ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2509/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Гребенюк Т.Д.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова (61099, м.Харків, вул. Б.Хмельницького, 36-А) Прокуратура, що забезпечує участь у справі: Харківська обласна прокуратура (61001, м.Харків, вул. Б.Хмельницького, 4, ) в інтересах держави, в особі Харківської міської ради (61003, м.Харків, майдан Конституції, 7, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монте Крісто Працює" (61176, м. Харків, Салтівське шосе, буд. 268, кв.112, )
про стягнення коштів у розмірі 119 634, 60 грн
за участю :

прокурора -Клейн Л.В.,

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монте Крісто Працює" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 119 634, 60 грн., та судового збору у розмірі 2270, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з часу набуття права власності на нерухоме майно використовує земельну ділянку з кадастровим номером :07:005:0013, що розташована за адресою: м.Харків, бульвар Юр`єва, 2-Б, без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав, та, відповідно, не сплачує платежів за її використання, згідно із встановленим законодавчими актами розміром. На підставі здійсненого розрахунку Департаментом територіального контролю Харківської міської ради встановлено, що розмір орендної плати за використання вищевказаної земельної ділянки без правовстановлюючих документів у період з 01.01.2020 року по 30.11.2020 року склав 119 634, 60 грн. Оскільки територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси Харківської міської ради щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю, прокурор звернувся із вказаним позовом до суду в інтересах держави в особі Харківської міської ради.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження; встановлено відповідачу строк у 15 (п`ятнадцять) календарних днів з моменту отримання цієї ухвали для подання відзиву на позов; встановлено позивачам п`ятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання до суду відповіді на відзив.

Копії вказаної ухвали суду були надіслані сторонам за адресами, зазначеними у позовній заяві, що кореспондуються із даними, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно із частиною першою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №930 на адресу відповідача, ухвала Господарського суду Харківської області від 25.06.2021 року у справі №922/2509/21 повернута з зазначенням «адресат відсутній за вказаною адресою».

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Повернення відправлень, від яких відмовився адресат або вручення яких неможливе, повинне здійснюватися негайно.

Отже, у разі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. За змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18). Тож відповідач не був позбавлений можливості ознайомитися з ухвалою суду у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Таким чином, сам лише факт неотримання поштової кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належними адресами та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для кореспонденції (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.07.2018 у справі № 44/227-б).

Згідно з частиною 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи вищевикладене та факт направлення судом ухвали на офіційну адресу відповідача у справі та повернення вказаної ухвали із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», Суд доходить висновку про належне повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі №922/2509/21 та встановлення строку для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений законом строк відзив на позовну заяву від Товариства з обмеженою відповідальністю «Монте Крісто Працює» не надійшов.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що представником відповідача була подана заява про відкладення судового засідання, призначеного на 25.08.2021, з огляду на необхідність підготовки до судового засідання, ознайомлення з правовою позицією позивача. Також, відповідач був присутній у судових засіданнях 25.08.2021 та 15.09.2021.

Наведене свідчить про обізнаність відповідача щодо перебування справи №922/2509/21 у Господарському суді Харківської області.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 19.07.2021 учасників провадження повідомлено, що наступне підготовче засідання відбудеться 05.08.2021 об 11:00 год.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 05.08.2021 відкладено підготовче засідання на 25.08.2021 об 11:00 год.

Від керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова надійшло клопотання (вх. №18892 від 12.08.2021) про долучення до матеріалів справи №922/2509/21 витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Монте Крісто Працює».

Крім того, від позивача надійшло клопотання (вх. №19599 від 25.09.2021) про долучення до матеріалів справи копії листа Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова від 05.08.2021 №51-107-2962вих21 та поштової накладної щодо відправки.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 25.08.2021 клопотання прокурора були задоволені; долучені до справи вищезазначені документи; відкладено підготовче засідання відкладено на 06.09.2021 о 11:30 год.

Протокольною ухвалою від 06.09.2021 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 15.09.2021 о 12:00 год.

Протокольною ухвалою від 15.09.2021 відкладено судове засідання на 07.10.2021 о 12:00 год.

У судовому засіданні 07.10.2021 прокурор підтримав вимоги позовної заяви, просив їх задовольнити.

Представник Харківської міської ради та представник відповідача у судове засідання 07.10.2021 не з`явились, про дату, час і місце розгляду судового засідання повідомлялися завчасно та належним чином.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Харківською міською радою відповідно до ст. 189 Земельного кодексу України здійснено заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади міста Харкова, додержання вимог земельного законодавства.

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради проведено обстеження та складено акт від 01.07.2020, яким встановлено, що ТОВ «Монте Крісто Працює» у своїй діяльності використовує для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі «А-1» загальною площею 67,5 кв. м. по бульвару Юр`єва, буд. 2-Б, м. Харків, земельну ділянку площею 0,0368 га (кадастровий номер :07:005:0013) за аналогічною адресою.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.05.2021 № 256985005 встановлено, що право приватної власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 67,5 кв.м. по бул. Юр`єва,буд. 2-Б у м. Харкові зареєстроване з 07.05.2010 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Монте Крісто Працює» на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.2010 №2825 (а.с.29-30).

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності або користування на вищезазначену земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна за ТОВ «Монте Крісто Працює» не зареєстровано.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 14.01.2021 НВ-021 земельна ділянка по бул. Юр`єва,2-Б у м. Харкові з кадастровим номером :07:005:0013 сформована як об`єкт цивільних прав 10.01.2008; площа земельної ділянки 0,0368 га; категорія земель землі житлової та громадської забудови; цільове призначення код ЦВПЗ 03.08; вид використання для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі кафе з літнім майданчиком.

Згідно з Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 2531/0/45-20 від 18.03.2020 нормативна грошова оцінка земельної ділянки по бул. Юр`єва, буд. 2-Б у м. Харкові з кадастровим номером :07:005:0013, площею 368 кв.м., становить 2340054 грн.

Як свідчить довідка Головного управління ДПС у Харківській області №24544/9/20-40-04-40-18 від 09.12.2020, ТОВ «Монте Крісто Працює» сплачено земельного податку за період січень - листопад 2020 року у розмірі 36369,00 грн.

За Розрахунками, сума безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності по бул. Юр`єва, буд. 2-Б у м. Харкові, за період з 01.01.2020 по 30.11.2020 складає 119634,60 грн.

ТОВ «Монте Крісто Працює» у період з 01.01.2020 по 30.11.2020 використовувала земельну ділянку за вказаною адресою без здійснення плати за її використання та без державної реєстрації речових прав на неї у порядку, встановленому ст. 125 Земельного кодексу України.

Таким чином, оскільки, спірна земельна ділянка протягом тривалого строку використовується відповідачем без належної сплати орендної плати в повному обсязі, що завдає збитків Харківській міській раді у вигляді недоотриманого доходу з плати за землю, керівник Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова звернувся до суду в інтересах держави в особі Харківської міської ради за захистом її прав шляхом стягнення заборгованості за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований ( на підставі ст.ст. 1212-1214 ЦК України).

Щодо наявності правових підстав для звернення прокурора з позовом у даній справі, суд виходить з наступного.

За змістом ст.131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Одночасно, організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Згідно з вимогами ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" (від 14.10.2014 №1697-VII), прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Статтею 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч.3 ст.53 ГПК України, у визначених законом випадках, прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. (ч.4 ст.53 ГПК України).

Абзацом 1 ч. 5 ст. 53 ГПК України встановлено, що у разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 №3- рп/9 (п.2, 3 Резолютивної частини):

- під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади;

- під представництвом прокуратурою України інтересів держави в господарському суді за змістом ст.131-1 Конституції України та ст.45 ЦПК України треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючі визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави.

Ці дії включають подання прокурором до суду загальної юрисдикції позовної заяви, його участь у розгляді справи за позовною заявою, а також у розгляді судом будь-якої іншої справи за ініціативою прокурора чи за визначенням суду, якщо це необхідно для захисту інтересів держави.

Як зазначає прокурор, у даному випадку недоотримання безпідставно збережених коштів місцевим бюджетом порушує визначальні потреби суспільства, територіальної громади м. Харкова як носія єдиного джерела влади в Україні, тобто порушується інтереси держави в цілому, оскільки ослаблюються економічні основи місцевого самоврядування, що призводить до неможливості забезпечення виконання відповідних програм розвитку. Таким чином, безоплатне використання землі ослаблює економічні основи територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, що потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституцією України компетенції.

Звернення прокурора з позовом у визначених законом порядку передбачено статтею 53 Господарського процесуального кодексу України. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 звернула увагу, зокрема, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Тобто прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Листом №51-107-434вих.21 від 08.04.2021 Немишлянська окружна прокуратура м.Харкова повідомила Харківську міську раду про виявлені порушення вимог чинного законодавства внаслідок використання вищезазначеної земельної ділянки без укладення договору оренди землі. Також було зазначено, що на виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Немишлянською окружною прокуратурою м.Харкова будуть вжиті заходи представницького характеру шляхом звернення з позовною заявою в інтересах держави в особі Харківської міської ради про стягнення з ТОВ «Монте Крісто Працює» безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати ( а.с. 37-38).

Викладене свідчить, що Харківська міська рада після отримання вказаного листа від Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова усвідомлювала про порушення інтересів держави та вимог чинного законодавства.

Аналізуючи вищенаведені обставини суд виходить з того, що Харківська міська рада не вжила належних заходів з метою захисту інтересів держави у спірних правовідносинах. Прокурор надав об`єктивну можливість Харківської міської ради самостійно звернутися до суду, що однак не було здійснено у розумний строк.

На підтвердження факту повідомлення та факту направлення повідомлення про звернення до суду з даним позовом, прокурором подано лист Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова (вх.№51-107-434вих21 від 08.04.2021 року).

За таких обставин суд дійшов висновку, про наявність у цьому випадку підстав для представництва прокурором інтересів держави відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та положень частин третьої - п`ятої статті 53 ГПК України.

Щодо суті позовних вимог.

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з приписами статей 80, 122 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладання договору оренди, внаслідок чого її власник недоотримає дохід у вигляді орендної плати, за своїм змістом є кондикційними (зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17).

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Наведена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Сутність розглянутого спору полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання кондикційних зобов`язань, а саме у виплаті безпідставно збереженої суми орендної плати за період з 01.01.2020 по 30.11.2020 бездоговірного використання земельної ділянки по бул.Юр`єва,буд.2-Б у м. Харкові з кадастровим номером :07:005:0013, загальною площею 0,0368 га, яка використовувалась Відповідачем для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі кафе з літнім майданчиком, без правовстановлюючих документів та без сплати орендної плати у відповідності до ст.1212 Цивільного кодексу України.

Беручи до уваги правову природу правовідносин, що виникли між сторонами, кореспондуючі права та обов`язки їх сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням положень, насамперед, Цивільного та Земельного кодексів України, а також інших відповідних нормативно-правових актів, чинних на дату виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 10.09.2019р. у справі №922/96/19, так і висновків викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018р. у справі №922/3412/17, постановах Верховного Суду України від 30.11.2016р. у справі №922/1008/15, від 07.12.2016р. у справі №922/1009/15, від 12.04.2017р. у справах №922/207/15 та №922/5468/14., розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку передбачає необхідність наявності для правильного її визначення двох параметрів (окрім тривалості спірного періоду):

- наявності самої земельної ділянки, як об`єкту оренди, сформованої у відповідності до ст.79-1 Земельного кодексу України;

- наявність грошової оцінки спірної земельної ділянки, яка є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, яка відповідно до ч.2 ст.20 та ч.3 ст.23 Закону України «Про оцінку земель» оформлюється як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який видається центральним органом виконавчої влади.

Разом з тим, згідно з ч.ч.1, 2 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Водночас, за змістом ст.125 зазначеного Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відтак, дослідивши наявні матеріали справи в контексті доводів та вимог позовної заяви, суд вважає доведеним факт користування відповідачем земельної ділянки по бул. Юр`єва, буд.2-Ю у м. Харкові з кадастровим номером :07:005:0013 площею 0,0368 га, з огляду на наступне:

- Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №256985005 від 18.05.2021 підтверджено факт належності відповідачеві на праві власності об`єкту нерухомості нежитлової будівлі літ. «А-1» по бул. Юр`єва, буд. 2-Б у м. Харкові, у період з 01.01.2020 по 30.11.2020;

- Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-21 від 14.01.2021, у якому зазначено, що реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :07:005:0013, площею 0,0368 га за адресою: Харківська область, м. Харків, бул. Юр`єва, буд. 2-Б, відбувалась 10.01.2008, що свідчить про сформованість такої земельної ділянки як об`єкту оренди ще до початку спірного періоду.

В силу своєї природи, належний відповідачеві об`єкт нерухомості у розумінні ч.1 ст.181 Цивільного кодексу України об`єктивно перебував на земельній ділянці, що належить Харківській міській раді з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.05.2020р. у справі №922/2843/19 само по собі свідчить про фактичне використання відповідної земельної ділянки.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача та доведеність факту перебування належного відповідачеві об`єкту нерухомості - нежитлової будівлі літ. «А-1» по бул. Юр`єва, буд.2-Б, у м. Харкові, у період з 01.01.2020 по 30.11.2020, в межах сформованої земельної ділянки площею 0, 0368 га з кадастровим номером :07:005:0013.

У той же час, стаття 125 Земельного Кодексу України передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, відповідач у період з 01.01.2020 року по 30.11.2020 року користувався земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України "Про оренду землі").

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів. (статті 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Відповідачем за період січень листопад 2020 сплачено земельний податок у сумі 36369,00, що не заперечується позивачем та підтверджується довідкою Головного управління ДПС України в Харківській області №24544/9/20-40-04-40-18 від 09.12.2020.

Відповідно до розрахунків, наданих позивачем, сума безпідставно збережених відповідачем коштів за користування земельною ділянкою, кадастровий номер :07:005:0013, загальною площею 0,0368 га (без правовстановлюючих документів), за загальний період з 01.01.2020 по 30.11.2020, становить 119634,60 грн. (156003,60 грн.- 36369,00 грн.).

Перевіривши розрахунок, наданий позивачем, судом встановлено, що він є арифметично вірним.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Монте Крісто Працює" безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати у сумі 119634,60грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень статті 129 ГПК України та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270, 00 грн. покладає на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4,12,73,74,76-79,86,129,236-238,254,256-259 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Монте Крісто Працює" (61176, м. Харків, Салтівське шосе, буд. 268, кв.112, ) на користь Харківської міської ради (61003, м.Харків, майдан Конституції, 7, ) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 119634,60 грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати накази в установленому порядку.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "11" жовтня 2021 р.

Суддя Т.Д. Гребенюк