РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.10.2021Справа № 910/10889/21

За позовом ОСОБА_1 (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітамінчик" (м. Київ)

про зобов`язання надати інформацію про вартість частки, обґрунтований розрахунок та копії документів, які були використані по розрахунку вартості частки

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Любарець А.Ю.

Від відповідача: Сербінова А.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітамінчик" про зобов`язання надати інформацію про вартість частки, обґрунтований розрахунок та копії документів, які були використані по розрахунку вартості частки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем приписів ч. 6 ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.21. відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 27.07.21.

27.07.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 31.08.21.

04.08.21. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву.

25.08.21. позивачем подано відповідь на відзив.

31.08.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів та оголошення перерви в підготовчому засіданні до 28.09.21.

В підготовчому засіданні 28.09.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 910/10889/21 з наступних підстав.

Клопотання обґрунтовано тим, що відповідачем подано апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.08.21. у справі № 910/10889/21 про повернення заявнику зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітамінчик" до ОСОБА_1 про зобов`язання передати за актом приймання-передачі документи товариства, з огляду на що заявник доходить висновку про необхідність направлення до суду апеляційної інстанції всіх матеріалів даної справи, та, як наслідок зупинення провадження у справі до прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Пунктом 17.10 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України визначено, що у разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені пунктами 1, 6 - 8, 10, 12 - 14, 17, 19, 21, 31 - 33 частини першої статті 255 цього Кодексу (крім ухвал про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову, про відмову у прийнятті або повернення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження), чи подання касаційної скарги на ухвали суду апеляційної інстанції (крім ухвал щодо забезпечення позову, зміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремих ухвал) - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали. В інших випадках - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги. У разі необхідності суд апеляційної або касаційної інстанції може витребувати також копії інших матеріалів справи.

При цьому факт пропуску строку на оскарження відповідної ухвали встановлюється саме судом апеляційної, а не першої інстанції, який, за необхідності, витребовує всі матеріали або копії інших матеріалів справи.

При цьому, апеляційне провадження Північним апеляційним господарським судом по апеляційній скарзі відповідача на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.08.21. у справі № 910/10889/21 про повернення заявнику зустрічної позовної заяви було відкрито ухвалою від 27.09.21., однак всі матеріали справи № 910/10889/21 чи копії інших матеріалів справи від суду першої інстанції не витребовувались.

28.09.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.10.21.

В судовому засіданні 05.10.21. судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового розгляду.

При цьому суд виходив з того, що укладення юридичною особою договору про надання правничої допомоги з іншим представником не є підставою для відкладення судового засідання згідно приписів чинного ГПК України.

В свою чергу щодо доводів представника відповідача про неповідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітамінчик» про те, що розгляд справи відбудеться 05.10.21., суд відзначає викладене далі.

Відповідач є в повній мірі обізнаним про розгляд справи № 910/10889/21, подав письмовий відзив на позовну заяву, зустрічну позовну заяву, клопотання про зупинення провадження у справі та клопотання про долучення доказів.

Ухвалу суду від 28.09.21. в даній справі, постановлену в порядку ст. ст. 120-121 ГПК України, не було скеровано на адресу відповідача з підстав відсутності фінансування для здійснення поштових відправлень.

Однак відповідач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду справи.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст. 3 ЗУ «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, зокрема, з ухвалою від 28.09.21. в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) (дата оприлюднення вказаної ухвали 29.09.21.).

В судовому засіданні 05.10.21. по розгляду справи по суті позивачем підтримано свої позовні вимоги, відповідач проти позову заперечував.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 05.10.21. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

31.10.19. рішенням учасників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 було створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Вітамінчик» (ідентифікаційний код 43321925).

Протоколом № 23-01/20 від 23.01.20. загальних зборів учасників відповідача, зокрема:

- затверджено результати внесення додаткових вкладів учасників Товариства:

ОСОБА_2 було внесено додатковий вклад у вигляді грошового внеску у розмірі 1.151.700,00 грн;

ОСОБА_1 внесено додатковий вклад у вигляді грошового внеску у розмірі 1.186.600,00 грн;

ОСОБА_3 внесено додатковий вклад у вигляді грошового внеску у розмірі 1.151.700,00 грн;

- затверджено розміри часток учасників Товариства та їх номінальної вартості з урахуванням фактично внесених ними додаткових вкладів:

ОСОБА_2 є власником частки у розмірі 33% статутного капіталу Товариства;

ОСОБА_1 є власником частки у розмірі 34% статутного капіталу Товариства;

ОСОБА_3 є власником частки у розмірі 33% статутного капіталу Товариства;

- затверджено статутний капітал Товариства у розмірі 3.500.000,00 грн.

Заявою, посвідченою приватним нотаріусом 18.05.21. та зареєстрованою в реєстрі за № 649, ОСОБА_1 повідомив відповідача про те, що ним прийнято рішення про вихід зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітамінчик».

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 19.05.21. було внесено запис № 004031952 щодо зміни складу засновників (учасників) Товариства. За наслідками внесення вказаних змін учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітамінчик» є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Означений витяг супровідним листом № 98/01-09 від 19.05.21. було направлено приватним нотаріусом відповідачу та учасникам Товариства, та вручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Вітамінчик» 31.05.21. (т. 1 арк. справи 34).

Проте, за поясненнями позивача, відповідачем відомості щодо вартості його частки не повідомлено, обґрунтованого розрахунку та копій документів, необхідних для розрахунку не надано, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Як зазначено Конституційним Судом України в рішенні №18-рп/2004 від 01.12.04., види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними.

Для розуміння поняття "охоронюваний законом інтерес" важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів.

Поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Виходячи зі змісту ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

За приписами ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

За приписами ч. 1 ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить менше 50 відсотків, може вийти з товариства у будь-який час без згоди інших учасників.

Учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу. Вихід учасника з товариства, внаслідок якого у товаристві не залишиться жодного учасника, забороняється (ч. 5 ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

За приписами ч. 6 ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не пізніше 30 днів з дня, коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, воно зобов`язане повідомити такому колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку. Вартість частки учасника визначається станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви у порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, у відповідача виник обов`язок повідомити позивачу, як колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку, строк виконання якого настав.

Проте, як вказує позивач, Товариством з обмеженою відповідальністю «Вітамінчик» відповідних даних надано не було.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б.В проти Нідерландів").

У п. 26 рішення від 15.05.08. Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Проте, всупереч обов`язку з доказування, відповідачем належних та допустимих у розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів виконання своїх обов`язків, що передбачені ч.6 ст.24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", надано не було.

При цьому суд відзначає, що обов`язок товариства надати його колишньому учаснику відомості про вартість частки такого учасника, обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку, чинне законодавство не пов`язує із діями колишнього учасника з передання чи не передання певної документації, які можуть бути підставою для окремого судового провадження. Позаяк в межах даної прави відповідачем не подано належних, допустимих та достовірних доказів перебування документації Товариства, в тому числі необхідної для розрахунку розміру вартості частки, саме у позивача. Вимоги (листи) відповідача позивачу, довідка за підписом директора відповідача та акт № 02/03-2021А такими доказами не є. відтак суд відхиляє доводи, викладені в письмовому відзиві на позовну заяву.

Інші доводи сторін суд відхиляє, оскільки вони не впливають на встановлені судом обставини та не спростовують висновків суду про наявність підстав для задоволення позову.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо наявності достатніх підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітамінчик" (02090, м. Київ, Харківське Шосе, б. 18; ідентифікаційний код 43321925) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) інформацію про вартість частки, що підлягає виплаті ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), як колишньому учаснику Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітамінчик" (ідентифікаційний код 43321925), обґрунтований розрахунок та копії документів, які були використані при розрахунку вартості частки.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітамінчик" (02090, м. Київ, Харківське Шосе, б. 18; ідентифікаційний код 43321925) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 2.270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 07.10.21.

Суддя Т.М. Ващенко