Господарський суд
Житомирської області
________________________________________________________________________
_______________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/579/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Пеньківській О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: Огороднікова І.В., довіреність №18 від 28.08.2020;

від відповідача-2: Ярош В.В., ордер серії АМ №1011711 від 09.06.2021;

від третьої особи: Товянська І.О., ордер серії АМ №1011721 від 30.06.2021;

за участю прокурора Дереча І.В., службове посвідчення №057589 від 22.10.2020,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України (м.Київ)

до 1. Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (м.Рівне)

2. Фізичної особи-підприємця Барановського Сергія Володимировича (с.Смоляне Овруцького району Житомирської області)

за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Центру професійно-технічної освіти м.Житомира (м.Житомир)

про визнання недійсним додаткового договору та повернення майна

Керівник Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про визнання недійсним додаткового договору №5 від 01.07.2019 про продовження дії та внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1033 від 11.06.2010, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області та ФОП Барановським Сергієм Володимировичем, та припинення зобов`язання за договором на майбутнє; зобов`язання ФОП Барановського Сергія Володимировича повернути частину нежитлового будинку за адресою: м.Житомир, вул.Київська, 31, площею 110кв.м. у користування Центру професійно-технічної освіти міста Житомира шляхом складання акту прийому-передачі майна.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається частину другу статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" та вказує на незаконну передачу в оренду приміщень державного навчального закладу для здійснення діяльності, що не пов`язана з навчально-виховним процесом. Вважає, що спірне майно державної форми власності, повинно використовуватися за цільовим призначенням для забезпечення громадян можливістю здобуття професійно-технічної та загальної середньої освіти, задоволення їх потреб у навчальному процесі, реалізації здібностей, таланту, проте спірне майно фактично використовується суб`єктом господарювання для задоволення особистих потреб та одержання прибутку. Отже, порушення інтересів держави полягає в незаконному, нецільовому використанні приміщення навчально-виховного комплексу не за його цільовим призначенням.

Ухвалою господарського суду від 31.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 30.06.2021; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Центр професійно-технічної освіти м.Житомира.

Відповідач 1 - Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях подало відзив на позовну заяву, згідно якого проти позову заперечив. Доводи прокурора, що додаткові договори про продовження договору оренди нерухомого майна були укладені без погодження Міністерства освіти і науки вважає такими, що не відповідають вимогам законодавства, оскільки спростовуються ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", якою чітко передбачено процедуру продовження договору оренди. Вказує, що поняття використання об`єкта освіти за цільовим призначенням не ототожнюється з наявністю у орендаря - суб`єкта господарювання, статусу навчального закладу у розумінні законодавчих приписів та не визначається включно як вид діяльності по наданню освітніх послуг. Твердження прокурора, що державу позбавлено можливості забезпечити гарантоване Конституцією України право дітей на одержання якісної професійно-технічної та загальної середньої освіти, збереження мережі навчальних закладів для здійснення освітньої діяльності документально не підтверджено, при цьому також не надано жодного доказу, що використання спірного орендованого приміщення перешкоджає здійсненню навчально-виховного процесу та погіршує соціально-побутові умови осіб, які навчаються або працюють у закладі освіти (а.с.59-61).

Відповідач 2 - ФОП Барановський С.В. у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив та зазначив, що для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладання договору свідомо існує об`єктивна неможливість настання правового результату, а також те, що внаслідок його укладення порушені права позивача. Вказав, що чинне законодавство України станом на 01.07.2019 дозволяло і дозволяє передачу в оренду окремого індивідуально визначеного майна, що входить до складу об`єкта освіти як цілісного майнового комплексу, а саме: приміщень, споруд та обладнання навчальних закладів, що тимчасово не використовуються в освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності за умови, що це не погіршує соціально-побутових умов колективу відповідного навчального закладу (а.с.50-52).

У відповіді на відзив ФОП Барановського С.В. прокурор зазначив, що ч.4 ст.80 Законом України "Про освіту" передбачено, що об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства. Невикористання навчальним закладом спірних приміщень для навчального процесу не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов`язаною з навчально-виховним процесом. Також звернув увагу, що внаслідок змін, внесених до умов договору оренди №1033 від 11.06.2010 додатковими договорами до нього №2 від 17.06.2013 та №5 від 01.07.2019 орендарю надано право здійснення реалізації товарів підакцизної групи спочатку на площі 32,8кв.м., а зрештою і на площі 75,4кв.м. За таких обставин, основним напрямком діяльності ФОП Барановського С.В. у орендованих приміщеннях ЦПТО м.Житомира є здійснення продажу підакцизних товарів, що є очевидно несумісним зі здійсненням навчально-виховної діяльності або обслуговуванням учасників освітнього процесу (а.с.73-78).

Ухвалою суду від 30.06.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, по 30.08.2021 (включно); відкладено підготовче засідання на 04.08.2021.

06.07.2021 від представника відповідача 2 надійшло заперечення на відповідь на відзив прокурора, в якому, серед іншого, зазначено, що передача спірного приміщення в оренду була здійснена за погодженням з власником цього майна - Міністерством освіти і науки України, яке листом від 19.03.2010 №1/11-2127 погодило надання даного приміщення в оренду та зазначило, що це майно не підпадає під критерії заборони до приватизації, визначеної у ч.2 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна". Позов прокурора спрямований не на відновлення порушених прав держави, а свідчить про чергове втручання у договірні відносини, після виникнення яких ФОП Барановський С.В. правомірно сподівався на добросовісність держави та розраховував на володіння об`єктом оренди упродовж строку дії договору (а.с.96-97).

06.07.2021 на електронну адресу суду від Житомирської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача 1, згідно якої прокурор вказує, що внаслідок укладення оспорюваного додаткового договору були змінені умови договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, зокрема, в частині мети та умов використання орендованого приміщення. Наявність вказаних змін мети використання орендованого майна виключають можливість застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та зобов`язує орендодавця дотриматися загального порядку укладення договору оренди майна, передбаченого цим законом (а.с.99-106).

Ухвалою господарського суду від 04.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/579/21 до судового розгляду по суті на 27.09.2021.

Представник позивача у засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавав, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся завчасно та належним чином.

Прокурор у судовому засіданні 27.09.2021 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідачів проти позову заперечили з мотивів, викладених у відзивах на позовну заяву.

Представник третьої особи при вирішенні позову поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 08.12.2009 на адресу Регіонального відділення фонду державного майна України по Житомирській області (правонаступник - Регіональне відділення фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях) (відповідач 1) від Фізичної особи-підприємця Барановського Сергія Володимировича (відповідач 2) надійшла заява щодо оренди частини будинку (квартира №2) площею 110кв.м. за адресою: м.Житомир, вул.Київська, 31, що перебуває на балансі Професійно-технічного училища №5 м.Житомир (правонаступник - Центр професійно-технічної освіти міста Житомира), з метою використання об`єкта оренди під кафе без здійснення продажу товарів підакцизної групи (а.с.19).

Балансоутримувач майна - Професійно-технічне училище №5 листом від 26.11.2009 №255 повідомило, що вказане майно не є об`єктом культурної спадщини, не перебуває в податковій заставі і може бути передано в оренду. Передача вищевказаного майна не завадить проведенню навчального процесу. Зазначена будівля вільна, у даний час училищем не використовується, оскільки знаходиться на значній відстані від комплексу ПТУ №5. Крім того, училище не має змоги забезпечувати його охорону і утримання в нормальному стані (а.с.62).

24.12.2009 Регіональне відділення направило до Міністерства освіти і науки України (власник майна) лист №09/4338, у якому повідомило про звернення потенційного орендаря щодо укладення договору оренди державного нерухомого майна - частини нежитлового будинку площею 110кв.м., що перебуває на балансі Професійно-технічного училища №5 та знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Київська, 31 для розміщення кафе без реалізації товарів підакцизної групи, терміном на 2 роки 364 дні. Також, з даного листа вбачається, що до нього надано копії матеріалів щодо передачі в оренду вказаного вище майна та просить надати: висновок, що об`єкт не заборонений до оренди, відповідно до п.2 ст.4 Закону України "Про оренду державного вище майна"; висновки (пропозиції) щодо умов конкурсу і відповідно, договору оренди, зокрема щодо допустимих напрямів використання майна орендарем; реєстровий номер об`єкта оренди за даними Єдиного реєстру об`єктів державної власності; кандидатуру до складу конкурсної комісії (а.с.63).

За наслідками розгляду вказаного листа Міністерство освіти і науки України, як власник майна, надало дозвіл на передачу в оренду вищезазначеного нежитлового приміщення в установленому законом порядку терміном до одного року та вказало, що зазначене майно не підпадає під критерії заборони до приватизації, визначені у ч.2 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна", проте дозволу на його приватизацію та передачу в суборенду міністерство не надає (а.с.20).

11.06.2010 між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Житомирській області, правонаступником якого є Регіональне відділення фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (орендодавець, відповідач-1) та Фізичною особою-підприємцем Барановським Сергієм Володимировичем (орендар, відповідач-2) укладено договір оренди №1033 нерухомого майна, що належить до державної власності (а.с.21-25), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно - частину нежитлового будинку площею 110кв.м., що перебуває на балансі Професійно-технічного училища №5 м.Житомир, належить до сфери управління Міністерства освіти і науки України та знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Київська, 31, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку станом на 28.02.2010 і за незалежною оцінкою становить 298760,00грн (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.2. вказаного договору майно передається в оренду з метою розміщення кафе без реалізації товарів підакцизної групи.

Згідно із п.3.1 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року №786 (зі змінами), та за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - березень 2010 року 2009,66грн. Орендна плата за перший місяць оренди червень 2010 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за квітень, травень, червень 2010 року.

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинним на кінець періоду, за який здійснюється платіж (п. 3.6 договору).

Договір укладено строком на 2 роки 364 дні, та діє з 11.06.2010 до 09.06.2013.

На виконання зазначеного вище договору, 11.06.2010 між орендодавцем та балансоутримувачем - Професійно-технічним училищем №5 м.Житомира з однієї сторони та орендарем - з іншої, підписано акт приймання-передавання орендованого нерухомого майна, що належить до державної власності (а.с.27).

16.05.2013 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області та Фізичною особою-підприємцем Барановським Сергієм Володимировичем укладено додатковий договір №1 про продовження дії та внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.06.2010 №1033 (а.с.28).

Пунктом 1 додаткового договору №1 сторони погодили продовжити дію договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.06.2010 №1033 - частини нежитлового будинку площею 110кв.м., що перебуває на балансі Професійно-технічного училища №5 м.Житомир, належить до сфери управління Міністерства освіти і науки України та знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Київська, 31 на строк, встановлений договором оренди 2 роки 364 дні, до 08.06.2016.

17.06.2013 між орендодавцем та орендарем укладено додатковий договір №2 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.06.2010 №1033, з урахуванням змін від 16.05.2013, згідно якого п.1.2 розділу 1 договору викладено в наступній редакції: "Майно передається в оренду для розміщення кафе без реалізації товарів підакцизної групи - 77,2кв.м. та розміщення кафе з реалізацією товарів підакцизної групи - 32,8кв.м" (а.с.30).

Додатковим договором №3 від 08.06.2016 про продовження дії та внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.06.2010 №1033 орендар та орендодавець погодили продовжити строк дії договору оренди на 2 роки 364 дні, до 07.06.2019 (а.с.32-33).

Згідно з додатковим договором №4, укладеним 03.07.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області та Фізичною особою-підприємцем Барановським Сергієм Володимировичем, внесено зміни до п.1.1 договору оренди нерухомого майна №1033 від 11.06.2010 шляхом зміни назви балансоутримувача орендованого майна з "Професійно-технічне училище №5 м.Житомир" на "Центр професійно-технічної освіти м.Житомира" (а.с.35).

01.07.2019 між орендодавцем та орендарем укладено додатковий договір №5 про продовження дії та внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.06.2010 №1033, за змістом п.1 якого дія первісного договору продовжена на 2 роки 364 дні, до 06.06.2022 (а.с.36).

Крім того, сторони виклали п.1.2 договору №1033 від 11.06.2010 в наступній редакції: "Майно передається в оренду з метою розміщення кафе, з них: 75,4кв.м. - з реалізацією товарів підакцизної групи, 34,6кв.м. - без реалізації товарів підакцизної групи" (а.с.36-37).

На думку прокурора, додатковий договір №5 від 01.07.2019 про продовження дії та внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.06.2010 №1033 має бути визнаний недійсним, оскільки укладений без погодження власника, хоча необхідність такого погодження прямо передбачалася листом Міністерства освіти і науки України №1/11-2127 від 13.09.2010. Крім того, станом на момент укладення оскаржуваного додаткового договору №5 від 01.07.2019, вимогами Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачалася нормативна заборона на передачу закладів освіти в оренду, а Законом України "Про освіту" випадки передачі закладів освіти в тимчасове користування обмежено метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладам освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням освітнього процесу. Також, внаслідок змін, внесених до умов договору 11.06.2010 №1033 додатковими договорами до нього №2 від 17.06.2013 та №5 від 01.07.2019 орендарю надано право здійснення реалізації товарів підакцизної групи спочатку на площі 32,8кв.м., а зрештою і на площі 75,4кв.м, що не дозволяє розцінювати їх використання таким, що пов`язане із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.

Житомирською окружною прокуратурою на адресу Міністерства освіти та науки України направлено повідомлення №32-84-1813вих-21 від 26.02.2021 про виявлені порушення законодавства у сфері охорони дитинства, що наведені вище в якості підстав позовної заяви, з пропозицією вжиття заходів на їх усунення шляхом звернення до суду, цим же листом відповідно до абз.3 ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" позивача повідомлено, що у разі невжиття або зволікання із вжиттям відповідних заходів претензійно-позовного характеру прокуратура самостійно звертатиметься до суду з метою захисту порушених інтересів держави (а.с.39-41).

Враховуючи, що Міністерством науки та освіти України належним чином на лист не відредаговано, заходів на захист інтересів держави не вжито, Житомирська окружна прокуратура звернулась з даним позовом про визнання недійсними додаткового договору №5 від 01.07.2019 про продовження дії та внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1033 від 11.06.2010 та зобов`язання повернути об`єкт оренди.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Згідно ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Приписи статті 627 ЦК України встановлюють, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

При цьому для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об`єктивна неможливість настання правового результату, а також те, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на момент укладення спірного додаткового договору №5) не можуть бути об`єктами оренди об`єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 78 Закону України "Про освіту" фінансування закладів, установ і організацій системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством. Державні та комунальні заклади освіти мають право надавати платні освітні та інші послуги, перелік яких затверджує Кабінет Міністрів України. Засновники відповідних закладів освіти мають право затверджувати переліки платних освітніх та інших послуг, що не увійшли до переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Приписами частини першої статті 79 Закону України "Про освіту" (в редакції, чинній на момент укладення спірного додаткового договору №5) передбачено, що джерелами фінансування суб`єктів освітньої діяльності відповідно до законодавства можуть бути, зокрема, доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання, інші джерела, не заборонені законодавством.

Згідно із частиною першою статті 80 Закону України "Про освіту" (в редакції, чинній на момент укладення спірного додаткового договору №5) до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать, зокрема, нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо.

Відповідно до частин 3, 4 статті 80 Закону України "Про освіту", основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають вилученню, крім випадків, встановлених законом. Об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства.

Підпунктом 2 пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 року №796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності", передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Відповідно до абз.20 ч.2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди як цілісний майновий комплекс, може бути об`єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

Приміщення - це частина внутрішнього об`єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу (постанова Кабінету Міністрів України №1442 від 28.10.2004 "Про затвердження Національного стандарту №2 "Оцінка нерухомого майна").

Отже, чинне законодавство дозволяє передачу в оренду окремого індивідуально визначеного майна, що входить до складу об`єкта освіти як цілісного майнового комплексу, а саме: приміщень, споруд та обладнання навчальних закладів, що тимчасово не використовуються у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності за умови, якщо це не погіршує соціально-побутових умов колективу відповідного навчального закладу.

За приписами пункту 1 частини 1 ст.287 Господарського кодексу України, передбачено, що орендодавцем нерухомого майна, що є державною власністю є Фонд державного майна України, його регіональні відділення.

Згідно статті 10 Закону "Про оренду державного та комунального майна", істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін (строк), на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. За згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

Так, норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Закон України "Про освіту", Закон України "Про вищу освіту", постанова Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 №796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності", у їх системному поєднанні, дозволяють передавати в оренду будівлі, споруди, окремі тимчасово вільні приміщення і площі, інше рухоме та нерухоме майно або обладнання, за умови, що такі об`єкти тимчасово не використовуються у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності та у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Судом встановлено, що передане в оренду відповідачу індивідуально визначене нерухоме майно, а саме, частина нежитлового будинку площею 110кв.м. за адресою: м.Житомир, вул.Київська, 32, що перебуває на балансі третьої особи, балансоутримувачем не використовується, оскільки знаходиться на значній відстані від Центру професійно-технічної освіти міста Житомира.

Таким чином, у зв`язку з особливостями проектного розміщення приміщення, що є об`єктом оренди, його використання ФОП Барановським С.В. не впливає та не перешкоджає учасникам навчально-виховного процесу.

Крім того, прокурором не надано доказів того, що приміщення, яке орендується відповідачем 2 на підставі договору оренди, використовувалось або може використовуватись у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності третьої особи, як закладу освіти.

При цьому, прокурор не довів того, що орендоване відповідачем приміщення технологічно пов`язано з навчальним та науковим процесом, а також що використання орендованого майна погіршує соціально-побутові умови навчального колективу.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що орендоване відповідачем 2 приміщення є лише складовою частиною Центру професійно-технічної освіти м.Житомира, а не самим об`єктом освіти, використання спірного орендованого приміщення не перешкоджає здійсненню навчально-виховного процесу та не погіршує соціально-побутових умов учнів, слухачів та трудового колективу навчального закладу, натомість, сприяє додатковому фінансуванню відповідного об`єкта освіти.

Стосовно доводів прокурора, що при укладенні додаткового договору №5 від 01.07.2019 до договору оренди №1033 від 11.06.2010 не отримано згоду власника - Міністерства освіти і науки України на продовження договору оренди, суд зазначає наступне.

Листом №1/11-2127 від 19.03.2010, вих. № 1/11-7333 Міністерством освіти і науки України надано дозвіл на передачу в оренду спірного майна терміном на один рік (а.с.20).

11.06.2010 між відповідачем 1 та відповідачем 2 укладено договір оренди №1033 нерухомого майна, що належить до державної власності.

Відповідно до п.10.1 договору його укладено строком на 2 роки 364 дні, з 11.06.2010 до 09.06.2013.

Згідно з п.10.4 договору, продовження терміну дії договору здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до додаткових договорів: №1 від 16.05.2013 (а.с.29), №2 від 17.06.2013 (а.с.30), №3 від 08.06.2016 (а.с.32), №4 від 03.07.2017 (а.с.35) та №5 від 01.07.2019 сторонами змінювалися розмір орендної плати та строк дії договору.

Так, згідно з додатковим договором №5 від 01.07.2017 сторонами продовжено його дію до 06.06.2022.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, чинній на момент укладання додаткового договору №5 від 01.07.2019), у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору (ч.3 ст.17 вказаного Закону).

Враховуючи належне виконання орендарем умов договору оренди та відсутність інформації органу уповноваженого управляти майном - Міністерства освіти та науки України або балансоутримувача - Центру професійно-технічної освіти м.Житомира про намір використовувати приміщення для власних потреб, договір неодноразово пролонговувався на наступний термін шляхом укладення відповідних додаткових договорів.

Матеріалами справи підтверджено, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях інформувало Міністерство освіти та науки України та Центр професійно-технічної освіти м.Житомира про укладення додаткових договорів до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1033 від 11.06.2010 про продовження строку дії договору, про що свідчать листи: №09/1996 від 18.05.2013, №06/2260 від 24.06.2016, №06/1660 від 01.07.2019 (а.с.64-66).

Жодних заперечень щодо укладення додаткових договорів до договору оренди №1033 від 11.06.2010 від Міністерства освіти і науки України на адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях не надходило.

Аргументи прокурора, що зміна мети використання орендованого майна, а саме, надання орендарю права здійснення реалізації товарів підакцизної групи, є зміною істотної умови договору та виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, чинній на момент укладання додаткового договору №5 від 01.07.2019) мета використання об`єкта оренди не є істотною умовою договору оренди державного та комунального майна та не може бути самостійною підставою для визнання недійсним додаткового договору №5 від 01.07.2019 до договору оренди №1033 від 11.06.2010.

Суд вважає за необхідне відзначити, ФОП Барановський С.В. з 2010 по 2021 рік під час дії договору оренди №1033 від 11.06.2010 належним чином виконував обов`язки, які слідують з його умов, державний бюджет та третя особа отримували та отримують орендну плату за нерухоме майно.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За обставинами справи "Стретч проти Сполученого Королівства" вирішуючи питання про те, чи був дотриманий сторонами справедливий баланс між інтересами суспільства та правами заявника, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 24.06.2003 відзначив, що місцева влада отримала узгоджену з заявником орендну плату і не стояло питання про те, що дії органу влади були спрямовані проти інтересів суспільства чи що порушувалися інтереси якоїсь третьої сторони, або що продовження терміну оренди могло бути всупереч з якою-небудь передбаченою законом функцією органу влади. Оскільки сама місцева влада при укладенні договору вважала, що вона має право продовжити термін його дії, то заявник міг на розумних підставах сподіватися на виконання цих умов. Він не тільки мав право законного очікування отримання майбутніх доходів від зроблених ним капіталовкладень, але можливість продовження терміну дії договору оренди була важливим елементом його підприємницької діяльності з огляду на зобов`язання, взяті ним на себе у зв`язку з експлуатацією побудованих будівель, і взагалі періоду часу, що скоротився, за який він міг розраховувати на відшкодування своїх витрат.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у справах: "Меллахер та інші проти Австрії" від 19.12.1998 та "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.1991 визначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, "правомірні очікування"/"законні сподівання" особи.

При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.1991 Європейський суд з прав людини зазначив, що ст.1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

З наведеного слідує висновок, що по-перше, особа, якій власник надав дозвіл на право користування нерухомим майном, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об`єктом правового захисту згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач 2 дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання у користування нерухомого майна, тобто, може вважатись таким, що набув права "правомірного очікування".

Крім того, суд звертає увагу, що прокурор не ставить питання про визнання недійсним договору оренди №1033 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.06.2010, на підставі якого і було передано ФОП Барановському С.В. частину нежитлового будинку, площею 110кв.м. та знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Київська, 31 з метою розміщення кафе.

При цьому, оспорюваний додатковий договір №5 від 01.07.2019 продовжує дію основного договору; за своєю суттю є зміною його умов та відповідно до положень статті 653 Цивільного кодексу України має наслідком лише зміну зобов`язань сторін відповідно до змінених умов щодо, зокрема, строків виконання тощо.

Водночас припинення зобов`язань за договором оренди №1033 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.06.2010, під час розгляду справи не встановлено.

З огляду на викладене, в даному випадку, внаслідок задоволення позовних вимог за підставами позовної заяви, прокурор не поновить порушених прав, за захистом яких він звернувся з даним позовом, оскільки правомірність договору оренди нерухомого майна №1033 від 11.06.2010 в частині передачі в оренду нежитлового будинку, площею 110кв.м., що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Київська, 31, прокурором не оспорюється.

Враховуючи, що судом встановлена відсутність підстав для визнання недійсним додаткового договору №5 від 01.07.2019 про продовження дії та внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1033 від 11.06.2010 недійсним, вимога прокурора про зобов`язання ФОП Барановського Сергія Володимировича повернути частину нежитлового будинку за адресою: м.Житомир, вул.Київська, 31, площею 110кв.м. у користування Центру професійно-технічної освіти міста Житомира шляхом складання акту прийому-передачі передачі також задоволенню не підлягає, оскільки за своєю правовою природою є похідною від первісної (основної) позовної вимоги.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст.79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.1 ст.86 Господарського процесуального Кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що прокурором не доведено існування обставин, які згідно статті 203 ЦК України є підставою для визнання недійсним додаткового договору №5 від 01.07.2019 до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1033 від 11.06.2010, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні позову.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судовий збір відповідно до ст.129 ГПК України покладається на прокурора.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 07.10.21

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 1- у справу;

2- Житомирська окружна прокуратура (рек);

3- Міністерство освіти і науки України (рек.));

4- ФОП Барановський С.В. (рек);

5 - Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (рек);

6- Центр професійно-технічної освіти м.Житомира (10009, Житомирська обл., м.Житомир, вул.Селецька, будинок 5) (рек)