. на під`їзну колію комбінату прибуло 785 вагонів, із яких на станцію Маріуполь Сортувальний прибуло 284 вагонів, що перевищило середньодобове прибуття вагонів по станції Маріуполь Сортувальний на 29,7%, а тому відповідач, на його думку, має бути звільнений від плати за користування вагонами на підставі ст.121 Статуту та п.16 розділу 6 Правил користування вагонами і контейнерами; також заперечив в частині нарахованого позивачем збору за зберігання вантажу, посилаючись на те, що такі збори можуть бути нараховані за умови затримки вагонів з вини одержувача.

А, отже, за твердженням відповідача, несвоєчасне звільнення колій станції призначення виникло виключно з причин, що залежать від залізниці, а саме: прибуття вагонів, кількість яких значно перевищувала переробну спроможність вантажних фронтів; збільшення середньодобової кількості прибуття вагонів, що призвело до ускладнень в експлуатаційній роботі станцій комбінату та безпеки руху.

Відповідач у відзиві також заявив про застосування строку позовної давності.

Від позивача на електронну адресу суду надійшла відповідь №1446 від 22.07.2021р. на відзив №09/142 від 07.07.2021р., в якій останній з викладеними у відзиві запереченнями відповідача не погодився, зазначив, що в спірному випадку вагони не подавались локомотивом залізниці на фронти навантаження, а знаходились на передавальних коліях ст.Маріуполь-Сортувальний, та, згідно з умовами договору №1/28 від 28.02.2017р., мали бути вивезені зі станції локомотивом відповідача впродовж 4 годин після закінчення передавальних операцій. Також зазначив, що укладені між сторонами договори не встановлюють максимальну переробну спроможність фронтів навантаження (вивантаження).

Крім того, позивач також просив суд поновити строк позовної давності (заява №1446/2 від 22.07.2021р.).

05.08.2021р. від представника відповідача надійшли заперечення №09/142 від 30.07.2021р., у яких він із вимогами позивача не погоджувався та зауважив, що позивач в обґрунтування своїх заперечень посилається на недіючу редакцію п.16 Правил користування вагонами; також, наполягав на тому, що несвоєчасне звільнення колії станції призначення сталося виключно з причин, що залежали від залізниці, оскільки в добу 30.09.2020р. на під`їзну колію комбінату прибуло 785 вагонів, із яких на станцію Маріуполь Сортувальний прибуло 284 вагонів, що перевищило середньодобове прибуття вагонів по станції Маріуполь Сортувальний на 29,7%, тобто залізниця подавала вагони у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів одержувача.

Отже, нарахування додаткових зборів та плат, на думку відповідача, є безпідставним.

Як зазначалось, провадження у справі було відкрито 29.06.2021р. та її розгляд здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у ст.ст.2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За приписами ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

В силу норм ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997p. і набула чинності в Україні 11.09.1997p.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж «розумного строку» цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Однак, Конвенція в першу чергу також гарантує «процесуальну» справедливість розгляду справи, а вже потім дотримання розумного строку, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece (Star Cate Epilekta Gevmata та інші проти Греції). Справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (Mirolubov and Others v. Latvia (Миролюбов та інші проти Латвії), §103).

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, суд не вправі допустити юридичну помилку виключно з метою дотримання розумного строку розгляду справи, так як в такому разі не буде досягнуто завдання господарського судочинства.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку «розумності строку» розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013р., Папазова та інші проти України від 15.03.2012р.).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити «розумним», не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Приймаючи до уваги вищенаведене, розгляд справи здійснюється у строк, який перевищує встановлений ст.248 Господарського процесуального кодексу України, проте, відповідає критеріям розумності строку розгляду справи судом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

28.02.2017р. між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (найменування якого змінено на Акціонерне товариство «Українська залізниця») (залізниця) та Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (власник колії) був укладений договір №1/28 (з додатковими угодами до нього від 22.05.2018р., від 17.07.2018р., від 19.11.2019р.) про експлуатацію залізничної під`їзної колії Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» при станції Маріуполь-Сортувальний Регіональної філії «Донецька залізниця» (в редакції додаткової угоди від 17.07.2018р.).

На момент виникнення спірних відносин укладений між сторонами договір №1/28 від 28.02.2017р. діяв в редакції додаткової угоди від 17.07.2018р.

Строк дії договору був встановлений до 31.12.2020р. включно (п.19 договору в редакції додаткової угоди від 19.11.2019р.).

Відповідно до п.1 вказаного договору (в редакції додаткової угоди від 17.07.2018р.) згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів і на умовах цього договору експлуатується під`їзна колія, яка належить власнику і примикає, зокрема, станцією Сартана-ІІ власника колії до станції Маріуполь-Сортувальний залізниці. Під`їзна колія обслуговується локомотивами власника колії.

Додатковою угодою від 17.07.2018р. п.5 договору доповнено наступним:

«Придатність вагонів під навантаження у технічному стані (в т.ч. під подвійні операції), що прибули на станцію Маріуполь-Сортувальний та Рудна, встановлюється робітниками залізниці під час огляду вагонів на здавальних коліях з визначенням їх придатності записом у журналі ф.ВУ-15».

Також, п.6 був викладений у новій редакції, абз.2 якого визначено так: «Вагони, які здані власнику колії забираються власником колії з передавальних колій станції Маріуполь-Сортувальний залізниці впродовж 4-х годин після закінчення передавальних операцій».

Відповідно до п.10 договору на під`їзній колії встановлюється загальний (єдиний) термін знаходження вагонів 36,0 годин.

Згідно з п.14 договору власник колії сплачує залізниці плату, у тому числі:

- за користування вагонами (контейнерами) згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами та Тарифного керівництва №1 (підп.«б»);

- інші збори і плати згідно Статуту залізниць України, Правил перевезень вантажів, Тарифного керівництва №1 (підп.«в»).

Збори і плати вносяться залізниці згідно з чинним законодавством.

За змістом п.15 договору (в редакції додаткової угоди 17.07.2018р.), при переданні на під`їзну колію несправних власних вагонів або контейнерів, що належать підприємствам або власності перевізника залізниця складає відповідний акт загальної форми ГУ-23 та при поверненні даних вагонів у порожньому стані на передавальні колії складається ф.ВУ-23М та дається повідомлення до Автоматизованої системи УЗ.

У п.3 договору №1/28 від 28.02.2017р. зазначено, що рух поїздів на під`їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України (ПТЕ), Інструкції з сигналізації залізниць України, Інструкції з руху поїздів та маневрової роботи на залізницях України. Приймання та відправлення поїздів виконується на станціях Маріуполь-Сортувальний залізниці та Рудна власника колії.

Також, 14.02.2018р. між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (найменування якого змінено на Акціонерне товариство «Українська залізниця») (перевізник) та Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (замовник) був укладений договір надання послуг №00039/ЦТЛ-2018, предметом якого згідно з п.1.1 є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Надання послуг за договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами (п.1.3 договору).

Замовник зобов`язався, зокрема, оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника; відшкодовувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, через: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірку вантажів перевізником (маси вантажу), митними та іншими державними органами контролю; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини, що залежать від перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов`язаних з цими затримками. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника (п.п.2.1.6, 2.1.7 договору).

Перевізник зобов`язався, зокрема, приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у вагонах (контейнерах) перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації АС «Месплан», доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до договору; складати документи передбачені пунктом 1.3 договору щодо нарахування сум платежів (п.п.2.3.2, 2.3.5 договору).

Відповідно до п.3.1 договору розмір плати за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів.

Розрахунки за договором здійснюються через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» ПАТ «Укрзалізниця» (п.4.1 договору).

Сторони договору несуть відповідальність за невиконання плану перевезень згідно із Статутом залізниць України (п.5.1 договору).

За правилами п.12.1 договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС «Клієнт УЗ» або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 19.02.2018р. по 31.12.2018р. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги.

30.09.2020р. о 05:50 год. на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці на адресу відповідача прибув потяг №2105. У складі потягу знаходилось 56 вагонів.

Факт подачі 56 вагонів потягу №2105 на станцію Маріуполь-Сортувальний 30.09.2020р. о 05:50 год. відповідачем не оспорюється і підтверджується пам`яткою №2973 про подавання вагонів. Згідно з пам`яткою передача 56 вагонів при поданні відбулась 30.09.2020р. о 08:55 год. без зауважень щодо технічного стану вагонів.

Потяг простояв на колії станції Маріуполь-Сортувальний до 02:45 год. 01.10.2020р., про що позивачем 22.10.2020р. у присутності комерційних агентів станції Маріуполь-Сортувальний Ставрієнко Є.А. та ОСОБА_1 був складений акт загальної форми №6-543.

За змістом п.6 договору №1/28 в редакції додаткової угоди від 17.07.2018р. вагони, які здані власнику колії забираються власником колії з передавальних колій станції Маріуполь-Сортувальний Залізниці впродовж 4-х годин після закінчення передавальних операцій, тобто відповідач повинен був забрати спірні вагони з колії станції Маріуполь-Сортувальний своїм локомотивом протягом 4-х годин після закінчення передавальних операцій.

Оскільки, згідно з актом про затримку вагонів №1-125, приймально-здавальні операції 56 вагонів були здійснені у період з 05:50 год. до 08:55 год. 30.09.2020р., то, відповідно, відповідач повинен був забрати спірні вагони не пізніше 30.09.2020р. о 12:55 год.

Таким чином, загальний час простою вагонів склав 13 год. 50 хв., що підтверджено актом про затримку вагонів №1-125 від 30.09.2020р., який представником вантажоодержувача був підписаний із зауваженнями такого змісту «Провини одержувача у зазначених обставинах немає».

З посиланням на п.15 р.6 ч.1 Правил перевезень вантажів на залізничному транспорті, затверджених наказом №113 від 25.02.1999р. Мінтрансу України, п.5 глави 5 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом №317 від 26.03.2009р. Міністерства транспорту та зв`язку України, за час простою залізницею відповідачу нарахована плата за користування 56 власними вагонами та внесена до відомості плати за користування вагонами (ф. ГУ-46) №06116216р у розмірі 1372 грн без ПДВ (1646,40 грн з ПДВ).

Відомість плати за користування вагонами №06116216р була пред`явлена Приватному акціонерному товариству «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» для підписання і оплати.

Представник відповідача відомість підписав із зауваженнями, зазначивши, що нарахована сума відхиляється, буде розглянута у претензійному порядку, причини відхилення не зазначено.

Претензією №МДонФілія-2007/4977 від 16.12.2020р. залізниця звернулась до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» з вимогою сплатити кошти в сумі 1646,40 грн (плата за користування вагонами).

Згідно з відповіддю №94/35 від 14.01.2021р. на претензію, вимоги про сплату коштів у сумі 1646,40 грн відхилено з посиланням на те, що несвоєчасне звільнення колій станції Маріуполь-Сортувальний сталось з причин, що не залежали від Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча».

За таких обставин, зважаючи на те, що вимоги залізниці залишені без задоволення, остання звернулась до суду із розглядуваним позовом.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного:

За змістом ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин, до яких законодавцем віднесено договір перевезення (ст.908 Цивільного кодексу України). Загальні умови перевезення визначаються Цивільним кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Водночас, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, правилами, що видаються відповідно до них (ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України).

Положеннями ч.5 ст.307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту та відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами (статутами) та іншими нормативно-правовими актами.

Так, п.8 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

Отже, правовідносини з перевезення вантажів залізничним транспортом на підставі договорів про надання послуг перевезення, укладених із суб`єктами господарювання-замовниками, регулюються в порядку, визначеному Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів та іншим галузевим законодавством, що застосовується під час надання залізницею послуг з перевезення.

Пунктом 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою №457 від 06.04.1998р. Кабінету Міністрів України, передбачено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянам-суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Отже, за період фактичного використання суб`єктами господарювання вагонів та/або контейнерів залізниці для перевезення вантажів вноситься плата; до періоду використання вагонів (контейнерів) включається час затримки (простою) вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. Звільнення від такої плати може мати місце лише у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці.

Відтак, при розгляді спору про стягнення залізницею плати за користування вагонами (контейнерами) до предмета доказування належить доведення позивачем належними, допустимими і достатніми доказами факту використання вагонів (контейнерів) для перевезення вантажів замовника послуг з перевезення у відповідний період, а у разі якщо мала місце затримка вагонів на станціях призначення і на підходах до них (якими можуть бути проміжні станції), в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження, - надання доказів того, що така затримка була спричинена саме з вини вантажоодержувача (власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства).

Порядок користування вагонами визначається Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом №113 від 25.02.1999р. Міністерства транспорту України, п.п.3, 4 яких передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). Відомості плати за користування вагонами складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, і є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами. Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника. Час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у пам`ятці про подання/забирання вагонів, яка оформлюється після закінчення приймально-здавальних операцій.

Отже, час закінчення приймально-здавальних операцій фіксується в пам`ятках про подання/забирання вагонів форми ГУ-45, на підставі яких формуються відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46.

При цьому, усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість (п.2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України).

Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери. Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів (п.п.6, 8, 12 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом №113 від 25.02.1999р. Міністерства транспорту України).

Як було встановлено вище, 30.09.2020р. о 05:50 год. на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці на адресу відповідача прибув потяг №2105. У складі потягу знаходилось 56 вагонів.

Факт подачі спірних 56 вагонів потягу №2105 на станцію Маріуполь-Сортувальний 30.09.2020р. о 05:50 год. відповідачем не оспорюється і підтверджується пам`яткою №2973 про подавання вагонів. Згідно з пам`яткою передача 56 вагонів при поданні відбулась 30.09.2020р. о 08:55 год. без зауважень щодо технічного стану вагонів.

За приписами п.6 договору №1/28 в редакції додаткової угоди від 17.07.2018р. вагони, які здані власнику колії забираються власником колії з передавальних колій станції Маріуполь-Сортувальний Залізниці впродовж 4-х годин після закінчення передавальних операцій, тобто відповідач повинен був забрати спірні вагони з колії станції Маріуполь-Сортувальний своїм локомотивом протягом 4-х годин після закінчення передавальних операцій.

Оскільки, згідно з актом про затримку вагонів №1-125, приймально-здавальні операції 56 вагонів були здійснені у період з 05:50 год. до 08:55 год. 30.09.2020р., то, відповідно, відповідач повинен був забрати спірні вагони не пізніше 30.09.2020р. о 12:55 год.

Таким чином, загальний час простою вагонів склав 13 год. 50 хв., що підтверджено актом про затримку вагонів №1-125 від 30.09.2020р., який представником вантажоодержувача був підписаний із зауваженнями такого змісту «Провини одержувача у зазначених обставинах немає».

Вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником.

Відповідач, як підставу для звільнення від плати за користування вагонами, зазначає, що 30.09.2020р. на під`їзну колію комбінату прибуло 785 вагонів, із яких на станцію Маріуполь Сортувальний прибуло 284 вагонів, що перевищило середньодобове прибуття вагонів по станції Маріуполь Сортувальний на 29,7%.

Відповідно до п.9 акту обстеження умов роботи на під`їзній колії Приватного акціонерного товариства Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» і станцій примикання Маріуполь-Сортувальний та Асланове Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», середньодобова кількість вагонів, яка передається на під`їзну колії по станції Маріуполь-Сортувальний 219 вагонів.

В той же час, відповідачем не доведено, що залізницею вагони подавались саме на фронти навантаження з перевищенням їх максимальної переробної спроможності.

З наданих відповідачем документів вбачається погодження лише середньодобової кількості вагонів, які передаються на під`їзну колію відповідача, та згідно з умовами договору №1/28 від 28.02.2017р. мали бути вивезені з станції локомотивом відповідача впродовж 4 годин після закінчення передавальних операцій.

Суд зазначає, що договір №1/28 від 28.02.2017р. не встановлює будь-яких обмежень щодо мінімальної чи максимальної кількості вагонів, що мають забиратися на під`їзну колію відповідача.

Отже, посилання відповідача на визначену в акті обстеження під`їзної колії середньодобову кількість вагонів по ст.Маріуполь-Сортувальний (п.9) суд до уваги не приймає, оскільки ні умовами укладених між сторонами договорів, ні актом обстеження не передбачена заборона залізниці подавати вагони (виставляти на передавальні колії станції Маріуполь-Сортувальний) у більшій від зазначеної кількості.

Доводи відповідача щодо настання періоду затримки вагонів з вини вантажовласника тільки після закінчення терміну безоплатного зберігання вантажів, на думку суду, є непереконливими та ґрунтуються на власному помилковому тлумаченні норм чинного законодавства, оскільки виходячи з умов ст.46 Статуту передбачено виключно термін безоплатного зберігання, норма не має відношення по порядку оплати користування вагонами, розрахунок та внесення якої здійснюється у порядку, встановленому Правилами користування вагонами і контейнерами (п.п.119-126 Статуту залізниць України). Згідно з п.6 договору №1/28 від 28.02.2017р., вагони, які здані власнику колії, забираються власником колії з передавальних колій впродовж 4 годин після закінчення передавальних операцій, у зв`язку з чим нарахування плати за користування вагонами здійснено на підставі пам`ятки про подавання вагонів №2973 та з урахуванням 4 годин, необхідних для вивезення прийнятого відповідачем вантажу з передавальної колії власним локомотивом.

Перевіривши визначені позивачем вихідні дані, судом встановлено, що залізницею в акті загальної форми №6-543 вірно визначений загальний час простою, із врахуванням п.6 договору, за яким вагони, що здані власнику колії забираються власником колії з передавальних колій станції впродовж 4-х годин після закінчення передавальних операцій.

З посиланням на п.15 р.6 ч.1 Правил перевезень вантажів на залізничному транспорті, затверджених наказом №113 від 25.02.1999р. Мінтрансу України, п.5 глави 5 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом №317 від 26.03.2009р. Міністерства транспорту та зв`язку України, за час простою залізницею відповідачу нарахована плата за користування 56 власними вагонами та внесена до відомості плати за користування вагонами (ф. ГУ-46) №06116216р у розмірі 1372 грн без ПДВ (1646,40 грн з ПДВ).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок плати за користування вагонами, суд виходить з тих обставин, що плата за користування вагонами нараховується згідно з п.15 Правил користування вагонами і контейнерами та Тарифного керівництва №1 розділ 5 «Ставки плати за користування вагонами і контейнерами залізниць», п.1.5 (таблиця №1) з урахуванням діючого коефіцієнта телеграфної вказівки №00019/ЦМ підпісан. №Ц-4/6-60/14-19 від 29.03.2019р.

Відповідно до Тарифного керівництва №1 розділ 5 (таблиця № 1) при нарахуванні плати за час затримки протягом 13 год. 50 хв. на коліях залізниці (56 власних вагонів) враховується загальна сума ставки за 14 годин 16,20 гривень.

Розрахунок плати за користування 56 вагонами, який здійснений позивачем та згідно з яким її розмір становить 1646,40 з ПДВ, перевірено господарським судом та встановлено, що він містить арифметичні помилки при вирахуванні сум за формулами, виходячи з наступного:

16,20 грн. 50% = 8,10 грн; 8,10 грн. х 3,023 = 24,49 грн.; 24,49 грн. х 56 вагонів = 1371,44 грн; 1371,44 грн. + 20% ПДВ = 1645,73 грн, де:

16,20 грн ставка за час користування вагоном 14 год. (округлено 13:50 год.) відповідно до розд. V Тарифного керівництва №1 (таблиця №1);

50% розмір плати за користування вагоном відповідно до п.15 Правил користування вагонами і контейнерами, затв. наказом №113 від 25.02.1999р. Мінтрансу України, п.5 розд. V Тарифного керівництва №1;

3,023 коефіцієнт, що застосовується до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом №317 від 26.03.2009р. Міністерства транспорту та зв`язку України (у відповідній редакції), на підставі телеграфної вказівки №00019/ЦМ підп. №Ц-4/6-60/14-19 від 29.03.2019р. (наявна у загальному доступі);

56 вагонів кількість несвоєчасно вивезених вагонів.

Таким чином, перевіривши розрахунок позивача в цій частині, суд визнає його вірним, але здійсненим з арифметичними помилками при вирахуванні сум за формулами. За розрахунком суду сума плати за зберігання вантажу становить 1645,73 грн, в той час як позивачем заявлено до стягнення більшу суму, а саме 1646,40 грн.

Водночас, як вказувалось, відповідач у відзиві заявив про застосування строку позовної давності.

Визначення позовної давності міститься у ст.256 Цивільного кодексу України, за положеннями якої це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, приписами ч.1 ст.258 Цивільного кодексу України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Інститут позовної давності передбачає обставини, які є підставами для зупинення та переривання строку давності, вичерпний перелік яких встановлено ст.ст.263, 264 Цивільного кодексу України.

За приписами ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі ст.267 Цивільного кодексу України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності.

Згідно із ст.260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

За змістом ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст.261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.5 ст.315 Господарського кодексу України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Статтею 137 Статуту передбачено, що позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Відповідно до ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Подією, яка стала підставою для подання позову є несвоєчасне вивезення вагонів відповідачем, про що складено акт загальної форми ГУ-23 №1-125 від 01.10.2020р.

Таким чином, перебіг строку позовної давності розпочався 02.10.2020р., а шестимісячний термін для пред`явлення позовних вимог мав би сплинути 01.04.2021р., тоді як позов подано 22.06.2021р. (про що свідчить поштовий штемпель на конверті).

Разом з тим, відповідно до положень п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Спеціальний строк позовної давності, до якого віднесено, зокрема, строк на пред`явлення позовів перевізника до вантажоодержувача, передбачено ст.258 Цивільного кодексу України, яка наявна у вказаному переліку. Норми чинного законодавства не містять будь-яких обмежень щодо застосування вказаної норми до правовідносин, де перевізником є залізниця, а також будь-яких обмежень щодо дати початку перебігу такого строку.

Постановою №211 від 11.03.2020р. Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020р., який у постановами №239 від 25.03.2020р., №392 від 20.05.2020р., №641 від 22.07.2020р., №760 від 26.08.2020р., №956 від 13.10.2020р., №1236 від 09.12.2020р., №405 від 21.04.2021р. неодноразово продовжувався. Постановою Кабінету Міністрів України №405 від 21.04.2021р. строк дії карантину встановлено до 30.06.2021р.

Враховуючи, що правовідносини між сторонами виникли в період карантину, закінчення строку позовної давності також припало на строк періоду карантину, який на теперішній час продовжено, суд вважає що строк позовної давності щодо вимог по даній справі не сплинув в силу норм п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

При цьому, суд відхиляє клопотання позивача про поновлення строку на подання позову з посиланням на п.4 Розділу Х Господарського процесуального кодексу України як процесуального строку, оскільки позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 Цивільного кодексу України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Акціонерне товариство «Українська залізниця в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 2270 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Левченка, буд.1, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.Єжи Ґедройця, буд.5, ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, буд.22, ) 1645,73 грн плати за користування вагонами, а також судовий збір в сумі 2269,08 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено 04.10.2021р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця