ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2021 р. Справа№ 925/486/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Демидової А.М.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача : Боровський І.В.;

від відповідача: Василега А.П.,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Черкаський автобус"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.06.2021 року (повний текст рішення підписано 23.06.2021 року)

у справі №925/486/21 (суддя О.В.Чевгуз)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно"

до Акціонерного товариства "Черкаський автобус"

про стягнення 473 630,91 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Черкаське хімволокно" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Акціонерного товариства "Черкаський автобус" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 473 630,91 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором на постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.08.2012 року № 8 щодо оплати поставленої йому позивачем теплової енергії.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Черкаський автобус" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від17.06.2021 року у справі №925/486/21 та прийняти нове рішення суду, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Черкаської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України.

Крім того, скаржник вказав, що суд першої інстанції не врахував, що зобов`язання відповідача по сплаті використаної теплоенергії у листопаді та грудні 2018 року припинилися виконанням, проведеним належним чином, а саме зі сплатою за теплоенергію грошової суми у розмірі 915188,24 грн згідно рахунків-фактури позивача, тим самим порушив ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України.

При цьому, скаржник наголосив, що позивач всупереч досягнутих домовленостей по договору здійснює відповідачу перерахунок за використану та оплачену теплову енергію у листопаді -грудні 2018 року на підставі постанови НКРЕКП від 17.12.2019 року №2884.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Черкаський автобус" передано на розгляд колегії у складі: головуючий суддя - Сулім В.В, суддів: Демидова А.М., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 року апеляційну скаргу у справі №925/486/21 залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 9 591,02 грн.

Відтак, скаржником було усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Північний апеляційний господарський суд відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Черкаський автобус" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.06.2021 року у справі №925/486/21 своєю ухвалою від 30.08.2021 року.

10.09.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництва, транспортування та постачання не допускається (ч. 15 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання»). Тарифи на теплову енергію не можуть бути іншими, ніж ті, які були встановлені на відповідний період уповноваженим органом у порядку, визначеному чинним законодавством України. А відповідач фактично споживав теплову енергію за тарифом, що є нижчим від економічно обґрунтованого тарифу встановленого на період 28.10.2018 року по 31.10 2018 року, тому обов`язок по сплаті різниці лежить на відповідачеві.

Також, представник позивача наголосив на тому, що відповідач, як споживач, повинен виконувати постанови Регулятора (НКРЕКП) - оплатити фактично спожиту ним теплову енергію за тарифом 1590,88 грн/Гкал (відповідно і зроблений перерахунок - шляхом визначення різниці з врахуванням оплат відповідача), який встановлено Регулятора (НКРЕКП) за спірний період.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2021 року у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці з 06.09.2021 справу № 925/486/21 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Демидова А.М., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд прийняв справу №925/486/21 до провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Черкаський автобус" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.06.2021 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Демидова А.М., Коротун О.М. своєю ухвалою від 21.09.2021 року.

Представник відповідача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 21.09.2021 року підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 21.09.2021 року заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 17.06.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Черкаський автобус" у справі №925/486/21- без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 01.08.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Черкаське хімволокно" (енергопостачальна організація) та Акціонерним товариством "Черкаський автобус" (споживач) було укладено договір № 8 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - договір), відповідно до умов якого енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання поставити споживачеві теплову енергію в гарячій воді, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 2.1. договору теплова енергія постачається споживачу орієнтовно в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

- опалення - в період опалювального сезону;

- гаряче водопостачання - протягом року.

Фактичне споживання теплової енергії за звітний період визначається на підставі показників приладів обліку

Згідно п. 10.1 договору останній набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2012 року.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Відповідно п. 5.1. договору облік споживання теплової енергії проводиться:

- розрахунковим способом (до встановлення приладів обліку);

- по приладах обліку.

В додатку №1 до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 8 від 01.08. 2012 року вказано, що енергопостачальна організація постачає споживачу теплову енергію в гарячій воді в межах: максимальне теплове навантаження Q= 3,052 Гкал/год. Тариф, який діє на момент укладення договору складає 539 грн 94 коп. (з ПДВ) за 1 Гкал.

Як вбачається з матеріалі справи, в період з листопада 2018 року по грудень 2018 року позивачем було відпущено відповідачу теплової енергії згідно рахунків - фактур № 4193 від 30.11.2018 року на суму 178 008,13 грн та № 4595 від 31.12.2018 року на суму 737180,11 грн (а.с. 12).

З цих рахунків-фактур вбачається, що за період листопада і грудня 2018 відповідачем було спожито 727,49 Гкал.

Позивачем було застосовано тариф 1 048,34 грн без ПДВ., який було встановлено за 1 Гкал на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 404 від 14.06.2018 року.

Даною Постановою, яка оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора-НКРЕКП 20.06.2018 року та офіційно опублікована в газеті „Урядовий кур`єр" (15.08.2018 року № 152), у п. 13 вказано про внесення змін до постанови від 29.12.2015 року № 3225 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ПАТ "Черкаське хімволокно": абзаци другий та третій підпунктів 1 та 3 пункту 1 викласти в такій редакції -

- тариф на теплову енергію - 1047,75 грн/Гкал (без ПДВ) (у тому числі: паливна складова - 762,07 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової - 285,68 грн/Гкал) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії - 973,03 грн/Гкал (без ПДВ) (у тому числі: паливна складова - 762,07 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової - 210,96 грн/Гкал);

- тариф на теплову енергію - 1048,34 грн/Гкал (без ПДВ) (у тому числі: паливна складова - 762,63 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової - 285,71 грн/Гкал) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії - 973,62 грн/Гкал (без ПДВ) (у тому числі: паливна складова - 762,63 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової - 210,99 грн/Гкал).

27.02.2018 року НКРЕКП прийняла постанову №239 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП". Згідно з цією постановою позивачу був установлений тариф на теплову енергію для інших споживачів, до яких відноситься і відповідач, в розмірі 1590,88 грн. за 1 Гкал без ПДВ.

Постанова НКРЕКП від 27.02.2018 №239 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" була опублікована газеті "Урядовий кур`єр" за 27.10.2018 року №202 і відповідно до вимог ч. 7 ст. 14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" в редакції, чинній у 2018 році, набрала чинності з 28.10.2018 року.

Разом з цим, 14.06.2018 року НКРЕКП прийняла постанову № 404 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП". Згідно з цією постановою позивачу був установлений тариф на теплову енергію для інших споживачів, до яких відноситься і відповідач, в розмірі 1048,34 грн за 1 Гкал без ПДВ. Ця постанова була опублікована газеті "Урядовий кур`єр" за 15.08.2018 року №152 і відповідно до вимог ч. 7 ст. 14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" в редакції, чинній у 2018 році, набрала чинності з 16.08.2018 року.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції у листопаді та грудні 2018 року одночасно були чинними Постанови НКРЕКП від 27.02.2018 року №239 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" і від 14.06.2018 року №404 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП", яким для позивача були встановлені різні тарифи на теплову енергію для інших споживачів.

У рішенні від 03.10.97 року № 4-зп Конституційний Суд України надав роз`яснення стосовно порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. У цьому рішення суд зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - "наступний закон скасовує попередній".

З цього рішення Конституційного Суду України випливає, що з прийняттям нового акта, якщо ним не передбачено інше, автоматично скасовується діючий у часі раніше прийнятий однопредметний акт.

У даному випадку вбачається, що на час прийняття НКРЕКП постанови від 14.06.2018 №404 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" раніше прийнята НКРЕКП постанова від 27.02.2018 №239 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" ще не діяла, оскільки не набрала чинності, тому автоматично вона не була скасована.

Так, після набрання чинності постановою НКРЕКП від 27.02.2018 №239 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП", а саме з 28.10.2018 року, постанова НКРЕКП від 14.06.2018 року №404 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" була автоматично скасована.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, з 28.10.2018 року сторони за договором від 01.08.2012 року № 8 мали застосовувати в обов`язковому порядку регульований тариф на теплову енергію, встановлений згідно з постановою НКРЕКП від 27.02.2018 року №239 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" в розмірі 1590,88 грн за 1 Гкал без ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у лютому 2020 року було зроблено перерахунок-донарахування за надану відповідачу послугу з теплопостачання у листопаді-грудні 2018 року за рахунком-фактурою від 29.02.2020 № 720 на суму 473630,91 грн виходячи із тарифу 1590,88 грн за 1 Гкал, яку відповідач мав оплатити (а.с. 14).

На веб-сторінці за адресою https://www.nerc.gov.ua/data/filearch/ Catalog8/2019%20/02.12.2019/Akt-Cherkaske_himvolokno_02.12.2019-429.pdf оприлюднено складений НКРЕКП АКТ за результатами проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері теплопостачання та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії (сфера державного нагляду (контролю) від "02.12.2019 року N 429 стосовно ПрАТ "Черкаське хімволокно".

Акт складено за результатами перевірки ліцензованої діяльності за період діяльності з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, комісія з перевірки зареєстрована у журналі перевірок ліцензіата 19.11.2019 року, запис N 124.

Актом засвідчується, що ПрАТ "Черкаське хімволокно" є теплогенеруючою, теплотранспортуючою, теплопостачальною організацією та виконавцем комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води і застосовувало у 2017-2018 роках при реалізації кінцевим споживачам теплової енергії чи наданні послуг тарифи на теплову енергію/послугу, встановлені в розрізі категорій споживачів. Перевіркою встановлено, що в жовтні-грудні 2018 року (в період з 28.10.2018 року по 31.12.2018 року) Товариство застосовувало тарифи на теплову енергію: для споживачів категорії "бюджетні установи" тариф у розмірі 1047,75 грн/Гкал. встановлений постановою НКРЕКП від 29.12.2015 No 3225 (зі змінами, внесеними постановою КРЕКП від 14.06.2018 року No 404) всупереч тарифу в розмірі 1217,17 грн/Гкал, який був встановлений ліцензіату постановою НКРЕКП від 27.02.2018 року N 239 для споживачів категорії "інші споживачі" тариф у розмірі 1048,75 грн/Гкал, встановлений постановою НКРЕКП від 29.12.2015 N3225 (зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 4.06.2018 року N 404), всупереч тарифу в розмірі 1590,88 грн/Гкал, який був встановлений ліцензіату постановою НКРЕКП від 27.02.2018 року N 239. Вищезазначене свідчить про порушення вимог підпункту 9 пункту 3.2 глави Ліцензійних умов з постачання N 308 у частині здійснення постачання теплової енергії за тарифами, що встановлюються НКРЕКП у межах наданих повноважень. У висновках вказано, що фактично з 28.10.2018 року до 31.12.2018 року Товариство мало застосовувати тариф на теплову енергію для споживачів категорії "бюджетні установи" та "інші споживачі" встановлені постановою НКРЕКП від 29.12.2015 року No 3225 (зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП 27.02.2018 року No 239). Ліцензіат застосовував постанову НКРЕКП від 14.06.2018 року N 404, яка втратила чинність.

На офіційному веб-сайті НКРЕКП оприлюднено 23.12.2019 року постанову 17.12.2019 року № 2884 "Про накладення штрафу на ПрАТ "Черкаське хімволокно" за порушення Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування, Ліцензійних умов з постачання теплової енергії, необхідність усунення порушень та здійснення заходів державного регулювання". Постанову складено за результатами відкритого слухання Актів планової перевірки від 02 грудня 2019 року № 427, № 428 та № 429, накладено на ПрАТ "Черкаське хімволокно" штрафи і предписано в термін до 01 квітня 2020 року здійснити перерахунок за категоріями споживачів "бюджетні організації", "інші споживачі", "релігійні організації" недонарахованих коштів за спожиту теплову енергію за період з 28 жовтня 2018 року по 31 грудня 2018 року, про що повідомити НКРЕКП з наданням підтверджуючих документів протягом 15 днів з дня закінчення терміну виконання.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що посилання на вказану постанову № 2884 міститься у направленому відповідачу рахункові-фактурі № 1109 від 29.02.2020 року (а.с. 13).

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою договірні відносини, що склалися між сторонами у даній справі, мають ознаки договору поставки, на які поширюються приписи ст. 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст. 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 189 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Частинами 1 та 2 ст. 190 Господарського кодексу України передбачено, що державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку. Державне регулювання цін здійснюється згідно із Законом України "Про ціни і ціноутворення".

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, за твердженням скаржника, позивач донарахував відповідачу у лютому 2020 вартості теплової енергії за іншою чинною постановою НКРЕКП, ніж та, яку було застосовано позивачем у листопаді-грудні 2018 року.

Згідно з затвердженим Указом Президента України від 10.09.2014 року N 715/2014 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, НКРЕКП є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України.

Комісія, зокрема, встановлює тарифи на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС та когенераційних установках і установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії; тарифи на комунальні послуги для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП.

Рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями.

Рішення НКРЕКП, прийняті у межах її повноважень, обов`язкові до виконання суб`єктами природних монополій.

Рішення НКРЕКП можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку.

Рішення НКРЕКП, які є нормативно-правовими актами, підлягають обов`язковій державній реєстрації в установленому законодавством порядку, за винятком рішень з питань установлення цін та тарифів (крім установлення цін та тарифів для населення) та рішень з питань функціонування оптового ринку електричної енергії.

Так, матеріали справи не місять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів скасування постанов НКРЕКП України щодо встановлення тарифів, які застосував позивач у відносинах із відповідачем в межах виконання умов Договору № 70 від 01.08.2012 року.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач є суб`єктом природних монополій з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, інформація про що занесена до Зведеного переліку суб`єктів природних монополій, розміщеного на офіційному сайті Антимонопольного комітету України в мережі Інтернет за адресою: https://amcu.gov.ua/zvedenij-perelik-subyektiv-prirodnih-monopolij.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про ціни і ціноутворення" передбачено, що державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону про ціни).Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 22.09.2016 року N 1540-VIII Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг ("Регулятор/ НКРЕКП"), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 3 ч. 2 п. 2-3 Закону Регулятор здійснює державне регулювання шляхом ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг та формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом. Згідно ст. 3 ч. 3 п. 6 Закону основними завданнями Регулятора є реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг.

У відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом, та змінює їх за результатами перевірки або моніторингу.

Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 року №1198 споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Частиною 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Як було встановлено вище, в лютому 2020 року позивачем було зроблено донарахування відповідачу за поставлену у листопаді-грудні 2018 року теплову енергію з урахуванням тарифу 1590,88 грн за 1 Гкал. на підставі постанови НКРЕКП України від 29.12.2015 року N 3225 (зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП 27.02.2018 року N 239 (а.с. 13).

З урахуванням цього перерахунку за листопад - грудень 2018 року (рахунок-фактура а.с. 14) заборгованість відповідача перед позивачем становить 473 630,91 грн.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач зобов`язаний постачати відповідачу теплову енергію, а відповідач зобов`язався оплатити отриману теплову енергію за встановленими тарифами.

Інших обставин, які б звільняли відповідача від оплати фактично спожитої теплової енергії за встановленим тарифом, сторони договору не погоджували.

Як зазначалось вище, тарифи на теплову енергію встановлюються Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України та не є предметом узгодження між сторонами договору і можуть змінюватись протягом дії цього договору (як у бік збільшення, так і у бік зменшення).

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає у діях позивача порушення вимог ст.ст. 13, 632, 598, 599 Цивільного кодексу України.

Водночас відповідач повністю не розрахувався з позивачем за отриману теплову енергію за тарифом 1590,88 грн/Гкал, який встановлено НКРЕКП за період листопад - грудень 2018 року.

Таким чином договір не можна вважати виконаним за період листопад - грудень 2018 року.

З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що зобов`язання відповідача по сплаті використаної теплоенергії у листопаді - грудні 2018 року припинилися виконанням договору, а саме зі сплатою за теплоенергію грошової суми у розмірі 915188,24 грн за тарифом 1 048,34 грн/Гкал.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на те, що у матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем донарахованої йому вартості спожитої теплової енергії упродовж листопада - грудня 2018 року відповідно до діючих тарифів за договором, вартість якої позивачем розраховано правильно.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодксу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень скаржник суду не надав.

Так, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Черкаський автобус" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.06.2021 року у справі №925/486/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 17.06.2021 року у справі №925/486/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №925/486/21 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.М. Демидова

О.М. Коротун

Дата складення повного тексту 04.10.2021 року.