ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року Справа № 903/443/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

без виклику сторін у справі

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Буд-Техсервіс"

на рішення Господарського суду Волинської області, ухваленого 11.08.21р. суддею Якушевою І.О. о 10:50 год. у м.Луцьку, повний текст складено 12.08.21р.

у справі № 903/443/21

за позовом Приватного підприємства "Буд-Техсервіс"

до Горохівської міської ради

про стягнення 180 000,00грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 11.08.2021р. по справі №903/443/21 у задоволенні позову Приватного підприємства "Буд-Техсервіс" до Горохівської міської ради про стягнення 180 000,00грн. - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Приватне підприємство "Буд-Техсервіс" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Також, одночасно з апеляційною скаргою, скаржник заявив клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- покликається на те, що одним із аргументів суду, на підставі чого ґрунтувалася відмова в задоволені позовних вимог є те, що на думку суду позивач не надав жодних доказів щодо укладення між сторонами у належній формі договору підряду на проведення робіт по реконструкції вуличного освітлення і погодження проекту та кошторисної документації, жодних доказів про досягнення домовленості про істотні умови договору, а тому неможливо встановити дійсні правовідносини між сторонами та наявність або відсутність між ними домовленості щодо істотних умов договору підряду. Дане твердження не відповідає дійсності, оскільки позивачем зазначалося, що договір було укладено в простій форм і у відповідності до ч.1 ст.181 Господарського кодексу України, Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів;

- вказує, що судом не було проаналізовано, всебічно, повно та об`єктивно досліджено лист від 11.12.2020р., котрий відправлявся на адресу відповідача, цінним листом з описом вкладення за трек номером 391. Так у вищевказаному листі на адресу Звиняченської сільської ради було направлено для підписання два примірники довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за березень 2020 року за формою КБ-3 та два примірники Акту приймання виконаних будівельних робіт за березень 2020 року за формою №КБ-2В, а також Підсумкову відомість ресурсів за березень 2020 року. Вищевказані документи було отримано замовником 12.12.2020р., що підтверджується роздруківкою із сайту Укрпошти. Сільським головою Звиняченської ради, з котрим погоджувалися умови договору підряду, не було надано відповіді на отриманий лист, а також не було заявлено про те, що роботи не замовлялися або про те, що роботи виконалися неналежним чином;

- додатково звертає увагу суду, що відповідачем жодних зауважень (вмотивованої відмови в підписані) щодо Акту приймання виконаних будівельних робіт за березень 2020 року за формою № КБ-2В не було надано для позивача. Окрім того, протягом року (з березня 2020 року по дату подачі позову) від відповідача не надходило жодних претензій, зауважень до якості виконаних робіт. Оскільки жодних зауважень з приводу якості виконаних робіт не надходило, вважає, що роботи по реконструкції вуличного освітлення по вул.Чеська, с.Красів Горохівського району Волинської області виконані належно. Також судом не було взято до уваги та проаналізовано вимогу про здійснення оплати від 27.05.2021р. за вих.№27/03;

- також судом не було взято до уваги висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 11.06.2020р. у справі №916/2597/19.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №903/443/21/5710/21 від 09.09.2021р. матеріали справи №903/443/21 витребувано з Господарського суду Волинської області.

15.09.2021р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №903/443/21.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 16.09.2021р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Приватного підприємства "Буд-Техсервіс" на рішення Господарського суду Волинської області від 11.08.2021р. у справі №903/443/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Буд-Техсервіс" на рішення Господарського суду Волинської області від 11.08.2021р. у справі №903/443/21, ухвалено розглядати апеляційну скаргу Приватного підприємства "Буд-Техсервіс" на рішення Господарського суду Волинської області від 11.08.2021р. у справі №903/443/21 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, а також запропоновано відповідачу у справі подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.263 ГПК України протягом 10 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

01.10.2021р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суд від Горохівської міської ради надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач, зокрема, покликається на те, що жодного правочину між ПП "Буд-Техсервіс" та Звиняченською сільською радою щодо виконання вищевказаних робіт та встановлення вартості підрядних робіт на суму 180 000,00грн. не було укладено. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника на який спрямована узгоджена воля сторін. Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт. Ціна договору підряду - це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення. За змістом ст.843 ЦК України, у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт, є додатком до договору та його невід`ємною частиною. Таким чином, закріплене у ЦК України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір. Причому консенсуальність договору підряду означає, що він визнається укладеним у момент одержання особою, що направила оферту, акцепту. Відповідно до ст.846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність будь-яких домовленостей між сторонами про укладення договору підряду, погодження його істотних умов, вимоги скаржника є безпідставними, незаконними, рішення Господарського суду Волинської області від 11.08.2021р. є законним, обґрунтованим, тому просить у задоволенні апеляційної скарги ПП "Буд-Техсервіс" відмовити у повному обсязі.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та як зазначає позивач, на підставі усних домовленостей між Приватним підприємством "Буд-Техсервіс" як підрядником та Звиняченською сільською радою як замовником підрядник зобов`язався до березня 2020 року з власних матеріалів на підставі погодженого із замовником проекту та кошторисної документації на замовлення Звиняченської сільської ради виконати комплекс робіт по реконструкції вуличного освітлення по вул.Чеська, с.Красів, Горохівського району, Волинської області, а замовник зобов`язався прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Приватне підприємство "Буд-Техсервіс" вказує на те, що сторонами усно було погоджено, що вартість робіт становить 180000,00грн.

Згідно рішення Першої сесії восьмого скликання Горохівської міської ради Луцького району Волинської області "Про початок реорганізації Звинячинської сільської ради шляхом приєднання до Горохівської міської ради" міською радою було вирішено, зокрема, розпочати процедуру реорганізації Звинячинської сільської ради шляхом приєднання Горохівської міської ради, яка є правонаступником її майна, прав та обов`язків.

Як вказує Приватне підприємство "Буд-Техсервіс", що за наслідками виконаних робіт позивач розробив та підготував для підписання відповідачем довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за березень 2020 року на суму 180 000,00грн. та акт приймання виконаних будівельних робіт за березень 2020 року за формою № КБ-2В на суму 180 000,00грн..

Надалі, 11.12.2020р. цінним листом з описом вкладення за трек-номером 391 на адресу замовника було відправлено для підписання два примірники довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за березень 2020 року за формою КБ-3, два примірники акту приймання виконаних будівельних робіт за березень 2020 року за формою № КБ-2В та підсумкову відомість ресурсів за березень 2020 року, які були отримані відповідачем 12.12.2020р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист, поштовою накладною від 15.12.2020р., фіскальним чеком від 11.12.2020р. та інформацією із сайту Укрпошта про отримання відправлення (а.с.23-24).

Також, 27.05.2021р. Приватним підприємством "Буд-Техсервіс" на адресу Горохівської міської ради направлено вимогу про здійснення оплати за виконані роботи в сумі 180000,00грн., яка була отримана відповідачем 31.05.2021р., однак залишена без задоволення.

За вказаних обставин Приватне підприємство "Буд-Техсервіс" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Горохівської міської ради про стягнення 180000,00грн. заборгованості за виконані підрядні роботи, а також 10 000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи позовну заяву, Приватне підприємство "Буд-Техсервіс" посилається на те, що на підставі усних домовленостей між Приватним підприємством "Буд-Техсервіс" як підрядником та Звиняченською сільською радою як замовником підрядник зобов`язався до березня 2020 року з власних матеріалів на підставі погодженого із замовником проекту та кошторисної документації на замовлення Звиняченської сільської ради виконати комплекс робіт по реконструкції вуличного освітлення по вул.Чеська, с.Красів, Горохівського району, Волинської області, а замовник зобов`язався прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Позивач вказує, що сторонами усно було погоджено, що вартість робіт становить 180000,00грн.

Відповідно до рішення Першої сесії восьмого скликання Горохівської міської ради Луцького району Волинської області "Про початок реорганізації Звинячинської сільської ради шляхом приєднання до Горохівської міської ради" міською радою було вирішено, зокрема, розпочати процедуру реорганізації Звинячинської сільської ради шляхом приєднання Горохівської міської ради, яка є правонаступником її майна, прав та обов`язків.

Позивач покликається на те, що за наслідками виконаних робіт позивач розробив та підготував для підписання відповідачем довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за березень 2020 року на суму 180 000,00грн. та акт приймання виконаних будівельних робіт за березень 2020 року за формою № КБ-2В на суму 180 000,00грн.

Також, зазначає, що 11.12.2020р. цінним листом з описом вкладення за трек-номером 391 на адресу замовника було відправлено для підписання два примірники довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за березень 2020 року за формою КБ-3, два примірники акту приймання виконаних будівельних робіт за березень 2020 року за формою № КБ-2В та підсумкову відомість ресурсів за березень 2020 року, які були отримані відповідачем 12.12.2020р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист, поштовою накладною від 15.12.2020р., фіскальним чеком від 11.12.2020р. та інформацією із сайту Укрпошта про отримання відправлення.

Позивач зазначає, що надіслані документи відповідач не підписав, жодних зауважень або мотивованої відмови від підписання вказаних документів не надав, претензій щодо якості робіт не висловив.

27.05.2021р. позивач на адресу відповідача направив вимогу про здійснення оплати за виконані роботи в сумі 180 000,00грн., яка була отримана відповідачем 31.05.2021р., однак залишена без задоволення, що й спричинило звернення позивача з позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 22.06.2021р. відкрито провадження у справі №903/443/21, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 28.07.2021р., запропоновано сторонам подати суду: позивачу: будь-які додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (у разі їх наявності); відповідачу: в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; позивачу (на власний розсуд): відповідно до ст.166 ГПК України подати відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву.

19.07.2021р. до Господарського суду Волинської області від відповідача надійшов відзив №566 від 15.07.2021р. на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що жодного правочину між ПП "Буд-Техсервіс" та Звиняченською сільською радою про виконання підрядних робіт та встановлення вартості цих робіт на суму 180 000,00грн. не було укладено.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 28.07.2021р. розгляд справи було відкладено на 11.08.2021р..

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Волинської області від 11.08.2021р. по справі №903/443/21 у задоволенні позову відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст.3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються в конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Крім того, положення умов договору мають відповідати засадам цивільного законодавства, зокрема, зазначеним у статті 3 ЦК України.

Разом з тим за ч.3 ст.509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ч.2 та ч.3 ст.6 та ст.627 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Також, приписи ч.2 та ч.3 ст.6 та ст.627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.

Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст.3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.

Згідно зі ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

У відповідності до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 641 ЦК України встановлено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Глава 61 ЦК України у параграфах 2 - 4 регулює окремі різновиди договорів підряду. Тому загальні норми параграфа 1 глави 61 ЦК України можуть застосовуватись до окремих видів договорів підряду, передбачених цим Кодексом.

Юридичний аналіз зазначених правових положень дозволяє зробити висновок про те, що договір підряду є одним з цивільно-правових договорів, який має власне правове регулювання умов його укладення та визначає особливості захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.

Поряд із зазначеним, умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника, на який спрямована узгоджена воля сторін.

Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт.

Водночас, ціна договору підряду - це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення.

У відповідності до ст.843 ЦК України, у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт, є додатком до договору та його невід`ємною частиною.

За відсутності цих умов ціну може встановити суд на основі звичайно застосовуваних за аналогічні роботи цін з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Отже, закріплене у ЦК України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір. Консенсуальність договору підряду означає, що він визнається укладеним у момент одержання особою, що направила оферту, акцепту.

Згідно ст.846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

В оферті та в акцепті щодо виконання будівельних підрядних робіт повинна бути чітко виражена воля осіб щодо істотних умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, договір підряду в письмовій формі між сторонами не укладався.

Водночас, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач, як на підставу позовних вимог, покликається на довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за березень 2020 року за формою КБ-3, акт приймання виконаних будівельних робіт за березень 2020 року за формою №КБ-2В та підсумкову відомість ресурсів за березень 2020 року.

Однак, перевіривши та оцінивши надані позивачем докази, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що вони не є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт погодження сторонами обсягу будівельних підрядних робіт та їх вартості, оскільки підписані лише позивачем і не містять підпису відповідача.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав жодних доказів щодо укладення між сторонами у належній формі договору підряду на проведення робіт по реконструкції вуличного освітлення і погодження проекту та кошторисної документації, жодних доказів про досягнення домовленості про істотні умови договору, а тому неможливо встановити дійсні правовідносини між сторонами та наявність або відсутність між ними домовленості щодо істотних умов договору підряду.

Поряд із зазначеним, факт досягнення усної домовленості про виконання підрядних робіт, факт погодження істотних умов договору під час розгляду справи відповідач заперечував.

Слід зазначити, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (ч.8 ст.181 ГК України).

Однак, відповідних доказів на підтвердження вчинення сторонами фактичних дій з виконання договору підряду до матеріалів справи позивачем також не подано.

Оцінюючи подані позивачем докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи вищенаведені обставини справи, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 180 000,00грн. заборгованості за виконані підрядні роботи є безпідставними, а відтак не підлягають до задоволення, оскільки у встановленому законом порядку позивач не довів обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог: укладення договору підряду з відповідачем, погодження істотних умов договору підряду, факту виконання робіт.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 180000,00грн. заборгованості за виконані підрядні роботи є безпідставними, а відтак не підлягають до задоволення, оскільки у встановленому законом порядку позивач не довів обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог: укладення договору підряду з відповідачем, погодження істотних умов договору підряду, факту виконання робіт.

Судові витрати судом розподілено з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України.

Посилання скаржника у апеляційній скарзі на правові висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 11.06.2020р. у справі 916/2597/19 відхиляються колегією суддів, оскільки відповідні висновки, що викладені у даній постанові суду касаційної інстанції базуються на інших правовідносинах та обставинах встановлених судами ніж у даній справі.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Волинської області від 11.08.2021р. у справі №903/443/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "Буд-Техсервіс" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 247-252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Буд-Техсервіс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 11.08.2021р. у справі №903/443/21 - без змін.

2. Справу №903/443/21 повернути до Господарського суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "07" жовтня 2021 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.