ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.10.2021р. Справа №905/1271/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедрий світ» (49057, м.Дніпро, просп.Богдана Хмельницького, 156Л, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» (87506, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Свободи, 20, )

про стягнення 90009,05 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Щедрий світ», м.Дніпро звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі», м.Маріуполь про стягнення заборгованості за договором поставки №10/02/21 від 10.02.2021р. у розмірі 80778,38 грн, пені 2982,13 грн та 30% річних 6248,54 грн, а всього 90009,05 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки №10/02/21 від 10.02.2021р. в частині проведення своєчасної оплати товару, що стало підставою для нарахування пені та процентів річних.

Ухвалою суду від 12.07.2021р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1271/21, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзиву у встановлений судом строк не надав.

Водночас, на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» надійшли клопотання про долучення до матеріалів справи платіжних доручень на підтвердження проведення відповідачем оплат за договором поставки №10/02/21 від 10.02.2021р., а саме: №3003 від 03.08.2021р. на суму 10000 грн, №2988 від 02.08.2021р. на суму 3000 грн, №2968 від 30.07.2021р. на суму 13000 грн, №2923 від 26.07.2021р. на суму 1000 грн, №2275 від 14.06.2021р. на суму 3000 грн, №13825 від 10.06.2021р. на суму 2000 грн, №13692 від 03.06.2021р. на суму 1000 грн, №1411 від 15.04.2021р. на суму 3000 грн, №3080 від 10.08.2021р. на суму 38778,38 грн, №3021 від 04.08.2021р. на суму 5000 грн, №13939 від 09.08.2021р. на суму 4000 грн.

Від позивача будь-яких пояснень, заперечень та/або клопотань не надходило.

Як зазначалось, провадження у справі було відкрито 12.07.2021р. та її розгляд здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у ст.ст.2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За приписами ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

В силу норм ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997p. і набула чинності в Україні 11.09.1997p.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж «розумного строку» цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Однак, Конвенція в першу чергу також гарантує «процесуальну» справедливість розгляду справи, а вже потім дотримання розумного строку, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece (Star Cate Epilekta Gevmata та інші проти Греції). Справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (Mirolubov and Others v. Latvia (Миролюбов та інші проти Латвії), §103).

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, суд не вправі допустити юридичну помилку виключно з метою дотримання розумного строку розгляду справи, так як в такому разі не буде досягнуто завдання господарського судочинства.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку «розумності строку» розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013р., Папазова та інші проти України від 15.03.2012р.).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити «розумним», не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Приймаючи до уваги вищенаведене, розгляд справи здійснюється судом у строк, який перевищує встановлений ст.248 Господарського процесуального кодексу України, проте, відповідає критеріям розумності строку розгляду справи судом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 24.12.2019р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) був підписаний договір поставки №10/02/21, за змістом п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість в порядку та на умовах, обумовлених у цьому договорі. Асортимент, кількість, вид упаковки, ціна товару вказуються у видаткових накладних на товар, складених на підставі заявок покупця та/або специфікації до цього договору. Ціна товару встановлюється у відповідності з поточними затвердженими прайс-листами постачальника і вказується у видаткових накладних на товар, які є невід`ємною частиною договору. Загальна сума договору визначається як сума всіх видаткових накладних на товар, які є невід`ємною частиною даного договору, за період дії цього договору.

На виконання умов договору №10/02/21 від 10.02.2021р. сторонами була підписана специфікація №1 від 01.03.2021р., якою продавець та покупець узгодили найменування продукції, кількість, ціну та загальну вартість товару.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2021р. (п.8.1 договору №10/02/21 від 10.02.2021р.).

В силу норм ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом №88 від 24.05.1995р. Міністерства фінансів України, документом, який містить відомості про господарську операцію є первинний документ.

Відповідно до п.п.3.4, 3.5 договору №10/02/21 від 10.02.2021р. датою поставки за цим договором вважається дата передачі товару постачальником покупцеві в місці поставки. Право власності переходить до покупця при передачі товару (кожної його частини, партії) постачальником покупцеві у місці поставки. Передача права власності на товар оформляється шляхом підпису на видатковій накладній уповноваженої особи покупця.

Як вказує позивач, у березні 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Щедрий світ» було поставлено товар на підставі договору №10/02/21 від 10.02.2021р. на суму 83778,38 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №1071 від 01.03.2021р.

Господарський суд при розгляді спору приймає до уваги відсутність у матеріалах справи доказів стосовно наявності у відповідача, як покупця за договором, будь-яких заперечень та претензій щодо неналежного виконання продавцем прийнятих за договором зобов`язань з передання товару.

В матеріалах справи відсутні докази того, що передана згідно з представленою видатковою накладною продукція відповідачем не була прийнята з підстав неналежної якості або порушення продавцем умов щодо кількості та асортименту продукції, так само в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт застосування відповідачем передбачених законом та договором наслідків порушення продавцем умов договору щодо порядку та строків продажу, кількості, асортименту, якості товару.

Крім того, як зазначалось, відповідач відзиву до суду не представив, проте надав платіжні доручення на підтвердження здійснення оплат за спірною поставкою.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, позивачем доведено належними та допустимими доказами поставку товару на суму 83778,38 грн в межах договору №10/02/21 від 10.02.2021р.

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором №10/02/21 від 10.02.2021р. обов`язок щодо оплати товару у визначений угодою строк та у повному обсязі не виконав, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги про стягнення, зокрема, заборгованості за наведеним правочином в сумі 80778,38 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до розділу 2 договору №10/02/21 від 10.02.2021р. покупець зобов`язаний здійснити оплату за поставлений товар протягом 14 календарних днів з дати поставки товару постачальником покупцю. Або оплата товару здійснюється покупцем на умовах передплати повної вартості товару до його отримання.

Відтак, враховуючи приписи наведеного вище пункту договору, з огляду на те, що передплата за товар відповідачем не перераховувалась, а поставка продукції відбулась 01.03.2021р., строк виконання зобов`язання з оплати отриманого товару є таким, що настав.

При цьому, як вказує позивач, вартість продукції, яка була поставлена за договором №10/02/21 від 10.02.2021р. відповідачем сплачена частково, а саме в сумі 3000 грн (платіжне доручення №1411 від 15.04.2021р.). На теперішній час заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» за відповідним договором поставки становить 80778,38 грн.

Як вказувалось, відповідачем надані суду платіжні доручення на підтвердження перерахування на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедрий світ» суми боргу за поставкою на підставі видаткової накладної №1071 від 01.03.2021р. в загальному розмірі 83778,38 грн, а саме:

- №3003 від 03.08.2021р. на суму 10000 грн,

- №2988 від 02.08.2021р. на суму 3000 грн,

- №2968 від 30.07.2021р. на суму 13000 грн,

- №2923 від 26.07.2021р. на суму 1000 грн,

- №2275 від 14.06.2021р. на суму 3000 грн,

- №13825 від 10.06.2021р. на суму 2000 грн,

- №13692 від 03.06.2021р. на суму 1000 грн,

- №1411 від 15.04.2021р. на суму 3000 грн,

- №3080 від 10.08.2021р. на суму 38778,38 грн,

- №3021 від 04.08.2021р. на суму 5000 грн,

- №13939 від 09.08.2021р. на суму 4000 грн.

Разом з цим, дослідивши наявні в матеріалах справи платіжні доручення (оплати, здійснені у період 03.06.2021 14.06.2021), господарський суд встановив, що погашення боргу у розмірі 6000 грн (у заявленій частині) відбулось до моменту звернення позивача до суду з розглядуваним позовом (02.07.2021р. згідно із поштовим штемпелем), а в сумі 74778,38 грн (оплати здійснені у період 26.07.2021 10.08.2021) під час розгляду справи.

За приписами п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З урахуванням того, що заборгованість відповідача перед позивачем на суму 74778,38 грн погашена в процесі розгляду справи, провадження по справі №905/1271/21 стосовно вимог про стягнення основного боргу на вказану суму підлягає закриттю.

Разом з цим, приймаючи до уваги, що відповідачем була проведена часткова оплата товару на суму 6000 грн до моменту звернення позивача до суду з розглядуваним позовом, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедрий світ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» про стягнення основного боргу у зазначеній сумі підлягають залишенню без задоволення.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.6.2 договору №10/02/21 від 10.02.2021р. за відмову в оплаті вартості поставленого постачальником покупцеві товару, а також несвоєчасну або неповну оплату товару, покупець зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом усього періоду прострочення виконання зобов`язання незалежно від його тривалості.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 2982,13 грн пені за період з 16.03.2021р. по 16.06.2021р.

За перерахунком суду, здійсненим з урахуванням, в тому числі, проведених відповідачем часткових оплат за період з 03.06.2021р. по 14.06.2021р., суд встановив, що сума пені за простроченим зобов`язанням відповідача по оплаті товару за договором №10/02/21 від 10.02.2021р., який було поставлено у березні 2021 року (в межах визначених позивачем періодів), дорівнює 2966,92 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, відповідно до якого укладення договору носить добровільний характер і ніхто не може бути примушений до вступу в договірні відносини. Сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Більш того, сторони в цивільно-правовому договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства лише якщо в них прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або з суті відносин між сторонами (п.3 ч.1 ст.3, ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність (ст.257 названого Кодексу).

Відповідно до п.п.6.3, 6.4 договору у випадку порушення покупцем строку розрахунку за отриманий товар більш ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 1500 грн, а також за користування чужим коштами, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, покупець оплачує постачальнику 30% річних від простроченої до сплати суми.

Відтак, з огляду на приписи чинного законодавства України та погоджені сторонами умови спірного правочину поставки, позивачем заявлено до стягнення проценти річних за період з 16.03.2021р. по 16.06.2021р. у розмірі 6248,54 грн, які нараховані за ставкою 30%. При цьому, як встановлено судом, відповідні відсотки нараховані саме з огляду на приписи ст.625 Цивільного кодексу України та на її підставі.

За перерахунком суду, здійсненим з урахуванням, в тому числі, проведених відповідачем часткових оплат за період з 03.06.2021р. по 14.06.2021р., суд встановив, що сума процентів річних за простроченим зобов`язанням відповідача по оплаті товару за договором №10/02/21 від 10.02.2021р., який було поставлено у березні 2021 року (в межах визначених позивачем періодів), становить 6218,14 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з`ясувавши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені та 3% річних, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені та процентів річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 2966,92 грн та 6218,14 грн відповідно.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 2270 грн, сплачений позивачем на підставі платіжного доручення №524065 від 29.06.2021р., підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам з віднесенням у частині, в якій провадження у справі закрито на відповідача. При цьому, суд виходить з того, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, і лише після відкриття провадження у справі відповідачем вчинені дії щодо остаточного погашення суми основного боргу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Закрити провадження по справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедрий світ» суми основного боргу у розмірі 74778,38 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» (87506, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Свободи, 20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедрий світ» (49057, м.Дніпро, просп.Богдана Хмельницького, 156Л, ) пеню 2966,92 грн та 30% річних 6218,14 грн, а також судовий збір в сумі 2117,53 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено 04.10.2021р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця