РІШЕННЯ

29 вересня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/351/21

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Качунь І.Є.

розглянув справу

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вавілон Агро"

про стягнення 24 509,63 грн штрафних санкцій.

за участі представників сторін:

позивача: Бондаренко О.В.;

відповідача: Ленько Р.І.

Суть справи:

До Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вавілон Агро" про стягнення 24 509,63 грн штрафних санкцій.

Судом відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судовому засіданні повноважним представником, позивач посилається на неналежне виконання його контрагентом умов договору №53-122-01-20-09422 від 03.04.2020 в частині повної та вчасної поставки товару. Зазначає, що відокремлений підрозділ "Рівненська АЕС" виконав умови вказаної угоди в частині направлення заявки на поставку товару без порушень та розраховував отримати відповідні матеріальні цінності.

В судове засідання представник відповідача прибув, проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві №б/н (вх. №6744) від 13.08.2021. Вказує на те, що 28.09.2020 Товариство отримало від позивача рекомендованим листом паперову копію електронного документа - заявки №14106/044 від 24.09.2020 на поставку товару загальною кількістю 11700 кг. Оригінал зазначеного електронного документа з електронним цифровим підписом відповідачу не було надано, підпис уповноваженої особи на паперовій копії був відсутній. Отже, Товариству була направлена паперова копія електронного документа, без наявності оригіналу якого перевірити достовірність цього документа та його підписання електронним цифровим підписом неможливо. Таким чином, оскільки відповідач не отримав від позивача оригіналу заявки на поставку продукції, підписаного уповноваженою особою останнього, така поставка не була здійснена. А тому відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій.

Розгляд даного спору здійснювався із технічною фіксацією судового процесу в порядку ст.222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

За результатами проведених відкритих торгів UA-2020-28-000459-b від 17.03.2020 між Державним підприємством "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (Замовник), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавілон Агро" (Постачальник) 03.04.2020 було укладено договір поставки №53-122-01-20-09422 ( далі-Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язався поставити і передати у власність Замовника певний товар, а Замовник, в свою чергу, зобов`язався його оплатити за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1.

Предметом поставки по даній угоді є борошно пшеничне вищого ґатунку. Згідно із п.2.2 Договору його загальна вартість складає 180 795,60 грн з ПДВ.

Оплата за поставлений товар здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника згідно видаткової накладної або накладної протягом 45 календарних днів з дати поставки, за умови реєстрації Постачальником податкової накладної у ЄРПН (п.6.1 Договору).

Відповідно до п.8.3 Договору перехід права власності на товар відбувається в момент його поставки за умови наявності та передачі належним чином оформлених товарно-супровідних документів. Датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної Замовником.

У пункті 9.1 спірної угоди її учасники домовились, що у випадку порушення строків поставки Постачальник зобов`язується сплатити Замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. При цьому , у випадку прострочки поставки (недопоставки) товару понад 30 діб, Постачальник додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% від суми непоставленого (недопоставленого) товару. У випадку порушення Постачальником взятих на себе зобов`язань по поставці товару відносно якості, Постачальник сплачує Замовнику штраф у розмірі 20% вартості неякісного товару. Сплата вказаних штрафних санкцій не звільняє Постачальника від виконання зобов`язань по договору.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками. Строк дії договору - по 31.12.2020. Він може бути змінений, розірваний або визнаний недійсним на підставі, передбаченій законом або за згодою сторін. (п.п.12.1, 12.3 Договору).

Згідно із п.13.2 спірного правочину, у випадку відмови Постачальника від виконання договору, Замовник має право в односторонньому порядку розірвати договір шляхом направлення письмового повідомлення Постачальнику.

Також контрагентами було підписано Додатки №1 та №2 до договору поставки №53-122-01-20-09422, а саме : Специфікація, у якій визначено, що загальна сума договору складає 180 795,60 грн, та Технічні вимоги до товару, що поставляється.

В подальшому, 21.04.2020 між сторонами також було укладено Додаткову угоду №1 до договору поставки, згідно п.1.2 якої загальна сума договору поставки №53-122-01-20-09422 від 03.04.2020 складає 179 676 грн.

Замовником 12.06.2020 направлено на адресу відповідача копію заявки на поставку борошна пшеничного в/г в кількості 10 000 кг.

На виконання своїх договірних зобов`язань Товариство поставило товар Замовнику на загальну суму 82 800 грн, що підтверджується видатковою накладною №33 від 23.06.2020 на суму 82 800 грн.

Зазначений первинний документ бухгалтерського обігу підписаний представниками сторін без будь-яких зауважень та заперечень, однак оплата за отримані матеріальні цінності Державним підприємством у встановлені Договором строки проведена не була.

Незважаючи на це, 24.09.2020 позивач вдруге звернувся до відповідача із заявкою №14106/044 про поставку йому борошна пшеничного у кількості 11 700 кг на загальну суму 96 876 грн.

Натомість, відповідач надіслав позивачу пропозицію розірвання договору від 02.10.2020, у зв`язку із порушенням останнім умов договору, що стосуються оплати, яка мала бути проведена протягом 45 календарних днів з дати поставки. Термін дії пропозиції - до 30.10.2020.

У відповідь на вище вказану пропозицію позивач повідомив, що відхиляє її, оскільки відсутні підстави для розірвання договору. Крім цього, зазначив, що на адресу відповідача була направлена заявка про поставку товару, граничний термін виконання якої 07.10.2020 та на даний час не здійснена (копія електронного листа №18554/044 від 08.12.2020). В свою чергу оплата за товар поставлений 23 червня 2020 року проведена позивачем 30.09.2020.

Державне підприємство вважає, що нездійснення поставки товару на підставі заявки від 24.09.2020 року є порушенням п.3.1. Договору. Це, на думку позивача, дає підстави Замовнику вимагати сплати штрафних санкцій згідно п.9.1. Договору.

З метою досудового врегулювання спору позивачем надсилалась відповідачу копія електронної претензії №7810/001 від 28.04.2021 про сплату на протязі 10 днів з моменту отримання даної претензії штрафних санкцій в розмірі 24 509,63 грн.

Відповіді на претензію ТОВ "Вавілон Агро" не надало та суму штрафних санкцій не сплатило, що і стало підставою для звернення акціонерного товариства до суду з відповідним позовом.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступних міркувань.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 ЦК України.

Взаємовідносини, що склалися між учасниками спору суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору поставки, згідно якого та в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога позивача про стягнення 24 509,63 грн штрафу та пені.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 1 статті 530 ЦК України законодавець обумовив, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк, встановлений законом або договором (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У спірних правовідносинах, встановлюючи строки і умови поставки, у пунктах 3.1 та 3.2 Договору його контрагенти домовилися про те, що товар поставляється Постачальником на умовах: DDP Інкотермс-2010, партіями в строк 10 календарних днів з моменту отримання Постачальником заявки від Замовника. Заявка на поставку товару направляється Замовником рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу , що вказана Постачальником.

Обґрунтовуючи позов, Державне підприємство посилається на те, що Постачальником була прострочена поставка товару по заявці №14106/044 від 24.09.2020 року.

У матеріалах справи знаходиться її примірник, із змісту якого слідує, що остання власноручно особою, яка у ній зазначена як заступник генерального директора з забезпечення виробництва, не підписана. Натомість, у нижньому лівому куті міститься запис про те, що цей документ підписано електронним підписом.

Даний примірник заявки у паперовому вигляді був надісланий відповідачу рекомендованим повідомленням, копія якого містяться в матеріалах справи.

При цьому суд зважає на те, що разом із заявкою, довіреність на представництво інтересів Замовника у спірних правовідносинах гр. Шарлаімовим С.В. на адресу відповідача не надсилалась. В свою чергу, у Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зазначений громадянин до числа осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи - позивача по справі, у тому числі підписувати договори, не віднесений.

Окрім цього, в ході розгляду даного спору судом з`ясовано, що заявка №14106/044 від 24.09.2020 року в електронному вигляді позивачем не направлялася та, відповідно, відповідачем не отримана.

Слід зазначити, що на відносини, які виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Правовий статус електронного цифрового підпису визначає Закон України "Про електронні довірчі послуги". Згідно із п. 12 ч. 1 ст. 1 цього Закону електронним підписом є електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

За приписами статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. В силу частин першої, другої статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, від 28.12.2019 у справі № 922/788/19.

З огляду на наведені вище законодавчі приписи та правові позиції суду касаційної інстанції слід прийти до висновку, що долучений до матеріалів справи та надісланий на адресу відповідача рекомендованим повідомленням примірник заявки №14106/044 від 24.09.2020 року не може вважатися оригіналом електронного документа, оскільки він на адресу Товариства у електронному вигляді не надсилався. В свою чергу, за відсутності оригіналу електронного документу, направлений Державним підприємством поштою відповідачу примірник заявки №14106/044 не може вважатися його належною копією.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 96 ГПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Однак, паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. У спірних правовідносинах цього місця не має.

В свою чергу, на переконання суду, використання електронного цифрового підпису не може змінювати встановленого умовами Договору порядку підписання документів у письмовій формі. У спірних правовідносинах позивачем не враховані приписи статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", за якою накладенням електронного підпису завершується створення електронного документа, а не документа виготовленого у письмовій формі.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що надіслана на адресу відповідача рекомендованим повідомленням заявка №14106/044, яка не підписана повноважною посадовою особою Державного підприємства, не могла слугувати підставою для поставки ТОВ "Вавілон Агро" товару в строки та на умовах передбачених пунктами 3.1 та 3.2 Договору. Варто при цьому зазначити, що і вся послідуюча кореспонденція направлялася позивачем на адресу свого контрагента таким же самим способом.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За положеннями ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Виходячи із вищенаведеного та зважаючи на приписи частин 1, 3 статті 221 Господарського кодексу України, частин 1, 2 статті 613 та частин 1, 4 статті 612 Цивільного кодексу України, суд вважає, що відповідач не є таким, що прострочив виконання зобов`язання з поставки товару у визначені договором строки та не підлягає притягненню до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій за порушення умов Договору.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням обставин, на які Державне підприємство посилається як на підставу своїх вимог, суд не вбачає підстав для задоволення його позову.

При цьому слід зазначити, що решта долучених до матеріалів справи доказів були ретельно досліджені судом, однак наведених вище висновків вони не спростовують.

В свою чергу, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України". Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями ст.ст. 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 12.10.2021.

Суддя О.В. Руденко