ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/630/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Заголдної Я.В. при секретарі судового засідання Сичик М.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом Фізичної особи-підприємця Мички Олександра Ігоровича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 46)" (с. Катеринівка, Сарненський район, Рівненська область, 34541, ) про стягнення 99 437 грн 37 коп.

у судове засідання з розгляду справи по суті з`явилися:

- від позивача: не з`явився

- від відповідача: не з`явився.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск DVD-R, серійний номер МАP 626Х112043198.

ВСТАНОВИВ:

28.07.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від Фізичної особи-підприємця Мички Олександра Ігоровича (далі - позивач, ФОП Мичка О.І.) надійшов позов до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№46)" (далі - відповідач, ДП «Підприємство ДКВС України (№46)»), у якому позивач, посилаючись на ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530, 655, 662, 664, 692 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-5, 11, п. 2 ч. 1 ст. 129, 162-164, 172 Господарського процесуального кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 99 437 грн 37 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу № 0031-01/18, який укладено 31.01.2018 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець), в частині повного та своєчасного проведення розрахунків.

Окрім того, позивач не виконав зобов`язання перед відповідачем у розмірі 32 364 грн 48 коп. за накладними № 19 від 18.01.2018 року, № 36 від 21.01.2018 року, № 42 від 01.03.2018 року, № 78 від 14.12.2018 року, відтак просить суд стягнути з відповідача 99 437 грн 37 коп. заборгованості, що являє собою різницю між зобов`язаннями відповідача перед позивачем за Договором купівлі-продажу № 0031-01/18 від 31.01.2018 року у розмірі 131 801 грн 85 коп. та зобов`язаннями позивача перед відповідачем у розмірі 32 364 грн 48 коп. за накладними № 19 від 18.01.2018 року, № 36 від 21.01.2018 року, № 42 від 01.03.2018 року, № 78 від 14.12.2018 року.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями 28.07.2021 року справу № 918/630/21 розподілено судді Заголдній Я.В.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 29.07.2021 року позовну заяву ФОП Мички О.І. до ДП "Підприємство ДКВС України (№46)" про стягнення 99 437 грн 37 коп. залишено без руху, встановлено заявнику строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення даної ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду: доказів відправлення ДП "Підприємство ДКВС України (№46)" доданих до позовної заяви документів з переліком конкретних додатків, які надіслані відповідачу.

06.08.2021 року в межах процесуального строку, встановленого судом, на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від ФОП Мички О.І. надійшла заява на виконання вимог ухвали Господарського суду Рівненської області від 29.07.2021 року, до якої додано опис вкладення у цінний лист що підтверджує направлення відповідачу доданих до позовної заяви документів з переліком конкретних додатків, які йому надіслані.

Відтак судом встановлено, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/630/21, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначити на 31.08.2021 року, визначити відповідачу строк для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - десять днів з дня вручення даної ухвали, запропонувати сторонам:

а) позивачу: подати суду будь-які додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (у разі їх наявності) у термін до 30.08.2021 року включно;

б) встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов суду з урахуванням вимог ст.ст. 165, 178 ГПК України, одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду;

в) позивачу: відповідно до ст. 166 ГПК України подати суду відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву; одночасно надіслати відповідь на відзив відповідачу та надати суду докази такого скерування відповідачу.

г) відповідачу: у строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення на відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, одночасно надіслати заперечення позивачу та надати суду докази такого скерування позивачу.

30.08.2021 року на офіційну електронну пошту Господарського суду Рівненської області від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи по суті у зв`язку з неможливістю забезпечити явку уповноваження представника ДП "Підприємство ДКВС України (№46)" у судове засідання.

31.08.2021 року судом встановлено, що відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання з розгляду справи по суті, натомість подав клопотання про його відкладення.

Як вбачається із матеріалів справи, ДП "Підприємство ДКВС України (№46)" 12.08.2021 року отримало ухвалу Господарського суду Рівненської області від 09.08.2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-номером 234.

Відтак 27.08.2021 року є останнім днем для можливого подання відповідачем відзиву.

Враховуючи клопотання ДП "Підприємство ДКВС України (№46)" про відкладення розгляду справи по суті, та вірогідність направлення відповідачем відзиву для суду засобами поштового зв`язку, господарський суд дійшов висновку, що вирішення спору по справі № 918/630/21 у судовому засіданні 31.08.2021 року є передчасним, оскільки є невідомою правова позиція відповідача у даній справі стосовно позовних вимог.

Присутній представник позивача не заперечив проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме змагальності та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, з метою забезпечення надання можливості учасникам провадження у справі скористатися правами та обов`язками, передбаченими ГПК України, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті господарський суд дійшов висновку про можливість задоволення клопотання відповідача та відкладення розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 31.08.2021 року розгляд справи по суті відкладено на 28.09.2021 року.

06.09.2021 року від ФОП Мички О.І. на поштову адресу Господарського суду Рівненської області надійшла заява щодо розподілу судових витрат, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача 3 500 грн 00 коп. витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

28.09.2021 року судом встановлено, що позивач та його представник у судове засідання не з`явилися.

ФОП Мичка О.І. належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 04.09.2021 року поштового відправлення (а саме - ухвали Господарського суду Рівненської області від 31.08.2021 року) за трек-номером 734.

27.09.2021 року від ФОП Мички О.І. надійшло клопотання в порядку ч. 3 ст. 196 ГПК України про проведення судового засідання з розгляду справи по суті за відсутності позивача та його представника.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 196 ГПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні.Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на викладене, господарський суд проводить судове засідання з розгляду справи по суті без участі ФОП Мички О.І. та його представника.

Крім того, судом встановлено, що відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання з розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 07.09.2021 року поштового відправлення (а саме - ухвали Господарського суду Рівненської області від 31.08.2021 року) за трек-номером 742.

Явка представників сторін у судове засідання 28.09.2021 року обов`язковою не визнавалася.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 202 ГПК України). Тому суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача за наявними у справі доказами, оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Судом встановлено, що відповідач у справі не скористався своїм процесуальним правом на подання письмового відзиву на позовну заяву у строки, встановлені ГПК України та ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09.08.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

На підставі п. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відтак суд вирішує спір за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких базуються аргументи позивача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

31.01.2018 року між ФОП Мичкою О.І. (далі - продавець) та ДП "Підприємство ДКВС України (№46)" (далі - покупець) укладено Договір купівлі-продажу № 0031-01/18 (далі - Договір).

Як вбачається із розділу 1 даного Договору продавець продає, а покупець купує ТМЦ (товарно-матеріальні цінності) (далі - товар) в кількості та за ціною, яка визначається за домовленістю сторін, та вказується у видаткових накладних. Загальна сума договору складає суму вказану у всіх видаткових накладних.

Згідно з розділом 2 Договору кількість товару встановлюється в одиницях виміру. Товар, що поставляється продавцем має відповідати вимогам покупця.

Відповідно до п. 3.1. Договору поставка товару здійснюється за домовленістю Сторін.

Форма оплати: оплата товару здійснюється Покупцем на протязі 10-ти календарних днів з моменту отримання товару. (п. 3.2. Договору).

Розрахунки проводяться шляхом перерахування грошових коштів покупцем на особовий рахунок продавця згідно виставлених рахунків. (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 7.4. Договору даний Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018 року, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами зобов`язань по даному Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що Договір є укладеним, підписаний уповноваженими сторонами та скріплений відтисками печаток останніх, на час розгляду справи доказів недійсності Договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, у період із 31.01.2018 року по 29.12.2018 року позивачем на підставі Договору було реалізовано відповідачу товар, а саме - відходи деревини на загальну суму 131 801 грн 85 коп., що підтверджується:

1. видатковою накладною та рахунком-фактурою за № 31/01 від 31.01.2018 року на реалізацію відходів деревини в кількості 180 м. куб. по ціні 109 грн 45 коп. за один метр кубічний на загальну суму 19 701 грн 00 коп.;

2. видатковою накладною та рахунком-фактурою за № 28/02 від 28.02.2018 року на реалізацію відходів деревини в кількості 75 м. куб. по ціні 126 грн 67 коп. за один метр кубічний на загальну суму 9 500 грн 25 коп.;

3. видатковою накладною та рахунком-фактурою за № 30/03 від 30.03.2018 року на реалізацію відходів деревини в кількості 180 м. куб. по ціні 126 грн 67 коп. за один метр кубічний на загальну суму 22 800 грн 60 коп.;

4. видатковою накладною та рахунком-фактурою за № 31/08 від 31.08.2018 року на реалізацію відходів деревини в кількості 165 м. куб. по ціні 140 грн 00 коп. за один метр кубічний на загальну суму 23 100 грн 00 коп.;

5. видатковою накладною та рахунком-фактурою за № 30/11 від 30.11.2018 року на реалізацію відходів деревини в кількості 300 м. куб. по ціні 140 грн 00 коп. за один метр кубічний на загальну суму 42 000 грн 00 коп.

6. видатковою накладною та рахунком-фактурою за № 29/12 від 29.12.2018 року на реалізацію відходів деревини в кількості 105 м. куб. по ціні 140 грн 00 коп. за один метр кубічний на загальну суму 14 700 грн 00 коп.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими сторонами та скріплені відтисками печаток останніх.

Як вбачається із актів звіряння взаємних розрахунків, що підписані 01.12.2019 року та 01.03.2021 року між позивачем та відповідачем, сторони визнали, що за Державним підприємством "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№46)" перед Фізичною особою-підприємцем Мичкою Олександром Ігоровичем існує заборгованість, зокрема, за відходи деревини на підставі видаткових накладних:

- № 31/01 від 31.01.2018 року на суму 19 701 грн 00 коп.;

- № 28/02 від 28.02.2018 року на суму 9 500 грн 25 коп.;

- № 30/03 від 30.03.2018 року на суму 22 800 грн 60 коп.;

- № 31/08 від 31.08.2018 року на суму 23 100 грн 00 коп.;

- № 30/11 від 30.11.2018 року на суму 42 000 грн 00 коп.;

- № 29/12 від 29.12.2018 року на суму 14 700 грн 00 коп.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини за своїм змістом є майновими та договірними.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права в частині своєчасної та повної оплати отриманого відповідачем товару порушеними.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Як унормовано положеннями статті 11 ЦК України та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України, ст. 180 ГК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписом ст. 638 ЦК України, ст. 180 ГК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, за змістом п. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 ЦК України, та ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 916/1727/17 від 04.12.2019 року акти звірки взаємних розрахунків, підписані уповноваженою особою відповідача (боржника) є доказами, що свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами (доданими до матеріалів позовної заяви копіями видаткових накладних, рахунків-фактур, довіреностей тощо, підтверджуючих здійснення кожної поставки позивачем Товару) свідчить про визнання боржником такого боргу часткової оплати такого товару тощо.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлені відходи деревини на підставі видаткових накладних своєчасно не розрахувався, підписав акти звіряння взаємних розрахунків від 01.12.2019 року та від 01.03.2021 року, позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення суми основного боргу у розмірі 131 801 грн 85 коп. за Договором купівлі-продажу № 0031-01/18 від 31.01.2018 року.

Окрім того, як із вказаних актів звіряння взаємних розрахунків, що підписані 01.12.2019 року та 01.03.2021 року між позивачем та відповідачем, вбачається що сторони також визнали, що ФОП Мичка О.І. також має перед ДП "Підприємство ДКВС України (№ 46)" заборгованість у розмірі 32 364 грн 48 коп.

До позовної заяви позивачем додано докази, що підтверджують заборгованість позивача перед відповідачем у розмірі 32 364 грн 48 коп., а саме:

- накладна № 19 від 18.01.2018 року на реалізацію тарної дошки в кількості 2, 735 м. куб. по ціні 1 633 грн 33 коп. за один метр кубічний без ПДВ, на загальну суму 5 360 грн 59 коп. (з ПДВ);

- накладна № 36 від 21.01.2018 року на реалізацію тарної дошки в кількості 5,7 м. куб. по ціні 1 633 грн 33 коп. за один метр кубічний без ПДВ, на загальну суму 11 171 грн 98 коп. (з ПДВ);

- накладна № 42 від 01.03.2018 року на реалізацію тарної дошки в кількості 4, 27 м. куб. по ціні 1 633 грн 33 коп. за один метр кубічний без ПДВ, на загальну суму 8 369 грн 18 коп. (з ПДВ);

- накладна № 78 від 14.12.2018 року на реалізацію заготовок дерев`яних із хвойних порід в кількості 2, 613 м. куб. за ціною 2 380 грн 00 коп. за один метр кубічний без ПДВ, на загальну суму 7 462 грн 73 коп. (з ПДВ).

Із позовної заяви вбачається, що позивач не виконав зобов`язання перед відповідачем у розмірі 32 364 грн 48 коп. за накладними № 19 від 18.01.2018 року, № 36 від 21.01.2018 року, № 42 від 01.03.2018 року, № 78 від 14.12.2018 року.

Таким чином, як встановлено судом, позивач просить суд стягнути з відповідача 99 437 грн 37 коп. заборгованості, що являє собою різницю між зобов`язаннями відповідача перед позивачем за Договором купівлі-продажу № 0031-01/18 від 31.01.2018 року у розмірі 131 801 грн 85 коп. та зобов`язаннями позивача перед відповідачем у розмірі 32 364 грн 48 коп. за накладними № 19 від 18.01.2018 року, № 36 від 21.01.2018 року, № 42 від 01.03.2018 року, № 78 від 14.12.2018 року.

Відтак позивач (кредитор за одним зобов`язанням) є боржником за іншим, а відповідач (боржник за першим зобов`язанням) є кредитором за другим.

12.11.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 904/3173/19 (ЄДРСРУ № 92841779) досліджував питання щодо правовідносин пов`язаних із зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Статтями 202, 203 ГК України визначено, що зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

Відповідно до положень ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до положень ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Слід зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі № 914/3217/16 зазначено, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).

З огляду на положення чинного законодавства зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку має на меті оптимізувати діяльність двох взаємопов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, що становлять предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Водночас однією із важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи невідповідність будь-якій із наведених умов виключає можливість зарахування у добровільному порядку.

Отже, вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей. При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги;

- безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої із наведених умов виключає проведення зарахування у добровільному порядку (висновок Верховного Суду у постановах від 19 серпня 2020 року у справі № 911/2560/19, від 11 червня 2020 року у справі № 910/7804/19, від 26 травня 2020 року у справі № 910/7807/19).

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Отже, з огляду на викладене зобов`язання з оплати заборгованості за договором може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених статтею 601 ЦК України, та за відсутності обставин, передбачених статтею 602 ЦК України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17.

Судом встановлено, що зобов`язання відповідача перед позивачем за Договором купівлі-продажу № 0031-01/18 від 31.01.2018 року у розмірі 131 801 грн 85 коп. та зобов`язання позивача перед відповідачем у розмірі 32 364 грн 48 коп. за накладними № 19 від 18.01.2018 року, № 36 від 21.01.2018 року, № 42 від 01.03.2018 року, № 78 від 14.12.2018 року є зустрічними однорідними вимогами, строк виконання яких настав.

Окрім того, господарський суд дійшов висновку про відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язань, їх змісту та умов виконання, а також про безспірність зустрічних однорідних вимог.

За результатами з`ясування обставин, на які ФОП Мичка О.І. посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про необхідність проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за Договором купівлі-продажу № 0031-01/18 від 31.01.2018 року у розмірі 131 801 грн 85 коп. та у розмірі 32 364 грн 48 коп. за накладними № 19 від 18.01.2018 року, № 36 від 21.01.2018 року, № 42 від 01.03.2018 року, № 78 від 14.12.2018 року та припинення зобов`язання Фізичної особи-підприємця Мички Олександра Ігоровича перед Державним підприємством "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 46)" у розмірі 32 364 грн 48 коп., що виникло на підставі накладних № 19 від 18.01.2018 року, № 36 від 21.01.2018 року, № 42 від 01.03.2018 року, № 78 від 14.12.2018 року.

Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає різниця між розмірами зобов`язань за Договором купівлі-продажу № 0031-01/18 від 31.01.2018 року та накладними № 19 від 18.01.2018 року, № 36 від 21.01.2018 року, № 42 від 01.03.2018 року, № 78 від 14.12.2018 року у сумі 99 437 грн 37 коп.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 28.10.2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд наголошує на недопустимості порушення одного з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 року - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється.

Дана справа пов`язана з виконанням правочинів у господарській діяльності та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Висновки суду за результатами вирішення спору

За результатами з`ясування обставин, на які ФОП Мичка О.І. посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 99 437 грн 37 коп.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у даній справі є стягнення з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 46)" на користь Фізичної особи-підприємця Мички Олександра Ігоровича 99 437 грн 37 коп. заборгованості.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з майновими вимогами у розмірі 99 437 грн 37 коп. ФОП Мичці О.І. слід сплатити судовий збір в розмірі 2 270 грн 00 коп.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у необхідному розмірі, що підтверджується оригіналом платіжного доручення № 240 від 26.07.2021 року (том 1, а.с. 10).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 99 437 грн 37 коп., то розмір судового збору пропорційно частині задоволеної вимоги становить 2 270 грн 00 коп., який покладається на Державне підприємство "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 46)".

Окрім того, як вбачається із матеріалів справи, 06.09.2021 року від позивача надійшла заява щодо розподілу судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 3 500 грн 00 коп.

У положеннях ГПК України закріплено вимогу до кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (стаття 124 ГПК). Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою позовної заяви, оскільки з огляду на положення ч.ч. 5-7 ст. 129 ГПК попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд зазначає, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує дотримання принципу змагальності, сприяє обізнаності іншої сторони про приблизну суму судових витрат, яка може бути покладена на неї за результатами розгляду справи, надає можливість іншій стороні підготуватися до спростування чи доведення неспівмірності судових витрат, остаточний розмір яких, проте, може визначатись та доводитись в процесі розгляду справи та не відповідати розміру, вказаному у попередньому розрахунку.

Як вбачається із позовної заяви, ФОП Мичка О.І. надав орієнтовний розрахунок сум судових витрат у розмірі 2 270 грн 00 коп., які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи та зазначив, що такі витрати складаються із судового збору у розмірі 2 270 грн 00 коп.

У заяві про щодо розподілу судових витрат позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу адвоката у розмірі 3 500 грн 00 коп.

Заперечення відповідача проти задоволення вимоги позивача щодо розподілу судових витрат на професійну (правничу) допомогу адвоката у справі № 918/630/21 відсутні.

Господарський суд, розглянувши вимогу ФОП Мички О.І. щодо розподілу судових витрат на професійну (правничу) допомогу адвоката у справі № 918/630/21, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога, прийшов до висновку про її задоволення з огляду на наступне.

За змістом частин 1, 3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 123 ГПК України визначено види судових витрат. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 1-2 ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас згідно з ч. 3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

При цьому інша сума судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи, може бути як більшою за попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, так і меншою (ч. ч. 6, 7 ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Водночас позивач надав заяву про стягнення судових витрат з відшкодуванням йому відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з того, що станом на 30.08.2021 року фактично понесені витрати позивача становили 3 500 грн 00 коп. за надання юридичних послуг за укладеним Договором про надання правничої допомоги від 12.07.2021 року.

ФОП Мичка О.І. зазначив, що досяг домовленості у належній письмовій формі з адвокатським бюро щодо гонорару адвоката та поніс витрати на професійну правничу допомогу у справі № 918/630/21 у розмірі 3 500 грн 00 коп.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.07.2021 року між позивачем (далі - клієнтом) та адвокатом Павловським Іваном Станіславовичем (далі - адвокат, виконавець) укладено Договір про надання правничої допомоги (далі - Договір).

Як вбачається із п. 1.1. Договору адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами.

Відповідно до п. 1.2. Договору адвокат відповідно до узгоджених Сторонами доручень:

- надає Клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього перед фізичними особами, в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, в тому числі але не виключно в органах прокуратури, МВС та СБУ, державної виконавчої служби, державної фіскальної служби, органах державної реєстрації, центрах надання адміністративних послуг, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних, адміністративних та господарських судах України усіх інстанцій, зокрема у цивільних, господарських та адміністративних справах, у справах про адміністративні правопорушення, у справах окремого та наказного провадження, в кримінальному провадженні, в тому числі оскарження дій та бездіяльності службових та посадових осіб;

- представляє Клієнта з усіма правами, які надано законом позивачу (цивільному позивачу та відповідачу), відповідачу, потерпілому, третій особі, свідку, заявнику, скаржнику, у тому числі з правом пред`явлення позову, зміни підстави або предмету позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, пред`явлення зустрічною позову, подання заяв та скарг, укладання мирової угоди на будь-якій стадії процесу, вимагати виконання судового рішення, оскарження рішення, постанов і ухвали суду, одержання, рішень, ухвал, виконавчого листа, наказу та пред`явлення його до виконання; підписувати та подавати документи, зокрема заяви, клопотання, відводи, заперечення, скарги, уточнення, пояснення, запити, звернення, повідомлення, докази та інше; вести попередні переговори та узгоджувати процесуальні питання; отримувати документи, в тому числі відповіді, довідки, свідоцтва, витяги, виписки, рішення, ухвали, постанови, заочне рішення тощо, а також їх копії; сплачувати від імені Клієнта державне мито, судовий збір та інші необхідні платежі; вчиняти від імені Клієнта дії щодо здійснення державної реєстрації прав на нерухоме та рухоме майно, вчиняти дії в інтересах Клієнта щодо реєстрації останнього в належному йому нерухомому майні, вчиняти інші дії в інтересах Клієнта не передбачені даним Договором.

- представляє інтереси Клієнта в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, судах, в органах прокуратури, МВС та СБУ, Державної фіскальної служби, Державної виконавчої служби, під час досудового та судового слідства, кримінального провадження, у справах про адміністративні правопорушення, органах державної реєстрації, центрах надання адміністративних послуг, подавати заяви, скарги, клопотання, пояснення, заперечення, докази та вчиняти будь-які інші дії в інтересах Клієнта, які прямо не прописані в тексті цього Договору, але на думку Адвоката є необхідними для виконання ним покладених цим Договором обов`язків з метою представлення та захисту інтересів Клієнта.

Згідно з п. 1.4. Договору замовник зобов`язується своєчасно забезпечувати адвоката всім необхідним для виконання доручень, передбачених цим Договором, зокрема, документами га інформацією; оплачувати витрати, в тому числу, судові, що необхідні для виконання доручень; своєчасно оплачувати послуги Адвоката.

Цей Договір набирає чинності з 12 липня 2021 року , тобто з моменту його підписання Сторонами Договору і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань. (п. 2.1. Договору).

Як вбачається з розділу 3 Договору, за правничу допомогу, передбачену в п.п. 1.2. Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду в розмірі, який визначений актами здачі-приймання наданих послуг до даного Договору, які є його невід`ємними частинами. В ціну Договору не включені фактичні витрати щодо виконання Адвокатом зобов`язань за Договором.

У розділ 4 Договору сторони узгодили між собою порядок розрахунків та визначили, що розмір оплати праці Адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в актах здачі-приймання наданих послуг до цього Договору, які є його невід`ємними частинами. За домовленістю Сторін, оплата правничої допомоги може здійснюватись також у вигляді передоплати або авансу.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що Договір від 12.07.2021 року є укладеним, підписаний уповноваженими сторонами та скріплений відтисками печаток останніх, на час розгляду справи доказів недійсності договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

На підтвердження повноважень для представлення інтересів ФОП Мички О.І. надано довіреність від 13.07.2021 року видану Мичкою Олександром Ігоровичем на ім`я Павловського Івана Станіславовича на виконання умов укладеного з представником договору доручення, а також свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльністю серії № 1726 від 27.09.2019 року.

30.08.2021 року сторони Договору про надання правничої допомоги підписали акт здачі-приймання наданих послуг № 30-08/21.

Як вбачається із даного акту здачі-передачі наданих послуг, виконавцем відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги від 12.07.2021 року надано наступну правничу допомогу при підготовці до розгляду справи за №918/630/21 за позовом фізичної особа-підприємець Мички Олександра Ігоровича Станіславовича до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально- виконавчої служби України (№46)" про стягнення 99 437 гривень 37 коп. у зв`язку з невиконанням відповідачем (покупцем) своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу № 0031-01/18 від 31 січня 2018 року в частині повного та своєчасного проведення розрахунків, а саме:

- проведено зустріч із Замовник та обговорено суть спору, обговорено правову позицію по підготовці до справи та способи вирішення спору, опрацьовано пакет наданих Замовником документів ( договір купівлі-продажу № 0031-01/18 від 31 січня 2018 року , видаткові накладні ФОП Мички О.І. за період з 31.01.2018 року по 29.12.2018 року, накладні на відпуск товару Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№46)" з 18.01.2018 року по 14.12.2018 року, акти звіряння взаємних розрахунків між ФОП Мичкою О.І. та ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№46)" станом на 01.12.2019 року та станом на 01.03.2021 року), опрацьовані законодавство, що регулює спірні правовідносини та судова практика у аналогічних спорах, (0,5 год. роботи адвоката на суму 500,00 гривень );

- Підготовлено та подано до Господарського суду Рівненської області позовну заяву про стягнення з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№46)" 99 437 гривень 37 коп. у зв`язку з невиконанням відповідачем (покупцем) своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу № 0031-01/18 від 31 січня 2018 року в частині повного та своєчасного проведення розрахунків, заяву про долучення письмових доказів до матеріалів справи №918/630/21 - 2000,00 гривень.

- участь у судових засіданнях 1000,00 гривень.

Згідно з п. п. 2, 3 акту здачі-приймання наданих послуг № 30-08/21 вартість наданих Виконавцем послуг становить 3500,00 гривень. Замовник прийняв надані послуги, та не має претензій щодо наданих Виконавцем послуг.

Судом встановлено, що виконавець адвокат Павловський І.С. пред`явив замовнику ФОП Мичці О.І. рахунок на оплату № 30-08/21 від 30.08.2021 року на загальну суму 3 500 грн 00 коп. за адвокатські послуги згідно акту здачі-приймання наданих послуг № 30-08/21 від 30.08.2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП Мичка О.І. оплатив вказаний рахунок, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 30-08/21 від 30.08.2021 року розмірі 3 500 грн 00 коп.

Судом встановлено, що жодних зауважень щодо якості повноти наданих-отриманих послуг за актом здачі-передачі наданих послуг від 30.08.2021 року матеріали справи № 918/630/21 не містять.

Зважаючи на викладене, на обґрунтування заявленого розміру витрат на правову допомогу у розмірі 3 500 грн 00 коп. позивачем подано:

1) довіреність на представництво інтересів від 13.07.2021 року посвідченою секретарем Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області Колядко М.І., яка зареєстрована в книзі для запису нотаріальних дій під № 151;

2) договір про надання правничої допомоги від 12.07.2021 року;

3) акт здачі-приймання наданих послуг № 30-08/21 від 30.08.2021 року;

4) рахунок на оплату послуг № 30-0/21 від 30.08.2021 року;

5) квитанцію до прибуткового касового ордера № 30-08/21 від 30.08.2021 року на загальну суму 3 500 грн 00 коп.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач не заперечив проти стягнення заявленої суми витрат на оплату послуг адвоката у загальному розмірі 3 500 грн 00 коп. та не просив її зменшити.

Господарський суд, розглянувши докази на обґрунтування заявленого розміру витрат на правову допомогу у справі № 918/630/21, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога, прийшов до висновку про її задоволення з огляду на наступне.

Згідно з абз. 1 ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Вказана сума понесених витрат позивачем на професійну (правничу) допомогу адвоката у розмірі 3 500 грн 00 коп. у справі 918/630/21 підтверджена належними та допустимими доказами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Згідно з ст. 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: складність справи та виконаних адвокатом Павловським Іваном Станіславовичем робіт (наданих послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову.

Суд встановив, що витрати, які поніс позивач, сплативши за Договором від 12.07.2021 року є витратами на професійну правничу допомогу відповідно до ст. ст. 123, 126, 129 ГПК України, при цьому згідно з ст. ст. 126, 129 ГПК України - стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує за рахунок іншої сторони витрати на професійну правничу допомогу.

Процесуальним законом від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, навіть без обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 р. у справі №823/2638/18 та від 09.07.2019 р. у справі №923/726/18).

Суд вважає заявлений до відшкодування розмір судових витрат обґрунтованим та таким, що відповідає критерію співмірності.

Правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 року у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 року у справі № 910/353/19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях у справах "Двойних проти України", "Гімайдуліна і інших проти України", "East/West Alliance Limited" проти України", "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України) (наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.10.2020 року у справі № 911/735/19).

Господарським судом береться до уваги відсутність заперечень відповідача стосовно неспівмірності витрат на професійну (правничу допомогу) із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Надавши оцінку усім доданим до матеріалів справи доказам з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, врахувавши критерії розумності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги позивача щодо розподілу судових витрат на професійну (правничу) допомогу адвоката у розмірі 3 500 грн 00 коп. пропорційно задоволеним позовним вимогам та стягненні з відповідача на користь позивача 3 500 грн 00 коп. витрат на професійну (правничу) допомогу.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 119, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 46)" (с. Катеринівка, Сарненський район, Рівненська область, 34541, ) на користь Фізичної особи-підприємця Мички Олександра Ігоровича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) 99 437 (дев`яносто дев`ять тисяч чотириста тридцять сім) грн 37 коп.

3. Стягнути з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 46)" (с. Катеринівка, Сарненський район, Рівненська область, 34541, ) на користь Фізичної особи-підприємця Мички Олександра Ігоровича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

4. Стягнути з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 46)" (с. Катеринівка, Сарненський район, Рівненська область, 34541, ) на користь Фізичної особи-підприємця Мички Олександра Ігоровича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн 00 коп. витрат на професійну (правничу) допомогу.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 04.10.2021 року.

Суддя Заголдна Я.В.