ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2021 р. Справа№ 911/533/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Іоннікової І.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 05.10.2021 року у справі №911/533/21 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «НИВА+»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021, повний текст якого складено 14.06.2021

у справі №911/533/21 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «НИВА+»

до товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМО-ГРАД»

про стягнення 555 178,80 грн.

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "НИВА+" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Термо-Град" (далі-відповідач) про стягнення безпідставно одержаних коштів за платіжним дорученням №818 від 11.02.2021 у розмірі 555 178,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.02.2021 позивачем було здійснено оплату на рахунок відповідача у розмірі 555 178,80 грн згідно платіжного доручення №818 від 11.02.2021. Позивач стверджує, що вказані кошти ним були сплачені помилково, в зв`язку з чим 11.02.21 ним направлено лист-вимогу про повернення помилково сплачених коштів, яка залишена відповідачем без задоволення, що стало підставою для звернення з даним позовом до господарського суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №911/533/21 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено обґрунтованості підстав на які він посилається заявляючи позовні вимоги.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення не отримував, а про повний його текст дізнався 17.06.2021 (наступний день оприлюднення) з Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому відповідно до положень ст. 256 ГПК України має право на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального і матеріального права.

Крім того, скаржник стверджує, що суд першої інстанції не дослідив та не надав жодної оцінки тому, що між сторонами не відбувались жодні контакти/перемовини до моменту пред`явлення позову. До того ж, відповідачем не доведено факту закупівлі товарів з метою їх постачання позивачеві. Також скаржник стверджує, що відсутні будь-які докази досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов господарського договору (договору поставки), тому такий правочин є неукладений (таким, що не відбувся). Тобто, за твердженням скаржника, залишились недоведеними обставини щодо виникнення між сторонами договірних відносин, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Також скаржник стверджує, що суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні дійшов хибного висновку про те, що виставлений відповідачем рахунок є первинним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. При цьому, посилається на правові висновки Верховного Суду, які викладенні у постановах 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2018 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 29.04.2020 у справі №915/641/19.

Крім того, скаржник посилається на правові висновки Верховного Суду, які викладенні у постановах від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 30.07.2019 у справі №907/804/17, від 07.08.2019 у справі №500/2867/18, а також на п.89 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 та п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України».

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2021, справу №911/533/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Іоннікова І.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «НИВА+» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №911/533/21 та розгляд вказаної апеляційної скарги призначено на 15.09.2021 о 10:00 год.

05.08.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

13.08.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких просить задовольнити апеляційну скаргу та долучити до матеріалів справи копію рахунку-фактури №ТГ 388 від 08.02.2021.

У вказаних запереченнях позивач вказує на те, що відповідачем у відзиві, крім припущень, не надано жодного підтвердження факту узгодження сторонами істотних умов договору поставки, а також документа, що підтверджував би здійснення відповідачем закупівлі будь-яких товарів саме у зв`язку з отриманням від нього коштів на виконання нібито укладеного між ними договору поставки.

Крім того, позивач зазначає, що від відповідача не отримував товар та сторони не домовлялися про здійснення попередньої оплати, а сплачені ним кошти на користь відповідача являються помилковим платежем. До того ж, позивач вказує, що у виставленому позивачем рахунку значиться покупцем інша юридична особа - ТО «Інженерно-будівельна компанія «Енергоефективність».

Також скаржник посилається на правові висновки Верховного Суду, які викладенні у постановах від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 30.07.2019 у справі №907/804/17, від 07.08.2019 у справі №500/2867/18.

Скаржник наданим процесуальним правом не скористався та у судове засідання, яке відбулося 15.09.2021, не з`явився та своїх представників не направив. Разом з тим, 14.09.2021 на електрону адресу Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2021 клопотання сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «НИВА+» про відкладення розгляду справи №911/533/21 задоволено та розгляд апеляційної скарги сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «НИВА+» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №911/533/21 відкладено, а також зобов`язано учасників справи надати суду до 04.10.2021 письмові пояснення з посиланням на відповідні докази, який саме рахунок на оплату по замовленню №ТГ388 від 08.02.2021 на суму 555 178,80 грн надсилався позивачу та ним був оплачений.

23.09.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення, в яких просить взяти до уваги доводи наведенні в письмових поясненнях генерального директора товариства та довідці №1 від 17.09.2021 щодо виставленого відповідачем та оплаченого позивачем рахунок №ТГ388 від 08.02.2021 на суму 555 178,80 грн.

05.10.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких просить не приймати як доказ та не долучати до матеріалів справи копію рахунку фактури, що була подана позивачем разом з запереченнями на відзив, як таку, подана із пропущенням процесуальних строків та має на меті лише відволікання суду від дійсних обставин справи, а також не приймати, як доказ, довідку №1 від 17.09.2021, оскільки остання подана також з пропуском всіх розумних строків та не має жодного юридичного значення для справи. Крім того, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

05.10.2021 в судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та доводи наведенні в письмових поясненнях, а також просив скасувати оскаржуване судове рішення.

Представники відповідача у даному судовому засіданні заперечували проти вимог апеляційної скарги та підтримали доводи викладенні у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та письмових поясненнях, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності до ст.ст. 509 та 526 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частинами першою та другою статті 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вказане також кореспондується з приписами статті 205 Цивільного кодексу України.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст. 639 ЦК України).

За загальним правилом, відповідно до статті 208 Цивільного кодексу України, правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Частинами першою та другою статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.2 ст. 640 ЦК України).

У свою чергу, відповідно до статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

За приписами частин першої та другої статті 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Отже, законом передбачено можливість укладення договорів у спрощеному порядку, зокрема, через ділову переписку - шляхом обміну документами та у вигляді конклюдентних дій (прийняття замовлення до виконання).

При цьому, договори, укладені зазначеними способами, вважаються такими, що вчинені у письмовій формі.

Відповідно до статті 79 ГГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зазначений стандарт доказування підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та від 04.02.2021 у справі №910/11534/18.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Крім того розглядаючи справу необхідно з`ясовувати істотні обставини із застосуванням передбачених ст.86 ГПК України критеріїв дослідження доказів щодо оцінки кожного такого доказу окремо і їх сукупності в цілому, а також із дотриманням стандарту "вірогідності доказів".

Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2021 позивачем на рахунок відповідача було здійснено оплату у розмірі 555 178,80 грн за товар згідно виставленого останнім рахунку №ТГ 388 від 08.02.2021, що підтверджується платіжним дорученням №818 від 11 лютого 2021 року, в якому вказано призначення платежу: «сплата за матеріали згідно рахунку №ТГ 388 від 08.02.2021 р.».

Із наявної у матеріалах справи переписки між представником ТОВ "Термо-Град" та представником СТОВ "Агрофіпма «НИВА+» Бурдегою Р.В. за допомогою месенджера "Telegram" (у якій міститься копія паспорта Бурдеги Р. В.), вбачається, що на прохання представника позивача відповідач надав інформацію про умови отримання замовленого ним товару, зокрема, щодо переліку документів, необхідних для його одержання, характеристик транспортного засобу для належної доставки товару, а у подальшому, у зв`язку з погодженням умов поставки, - направило цьому ж представнику позивача (Бурдезі Р. В.) рахунок №ТГ 388 від 08.02.2021 на суму 555 178,00 грн.

Також в матеріалах справи містяться листи від 05.04.2021 та 19.04.2021, в яких відповідач просив позивача направити свого представника для отримання замовленого та оплаченого товару, що знаходиться на зберіганні у відповідача. Проте, вказані листи позивач залишив без відповіді та виконання.

Крім того, як свідчать матеріали справи, на виконання податкового законодавства відповідачем була сформована податкова накладна від 11.02.2021, в якій інформація щодо найменування товару та суми співпадає з рахунком №ТГ 388 від 08.02.2021. До того ж, матеріали справи містять, копію квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних № від 28.02.2021.

Враховуючи вищевстановлене та оцінивши наявні в матеріалах докази окремо і їх сукупність в цілому, а також вчинення дій сторонами в розрізі спірних правовідносинах, колегія суддів дійшла до висновку, що надані відповідачем докази та вказані ним обставини на підтвердження існування між сторонами договірних відносин, є більш вірогідними, ніж докази та посилання позивача на певні обставини, а також дають підстави для висновку про те, що між сторонами виникли та існують правовідносини поставки до яких, згідно з ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України, підлягають застосуванню загальні положення про купівлю-продаж урегульовані параграфом 1 глави 54 Цивільного кодексу України.

Так за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України обумовлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі - продажу (ч.1 ст.693 ЦК України).

Як вказують приписи статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Нормою статті 664 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 Цивільного кодексу України, стаття 173 Господарського кодексу України).

У відповідності до положень ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принципи справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як сутності права вцілому. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу полягає в наданні суду більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Матеріали справи не містять доказів в підтвердження відмови відповідача у передачі позивачу товару, який знаходиться на складі відповідача у місті Києві, як і не містять доказів відмови позивача від договору поставки чи повідомлення відповідача про відсутність потреби у поставці товару.

Посилання скаржника на помилкове перерахування грошових коштів відповідачу внаслідок непорозуміння між керівником та головним бухгалтером позивача, оскільки у відповідності до Інструкції користувача ПУМБ Digital Business 2021 рік для створення платежу в АТ "Перший Український Міжнародний Банк", необхідним є заповнення форми платіжного доручення, перевірка реквізитів та заповнення обов`язкових полів: назви одержувача, ЄДРПОУ одержувача, номер рахунку, суми та призначення платежу, а відтак перерахування значної суми грошових коштів на рахунок відповідача з заповненням обов`язкових реквізитів в т. ч. зазначенням призначення платежу - сплата за матеріали згідно рахунку №ТГ388 від 08.02.2021 - не можна визнати помилковим, а таке пояснення розумним, оскільки це б суперечило таким стандартам поведінки осіб у цивільних правовідносинах, як добросовісність, розумність та справедливість (ст.ст. 3, 12 ЦК України). До того ж, в матеріалах справи відсутність будь-які докази існування в минулому між сторонами інших договірних зобов`язань.

Таким чином, при наданні правової кваліфікації спірним відносинам сторін, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки між сторонами у справі, мають місце правовідносини поставки, а кошти в сумі 555 178,80 грн, які позивач просить суд стягнути з відповідача отримано останнім у якості оплати за товар, який з знаходиться на складі останнього та готовий до відвантаження (протилежного не спростовано), то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому вони не можуть бути витребувані відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України, позаяк договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень вказаної правової норми.

Вказане узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17 та постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №915/411/19, від 04.03.2021 у справі №910/15621/19.

Крім того, колегія суддів враховує те, що позивачем пред`явлено позов до суду 19.02.2021, в той час, як вимога про повернення коштів направлена відповідачу 18.02.2021, що не узгоджується з нормами статей 15, 530 Цивільного кодексу України, адже до суду звертаються за захистом порушеного права, а на момент звернення такого факту не доведено.

Відтак, враховуючи в даному випадку сукупність встановлених вище фактів та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Додану скаржником копію рахунку №ТГ 388 від 08.02.2021 (до заперечень на відзив), а також письмові пояснення генерального директора №1 від 20.09.2021 та довідку №1 від 17.09.2021, колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки позивачем відповідно до ч.3 ст.269 ГПК України не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. До того ж, додані скаржником до скарги докази (письмові пояснення та довідка), датовані після прийняття оскаржуваного судового рішення, а відповідно до правої позиції Верховного Суд, така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (вказана правова позиція з цього питання викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 06.03.2019 у справі №916/4692/15 та від 16.12.2020 у праві №908/1908/19).

Посилання скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, на правові висновки Верховного Суду, які викладенні у постановах 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2018 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 29.04.2020 у справі №915/641/19, від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 30.07.2019 у справі №907/804/17, від 07.08.2019 у справі №500/2867/18, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують вищевстановленого та не впливають на висновки вказані вище висновки суду, а також такі висновки не суперечать висновкам щодо застосування норм права, викладених у вказаних постановах Верховного Суду. До того ж, зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших предмета і підстав заявленого позову, суб`єктного складу сторін, фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права в розумінні частини третьої ст. 277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а також неправильного застосування норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Крім того, аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що в оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі та письмових поясненнях (запереченнях на відзив), колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «НИВА+» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №911/533/21 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №911/533/21 залишити без змін.

3.Судові витрати покласти на скаржника.

4.Матеріали справи №911/533/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 12.10.2021.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді І.А. Іоннікова

Є.Ю. Шаптала