ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/12662/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кібенко О.Р. - головуючий, Кондратова І.Д., Мамалуй О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Янковського В.А.,

представників учасників справи:

ТОВ "Київська пересувна механізована колона-2" - Шевченко Г.М. (адвокат), Карпухін Я.В. (адвокат)

Державної іпотечної установи - Дяченко В.С. (адвокат), Тодосієнко В.М. (адвокат)

Кабінету Міністрів України - не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної іпотечної установи

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 (колегія суддів: Тищенко О.В., Куксов В.В., Станік С.Р.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2" (далі - ТОВ "КПМК-2")

до Державної іпотечної установи (далі - ДІУ)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Кабінету Міністрів України

про визнання припиненими правовідносин за договором іпотеки.

СУТЬ СПОРУ

1. ТОВ "КПМК-2" звернулося до ДІУ з позовом про припинення правовідносин за договором іпотеки майнових прав на нерухоме майно. Мотивувало позов припиненням основного зобов`язання за кредитним договором, оскільки боржник (ПАТ "Автокразбанк"), за зобов`язаннями якого ТОВ "КПМК-2" виступило майновим поручителем, припинився як юридична особа.

2. Суд першої інстанції у позові відмовив. Суд апеляційної інстанцій рішення суду першої інстанції скасував та задовольнив позов. ДІУ звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду, який задовольнив касаційну скаргу.

3. Перед Верховним Судом у цій справі постали наступні питання:

- чи підлягає застосуванню ч.4 ст.593 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) у випадку, коли кредитор пред`явив позов до іпотекодавця до моменту припинення боржника як юридичної особи, але суд відмовив у задоволенні такого позову через обрання позивачем неналежного способу захисту;

- чи відповідає принципам змагальності та диспозитивності самостійне уточнення судом змісту позовних вимог з метою захисту сторони, яка звернулася з позовом, процесуальної економії та остаточного вирішення спору, який існує між сторонами (зокрема, чи може вимога щодо визнання припиненими правовідносин за договором іпотеки вважатися вимогою про визнання права іпотеки припиненим чи про визнання відсутності права іпотеки);

- чи є підставою для відмови в позові обрання позивачем неправильного способу захисту.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Обставини справи, встановлені судами

4. 19.04.2013 ДІУ (кредитор) та ПАТ "Автокразбанк" (позичальник) уклали кредитний договір №89/4 (далі - кредитний договір) на суму 41 400 00,00 грн на строк до 30.04.2014 з метою здійснення позичальником кредитування забудовника ПАТ "КПМК-2" для завершення будівництва об`єкту житлового призначення за адресою: Київська область, Обухівський район, м.Українка, вул. Київська, будинок: "Висотний багатофункціональний житловий комплекс із вбудованими приміщеннями та зблокований з паркінгом".

5. 19.04.2013 ДІУ (іпотекодержатель) та ПАТ "КПМК-2" (іпотекодавець) уклали Договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно №89/4.1-3 (далі - договір іпотеки), предметом якого є майнові права іпотекодавця на нерухоме майно житлового призначення, розташоване за адресою Київська область, Обухівський район, м.Українка, вул.Київська, будинок: "Висотний багатофункціональний житловий комплекс із вбудованими приміщеннями та зблокований з паркінгом" (майнові права на квартири) у секції А: №№ 3, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 23, 24, 28, 29, 32, 33, 34, 37, 38, 39, 40, 42, 44, 48, 49, 53, 54, 58, 59, 60, 63, 64, 66, 67, 68, 69, 70 (разом по секції А площею 5 630,40 кв.м. вартістю 56 235 083,93 грн); у секції В: №№ 215, 216, 217, 219, 220, 221, 222, 223 (разом по секції В площею 1 379,08 кв.м. вартістю 13 773 920,07 грн); у секції Б: №№ 149, 150, 152, 153 (разом по секції Б площею 760,47 кв.м. вартістю 7 595 391,85 грн). Договір посвідчено приватним нотаріусом Гамаль І.М. за реєстровим номером 975.

6. ТОВ "КПМК-2" (код 00858473) є правонаступником ПрАТ "КПМК-2" (код 00858473). Відповідно до п.6.7 договору іпотеки у разі реорганізації іпотекодавця зобов`язання за договором переходять до його правонаступника.

7. Термін дії договору іпотеки встановлений з моменту його укладення та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором.

8. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29.05.2020 №210725458, щодо об`єкта нерухомого майна - майнові права на квартири у багатоквартирному будинку, що будується за адресою: Київська область, Обухівський район, м.Українка, вул.Київська внесено запис про іпотеку №729381 від 19.04.2013, підстава - договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно №89/4.1-3, №975, основне зобов`язання - кредитний договір №89/4 від 19.04.2013 між ДІУ та ПАТ "Автокразбанк", іпотекодержатель - ДІУ, іпотекодавець ПрАТ "КПМК-2", предмет іпотеки: майнові права на квартири (висотний багатофункціональний житловий комплекс із вбудованими приміщеннями та зблокований із паркінгом) в секції А: 3, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 23, 24, 28, 29, 32, 33, 34, 37, 38, 39, 40, 42, 43, 44, 48, 49, 53, 54, 58, 59, 60, 63, 64, 66, 67, 68, 69, 70; в секції В: 215, 216, 217, 219, 220, 221, 222, 223, в секції Б: 149, 150, 152, 153), що належать ПрАТ "КПМК-2".

9. 23.04.2013 ПАТ "Автокразбанк" та ПрАТ "КПМК-2" уклали кредитний договір №02-К (далі - кредитний договір-1) для виконання умов цільового призначення кредитного договору, відповідно до якого ПАТ "Автокразбанк" надав позивачу кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 41 400000,00 грн строком дії з 13.04.2013 по 30.04.2014 включно. На виконання умов вказаного кредитного договору, ПАТ "Автокразбанк" надав, а ПрАТ "КПМК-2" отримав кредитні кошти на загальну суму 28 818 381,20 грн; права вимоги щодо зобов`язань позивача за кредитним договором-1 були відступлені ПАТ "Автокразбанк" новому кредитору (ВПІФ "Київщина-Житло" НВЗТ), з яким ПрАТ "КПМК-2" повністю розрахувався за сумою основного боргу (28 818 381,20 грн), а також погасив іншу заборгованість за цим кредитним договором. Викладені обставини були предметом дослідження в рішенні Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у справі №910/7584/19 та є преюдиціальними у цій справі.

10. 30.05.2014 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийняла рішення №40 про запровадження з 30.05.2014 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Автокразбанк" строком на 3 місяці на підставі постанови Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 30.05.2014 №320 "Про віднесення ПАТ "Автокразбанк" до категорії неплатоспроможних".

11. 29.08.2014 виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №76 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Автокразбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" відповідно до постанови Правління НБУ від 28.08.2014 №537 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Автокразбанк".

12. У липні 2014 року ДІУ звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до ПАТ "КПМК-2" про стягнення 45 342 677,11 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (справа №911/2936/14) у зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору; ухвалою від 18.07.2014 ПАТ "Автокразбанк" було залучено до участі у справі в якості третьої особи.

13. Кредиторські вимоги ДІУ (в розмірі 45 503 437,65 грн) за заявою ДІУ 18.09.2014 №4962/15 14.01.2015 були включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Автокразбанк" та віднесені до 7 черги задоволення вимог; у подальшому сума вимог ДІУ була збільшена на 221 359,07 грн.

14. 27.08.2019 внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №9000657 про державну реєстрацію припинення ПАТ "Автокразбанк" як юридичної особи.

15. Північний апеляційний господарський суд у постанові від 26.02.2020 у справі №911/2936/14 у позові ДІУ до ТОВ "КПМК-2" про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовив повністю; провадження у справі до ПАТ "Автокразбанк" закрив; суд вказав, що право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом продажу майна є позасудовим способом захисту і не передбачене як спосіб захисту права у судовому порядку.

16. Згідно довідки ДІУ від 01.10.2020 №4210/6/1 станом на 18.09.2020 несплаченою майновим поручителем (ТОВ "КПМК-2") залишилась заборгованість за кредитним договором у сумі 43 632 696,47 грн.

Короткий зміст позовних вимог

17. У серпні 2020 року ТОВ "КПМК-2" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ДІУ, у якій позивач просив (відповідно до уточненої редакції позовної заяви) припинити правовідносини за договором іпотеки майнових прав на нерухоме майно від 19.04.2013 №89/4.1-3.

18. Позивач вважає іпотеку припиненою на підставі припинення основного зобов`язання за кредитним договором у зв`язку із припиненням боржника ПАТ "Автокразбанк" як юридичної особи.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

19. Господарський суд Київської області рішенням від 01.03.2021 у задоволенні позову відмовив повністю.

20. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з урахуванням норм статей 16, 590, 593 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статей 17, 33 Закону "Про іпотеку", статей 20, 28 Закону "Про заставу", ст.20 Господарського кодексу України (далі - ГК), зазначив:

- ліквідація юридичної особи-боржника за основним зобов`язанням і його виключення із реєстру не припиняє забезпечувального зобов`язання, якщо кредитор до виключення боржника з цього реєстру реалізував своє право щодо заставодавця / іпотекодавця, пред`явивши до нього відповідний позов (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/9943/17, від 20.06.2018 у справі №381/3209/16-ц, від 06.03.2018 у справі №2011/16284/12, від 13.03.2018 у справі №910/8698/17, від 20.02.2020 у справі №910/2815/19);

- стаття 593 ЦК доповнена частиною четвертою Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування", який набрав чинності 04.02.2019, перехідними положеннями якого встановлено, що закон застосовується і до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію; ліквідація ПАТ "Автокразбанк" відбулась 27.08.2019, тобто після прийняття вказаного Закону; відтак до спірних відносин між ДІУ, ПАТ "Автокразбанк" та ТОВ "КПМК-2", які продовжили існувати після введення в дію вказаного Закону, має бути застосована ч.4 ст.593 ЦК;

- окремою підставою для відмови у позові є неправильно обраний позивачем спосіб захисту права; в останній редакції позовної заяви від 03.09.2020, позивач просить суд визнати припиненими правовідносини за договором іпотеки; відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постановах від 02.07.2019 у справі №48/340, від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 якщо власник предмета іпотеки або інша зацікавлена особа вважає, що таке право іпотеки припинено або взагалі не існувало, то може звернутися з позовною вимогою про визнання права іпотеки припиненим чи про визнання відсутності права іпотеки, оскільки судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для державної реєстрації припинення права іпотеки (п.9 ч.1 ст.27 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

21. Північний апеляційний господарський суд постановою від 10.06.2021 рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення про задоволення позову.

22. Суд апеляційної інстанції постанову мотивував таким:

- 27.08.2019 внесено запис про державну реєстрацію припинення банку як юридичної особи, а тому зобов`язання за кредитним договором припинилися також у порядку ст.609 ЦК; оскільки вимоги відповідача за кредитним договором були погашені, то зобов`язання за кредитним договором припинилися в порядку ст.599 ЦК;

- оскільки предметом позовних вимог відповідача у справі №911/2936/14 було стягнення заборгованості за кредитом банку шляхом звернення стягнення на майно товариства (в останній редакції позовної заяви), а не безпосередньо звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) і такий спосіб захисту було визнано судом неналежним, не можна вважати таке звернення до суду реалізацією права щодо звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) шляхом подання позову в розумінні ч.4 ст.593 ЦК;

- суду не надано інших доказів щодо пред`явлення вимоги з боку ДІУ про звернення стягнення на предмет застави до товариства до дати ліквідації боржника - юридичної особи; жодних підстав щодо застосування положень ч.4 ст.593 ЦК не вбачається;

- є необґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову в задоволені позову з підстави неправильно обраного способу захисту права; закон не надає суду можливості відмовляти в задоволенні позову з підстав обрання неправильного (неефективного) способу захисту порушеного права, оскільки в розумінні ч.2 ст.5 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) суд може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, з частковим відступом від принципу диспозитивності для захисту особи, яка звернулася з позовом;

- відмова в задоволенні позову може бути виключно наслідком встановлення судом факту відсутності порушення відповідачем прав позивача, оскільки розгляд справи має відбуватися з дотриманням принципу верховенства права, встановленого ч.1. ст.11 ГПК;

- задоволення позовної вимоги щодо припинення правовідносин іпотеки (майнової поруки) за укладеним сторонами договором іпотеки є підставою для державної реєстрації припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що були зареєстровані раніше на підставі зазначеного договору.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог

23. 03.08.2021 ДІУ звернулася з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021, в якій просила її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Доводи учасників справи

24. Скаржник у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження посилається на п.1 ч.2 ст.287 ГПК та зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми статей 590, ч.4 ст.593, 609 ЦК, ст.28 Закону "Про заставу", ст.33 Закону "Про іпотеку" та порушив норми статей 11, 75, 236 ГПК, не врахувавши висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах. Скаржник зазначає:

- сам факт ліквідації боржника з внесенням запису про припинення до реєстру за наявності заборгованості боржника за договорами іпотеки / застави не є підставою для припинення договору іпотеки/застави, які було укладено для забезпечення виконання кредитних договорів боржником (такий висновок випливає з комплексного аналізу статей 1, 17, 33 Закону "Про іпотеку", статей 1, 20, ч.1 ст.28 Закону "Про заставу", статей 526, 590, 593, 599, ч.1 ст.609 ЦК та відповідає правовим позиціям Верховного Суду, що містяться у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №910/2815/19, від 13.03.2018 у справі №910/8698/17, від 20.02.2019 у справі №910/4435/18, від 11.07.2019 у справі №922/1708/18, від 13.08.2019 у справі №922/1707/18);

- висновок суду апеляційної інстанції про те, що не можна вважати поданий ДІУ позов про звернення стягнення на майно ТОВ "КПМК-2" реалізацією права щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в розумінні ч.4 ст.593 ЦК, є довільним тлумаченням змісту цієї норми; зазначена норма не містить будь-яких уточнень чи видів позовів про звернення стягнення на предмет застави; Північним апеляційним господарським судом у постанові від 26.02.2020 у справі №911/2936/14 встановлено, що у липні 2014 року ДІУ звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до ТОВ "КПМК-2" про стягнення 45 342 677,11 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; таким чином, факт звернення ДІУ до ТОВ "КПМК-2" у липні 2014 року з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки (до ліквідації банку) не підлягає доказуванню і підтверджує реалізацію ДІУ свого права щодо звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) шляхом подання позову;

- обраний позивачем спосіб захисту про визнання припиненими правовідносин з посиланням на норми, якими регулюються припинення основного зобов`язання чи погашення кредиторських вимог, які залишились не погашеними в процедурі ліквідації ПАТ "Автокразбанк", є неправильним способом захисту права, судовий захист має бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 21.11.2012 у справі №6-134цс12, Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №48/340, від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19).

25. 27.09.2021 до Верховного Суду від ТОВ "КПМК-2" надійшли письмові пояснення, які по суті є відзивом на касаційну скаргу. Разом з тим, Верховний Суд в ухвалі від 26.08.2021 надав строк для подання відзиву до 15.09.2021. Отже, ТОВ "КПМК-2" пропустило строк для надання відзиву на касаційну скаргу, що є підставою для залишення вказаних письмових пояснень без розгляду на підставі ст.118 ГПК.

Надходження касаційної скарги на розгляд Верховного Суду

26. Верховний Суд ухвалою від 26.08.2021 відкрив касаційне провадження, розгляд касаційної скарги призначив на 29.09.2021.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо припинення Банку

27. Верховний Суд погоджується з доводами скаржника про те, що право іпотеки не є припиненим, виходячи з таких міркувань.

28. Сам факт ліквідації боржника за кредитним договором із внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором, яка не була погашена у процедурі ліквідації, не є підставою для припинення договору іпотеки, укладеного для забезпечення виконання кредитного договору боржником. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/9943/17, від 13.03.2018 у справі №910/8698/17, від 06.03.2018 у справі №2011/16284/12, від 20.06.2018 у справі №381/3209/16-ц, від 14.11.2018 у справі №464/4703/14-ц.

29. Відповідно до ч.4 ст.593 ЦК припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації боржника юридичної особи не припиняє права застави (іпотеки) на майно, передане в заставу боржником та / або майновим поручителем, якщо заставодержатель до ліквідації боржника реалізував своє право щодо звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) шляхом подання позову або пред`явлення вимоги.

30. Стаття 593 ЦК була доповнена частиною четвертою Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" від 03.07.2018 №2478-VІІ, який набрав чинності 04.11.2018, а був введений в дію з 04.02.2019 (далі - Закон №2478-VІІ). Перехідними положеннями вказаного Закону встановлено, що він застосовується і до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію.

31. Як встановили суди попередніх інстанцій, ліквідація ПАТ "Автокразбанк" відбулась 27.08.2019, тобто після прийняття вказаного Закону.

32. Право іпотеки ДІУ на підставі договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно №89/4.1-3 від 19.04.2013, посвідченого приватним нотаріусом Гамаль І.М. за реєстровим номером 975, продовжує бути зареєстрованим у Державному реєстрі (актуальний запис про іпотеку №729381 від 19.04.2013) після прийняття вказаного Закону.

33. Отже, до спірних відносин між ДІУ, ТОВ "Автокразбанк" та ТОВ "КПМК-2", які продовжили існувати після введення Закону №2478-VІІ в дію, має бути застосована ч.4 ст. 593 ЦК.

34. Подібний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 18.02.2021 у справі №173/3039/18, від 18.11.2020 у справі №761/43075/18.

35. Враховуючи, що до ліквідації боржника та до настання строку основного зобов`язання іпотекодержатель реалізував своє право на звернення стягнення на предмет забезпечення, подавши позов до іпотекодавця, відповідно до ч.4 ст.593 ЦК право застави (іпотеки) за договором іпотеки та правовідносини за цим договором не є припиненими.

36. З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з доводами скаржника про помилковість висновку суду апеляційної інстанції про припинення основного зобов`язання у зв`язку з припиненням боржника як юридичної особи.

Щодо припинення кредитного зобов`язання, забезпеченого іпотекою

37. Суд апеляційної інстанції мотивував припинення іпотечних зобов`язань виконанням боржником свого основного зобов`язання за кредитним договором, забезпеченим іпотекою.

38. Втім, такий висновок не відповідає обставинам справи, встановленим судами. Суди попередніх інстанцій встановили, що були укладені два кредитні договори:

- 19.04.2013 ДІУ (кредитор) та ПАТ "Автокразбанк" (позичальник) уклали кредитний договір №89/4 (на суму 41 400 00,00 грн); саме цей договір був забезпечений іпотекою ПрАТ "КПМК-2" як майнового поручителя;

- 23.04.2013 ПАТ "Автокразбанк" та ПрАТ "КПМК-2" уклали кредитний договір №02-К, відповідно до якого ПАТ "Автокразбанк" надав позивачу кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 41 400 000,00; на виконання умов вказаного кредитного договору, ПАТ "Автокразбанк" надав, а ПрАТ "КПМК-2" отримав кредитні кошти на загальну суму 28 818 381,20 грн.

39. Суди також встановили, що саме за другим кредитним договором було проведено повний розрахунок (права вимоги щодо зобов`язань позивача за цим кредитним договором були відступлені ПАТ "Автокразбанк" новому кредитору (ВПІФ "Київщина-Житло" НВЗТ), з яким ПрАТ "КПМК-2" повністю розрахувався за сумою основного боргу (28 818 381,20 грн), а також погасив іншу заборгованість за цим кредитним договором).

40. Тобто були повністю погашені зобов`язання ТОВ "КПМК-2" перед ПАТ "Автокразбанк", але не були погашені зобов`язання ПАТ "Автокразбанк" перед ДІУ, забезпечені іпотекою.

41. Відтак Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що помилковим є висновок суду апеляційної інстанції про припинення зобов`язань за основним зобов`язанням внаслідок погашення боргу боржником.

Щодо способу захисту

42. Суд першої інстанції вважав, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові. Послався висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 02.07.2019 у справі №48/340, від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, в яких вказано, що якщо власник предмета іпотеки або інша зацікавлена особа вважає, що таке право іпотеки припинено або взагалі не існувало, то може звернутися з позовною вимогою про визнання права іпотеки припиненим чи про визнання відсутності права іпотеки, оскільки судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для державної реєстрації припинення права іпотеки (п.9 ч.1 ст.27 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). У цій справі позивач просить суд визнати припиненими правовідносини за договором іпотеки.

43. Суд апеляційної інстанції зазначив, що є необґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову в задоволені позову з підстави неправильно обраного способу захисту права; закон не надає суду можливості відмовляти в задоволенні позову з підстав обрання неправильного (неефективного) способу захисту порушеного права, оскільки в розумінні ч.2 ст.5 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) суд може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, з частковим відступом від принципу диспозитивності для захисту особи, яка звернулася з позовом; відмова в задоволенні позову може бути виключно наслідком встановлення судом факту відсутності порушення відповідачем прав позивача, оскільки розгляд справи має відбуватися з дотриманням принципу верховенства права, встановленого ч.1. ст.11 ГПК.

44. Верховний Суд вважає таку позицію помилковою, адже обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, постанові Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 915/1890/19).

45. Водночас Верховний Суд не погоджується із висновками суду першої інстанції про неефективність обраного позивачем способу захисту через некоректне формулювання ним позовних вимог (позивач просить визнати правовідносини за договором іпотеки припиненими, але по суті такі вимоги є вимогами про визнання права іпотеки ДІУ припиненим). Тому суд першої інстанції проявив надмірний формалізм при вирішенні цього питання.

46. Суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п.5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16 (провадження №12-158 гс18). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

47. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, на яку послався суд апеляційної інстанції, а також скаржник, зазначила наступне:

- правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору; водночас подальші зміни правовідносин, зокрема припинення прав та обов`язків з договору, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору;

- передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (ч.2 ст.20 ГК, п.7 ч.2 ст.16 ЦК) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений;

- у пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/2260/17 викладений висновок, що нормами ст.16 ЦК та 20 ГК не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання договору; звертаючись до суду з вимогою щодо визнання договору припиненим, позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження судом припинення прав; відповідно до абз.2 ч.2 ст.20 ГК у цьому разі належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача.

48. Водночас, у постанові Верховного Суду від 15.09.2021 у справі №372/2583/18 у справі за позовом про визнання припиненими правовідносин іпотеки та скасування рішень про реєстрацію права власності зазначено:

- відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові;

- при цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав);

- у позові ТОВ "ІПК" просило визнати припиненими правовідносини іпотеки та скасувати рішення про реєстрацію за відповідачами права власності;

- висновок суду апеляційної інстанції відносно того, що обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає визначеним цивільним кодексом способам захисту порушених прав у спірних правовідносинах, є помилковим;

- при цьому слід ураховувати, що некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

49. У справі, яка переглядається, позивач фактично просить визнати відсутнім у відповідача права іпотеки, вважаючи що таке право припинилося внаслідок двох обставин: 1) припинення боржника як юридичної особи; 2) погашення кредитного зобов`язання, забезпеченого іпотекою.

50. Позов у цій справі спрямований на подолання правової невизначеності у майбутньому (коли іпотекодержатель не звертає стягнення на предмет іпотеки, і невідомо - чи буде це робити у майбутньому, а іпотекодавець вважає, що майно є безпідставно обтяженим).

51. Відтак Верховний Суд вважає, що позивач у цій справі використав належний спосіб захисту, спрямований на подолання правової невизначеності. Адже у справі №911/2636/14 ДІУ було відмовлено у зверненні стягнення на предмет іпотеки не по суті, а через обрання неналежного способу захисту (звернення стягнення шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному ст. 38 Закону "Про іпотеку"). Така відмова не виключає можливості ДІУ звернути стягнення на предмет іпотеки у судовому або позасудовому порядку. Водночас, між сторонами на момент ухвалення рішення судами першої та судом апеляційної інстанцій не було іншого судового спору щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, існувала правова невизначеність, для подолання якої позивач звернувся до суду.

52. Аналогічні за суттю висновки щодо способу захисту в спірних правовідносинах зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц:

- визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності;

- для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках:

а) кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;

б) особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником);

- задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності; відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним;

- якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу; звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту;

- зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання;

- у разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту;

- отже, ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

53. Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

54. Пункт 4 ч.1 ст.308 ГПК передбачає, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

55. Згідно зі ст.312 ГПК суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених ст.300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

56. Оскільки суд апеляційної інстанції скасував судове рішення, яке відповідає закону, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

57. Верховний Суд ухвалою від 26.08.2021 зупиняв виконання оскаржуваної постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 у справі №910/12662/20 до закінчення її перегляду в касаційному порядку. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про скасування постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021, то питання про поновлення виконання оскаржуваного рішення суду не вирішується.

Судові витрати

58. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.14 ст.129 ГПК).

59. Судовий збір за подання касаційної скарги покладається на позивача відповідно до ст.129 ГПК.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної іпотечної установи задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 у справі №910/12662/20 скасувати.

3. Рішення Господарського суду Київської області від 01.03.2021 у справі №910/12662/20 залишити в силі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 67-Б, ) на користь Державної іпотечної установи (01033, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34, ) 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) гривні 00 копійок судового збору за подання касаційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді І. Кондратова

О. Мамалуй