ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" вересня 2021 р. Cправа № 902/483/21

Господарський суд Вінницької області у складі судді Міліціанова Романа Валерійовича, при секретарі Сичук І.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Альфа-Банк", вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150, код - 23494714

до: Вінницької міської ради, вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050, код - 25512617

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ;

Вінницької обласної державної адміністрації, вул. Соборна, 70, м. Вінниця, 21050; Головного управління Державної податкової служби України у Вінницькій області, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028

про визнання припиненим права постійного користування земельною ділянкою

В С Т А Н О В И В :

14.05.2021 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (б/н від 11.05.2021 року) Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до Вінницької міської ради про:

- визнання припиненим з 29.06.2011 року права Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк" (, адреса реєстрації: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) постійного користування земельною ділянкою площею 0,0504 га, що набуте на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ВН №001447 від 10.10.2000 року.

- визнання припиненим з 28.08.2012 року права Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк" (, адреса реєстрації: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), постійного користування земельною ділянкою площею 0,7387 га, що набуте на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ВН №002443 від 14.11.2001 року.

Ухвалою суду від 19.05.2021 року відкрито провадження у справі № 902/483/21 за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 10.06.2021 року.

09.06.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 07.06.2021 року) (вх.канц. № 01-34/5278/21 від 09.06.2021 року). Додатком до відзиву додано ряд додаткових документів.

17.06.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (б/н від 14.06.2021 року) (вх.канц. № 01-34/5634/21 від 17.06.2021 року), в якій останній просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

06.07.2021 року на адресу суду від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на виконання вимог ухвали надійшов лист (№ 451/409-21-0.21 від 29.06.2021 року).

16.07.2021 року на адресу суду від третьої особи Вінницької обласної державної адміністрації на виконання вимог ухвали надійшли пояснення (№ 13.01.-09/379 від 16.07.2021 року). Додатком до пояснень додано ряд додаткових документів.

21.07.2021 року на електронну адресу суду від третьої особи ( ОСОБА_1 ) надійшла заява (вх.канц. № 01-34/6565/21 від 21.07.2021 року), в якій остання просить суд проводити судове засідання без її участі.

За результатами проведеного 21.07.2021 року судового засідання суд постановив ухвали про залучення Головного управління Державної податкової служби України у Вінницькій області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/483/21 на 27.08.2021 року об 11:30 год., які занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 27.07.2021 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

09.08.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення (б/н від 05.08.2021 року) (вх.канц. № 01-34/7138/21 від 09.08.2021 року) в обґрунтування заявлених позовних вимог. Додатком до пояснень надано ряд документів.

13.08.2021 року на адресу суду від представника третьої особи Головного управління Державної податкової служби України у Вінницькій області на виконання вимог ухвали надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх.канц. № 01-34/7258/21 від 13.08.2021 року). Додатком додано ряд додаткових документів.

27.08.2021 року на адресу суду від представника третьої особи (Кушко Т.С.) на виконання вимог ухвали надійшла заява (вх.канц. № 01-34/7587/21 від 27.08.2021 року).

Ухвалою суду від 30.08.2021 року закінчено підготовче провадження та повідомлено учасників справи, що розгляд справи № 902/483/21 по суті відбудеться 14.09.2021 року.

07.09.2021 року від позивача надійшли письмові пояснення стосовно обраного способу захисту порушеного права (вх. №01-34/7995/21).

28.09.2021 року від позивача надійшли додаткові пояснення щодо предмета спору із наданими на вимогу суду документами щодо обсягу повноважень осіб, котрі зверталися до відповідача із заявами про припинення права користування земельною ділянкою площею 0,7387 га, що набуте на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ВН №002443 від 14 листопада 2001 року (вх. №01-34/86905/21).

28.09.2021 року від представника третьої особи надійшла заява з документами на підтвердження обставин набуття права власності на нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці (вх. №01-34/86905/21).

У судових засідання з розгляду справи по суті оголошувалась перерва, справу призначено до розгляду на 28.09.2021 року.

Матеріали справи містять заяви представників сторін та третьої особи про підтримання раніше висловлених позицій та проведення судового засідання з розгляду справи по суті у їх відсутність.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

АТ Укрсоцбанк набув право постійного користування земельними ділянками площею 0,0504 га та площею 0,7387 га для потреб зберігання автотранспорту та обслуговування частини будівлі за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Арабея, 2-а, що належала йому на праві власності.

17.06.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та громадянкою ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу з розстроченням платежу, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. за реєстровим № 1524.

Нерухоме майно було розміщено на земельній ділянці площею 0,7387 га, а на земельній ділянці площею 0,0504 га знаходилась огорожа.

28.08.2012 року право власності на комплекс адміністративно-виробничих будівель за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 .

Тому позивач стверджує, що починаючи з 2012 року право постійного користування земельною ділянкою площею 0.7387 га, що набув Укрсоцбанк на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ВН №002443 від 14 листопада 2001 року, перейшло до громадянки ОСОБА_1 в силу закону.

Щодо земельної ділянки площею 0.0504 га, право постійного користування якою набув Укрсоцбанк на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ВН №001447 від 16 жовтня 2000 року, Позивач скористався своїм правом добровільної відмови від користування земельною ділянкою.

Тому, посилаючись на положення ст. 142 ЗК України, позивач вважає припиненим право постійного користування даною земельною ділянкою.

Оскільки, позивач неодноразово звертався до власника земельної ділянки з повідомленнями про добровільне припинення права користування земельною ділянкою, однак відповідач ухиляється від прийняття рішення, тому АТ "Альфа-Банк" звернулося з відповідним позовом до суду.

У відзиві на позовну заяву (вх. №01-34/5278/21 від 09.06.2021 року) Вінницька міська рада проти позову заперечує, посилаючись на відсутність звернень позивача щодо припинення права постійного користування земельними ділянками. Також, відповідач зазначає, що дані земельні ділянки перебували у державній власності, тому орган місцевого самоврядування не міг вчиняти дій відносно припинення прав на них.

Спірним земельним ділянкам не присвоєно кадастрові номери, тому лише після формування земельних ділянок можливо вирішити питання відносно припинення права постійного користування.

Крім того, Вінницькою міською радою вчинялись дії з приводу прийняття земельних ділянок у комунальну власність, на підтвердження чого до відзиву долучено копії відповідних рішень.

У відповіді на відзив (вх. №01-34/5634/21 від 17.06.2021 року) АТ "Альфа-Банк" вважає позицію відповідача помилковою, оскільки право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами визнаються державою, земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Відповідач не надав доказів проведення розмежування земель державної та комунальної власності до 28.08.2012 року, а, отже, посилання на відсутність права прийняття будь-яких рішень щодо даної земельної ділянки не відповідають законодавству.

Відповідно до Витягу з рішення Вінницької міської ради від 26.04.2013 року №1264, Відповідач вилучив з користування Національного банку України та АКБ «Укрсоцбанк» земельну ділянку площею 0.1603 га та передав дану земельну ділянку ТОВ «Вінницябуд», хоча, як зазначено у відзиві на позовну заяву, Відповідач не міг приймати будь-яких рішень щодо припинення права користування даною землею.

Починаючи з 2012 року право постійного користування земельною ділянкою площею 0.7387 га, що набуто ПАТ "Укрсоцбанк" на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ВН №002443 від 14 листопада 2001 року, перейшло до громадянки ОСОБА_1 в силу закону.

16.07.2021 року до суду надійшли письмові пояснення Вінницької обласної державної адміністрації (вх. №01-34/6425/21), у яких наведено відомості з приводу надходження заяви ПАТ "Укрсоцбанк" щодо припинення права постійного користування земельними ділянками.

Однак, враховуючи їх надання Національному Банку України, а також передачу земельних ділянок у комунальну власність, у задоволенні заяви було відмовлено.

Крім того, Вінницька обласна державна адміністрація повідомила, що скасування державної реєстрації прав здійснюється шляхом внесення відповідних відомостей державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

09.08.2021 року позивачем надано додаткові пояснення щодо предмету спору (вх. №01-34/7138/21), у яких зазначено, що прийняття власником земельної ділянки рішення про припинення права користування земельною ділянкою визначено законодавцем як неминучу дію, що слідує після направлення землекористувачем заяви про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою. Відсутність альтернативних варіантів законних дій свідчить про те, що рішення про припинення права користування земельною ділянкою не відноситься до виключних (дискреційних) повноважень власника земельної ділянки, засвідчує лише факт припинення права користування земельною ділянкою, а тому дана обставина може бути встановлена судом.

Відсутність дій Відповідача призвело до того, що АТ "Альфа-Банк", як правонаступник АТ "Укрсоцбанк", з 2011 по 2019 рік змушений був сплачувати податок на землю за нібито користування земельними ділянками.

Даний факт підтверджується платіжними документами, що додаються до даних пояснень.

Державна податкова служба продовжує надсилати листи з вимогами про сплату податку за землю за земельні ділянки, користування якими припинено.

За даних обставин, бездіяльність органу місцевого самоврядування призводить до безпідставних додаткових витрат Позивача.

07.09.2021 року позивачем надано додаткові пояснення щодо обраного способу захисту (вх. №01-34/7995/21), у яких зроблено посилання на практику Верховного Суду відносно ефективних способів захисту порушених прав.

28.09.2021 року від позивача надійшли додаткові пояснення щодо предмета спору із наданими на вимогу суду документами щодо обсягу повноважень осіб, котрі зверталися від імені Банку до відповідача із заявами про припинення права користування земельною ділянкою площею 0,0504 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ВН №001447 від 10 жовтня 2000 року (вх. №01-34/8605/21).

Із наявних у справі та досліджених судом доказів, слідує, що 16 жовтня 2000 року на підставі рішення виконкому Вінницької міської Ради народних депутатів №978 від 31.07.1998 року видано Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ВН №001447, відповідно до якого Вінницькій обласній дирекції акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,0504 га, яка розташована у м. Вінниця по вул. Генерала Арабея, 2-а.

Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за ВН №1/17.

14 листопада 2001 року на підставі рішення виконкому Вінницької міської Ради народних депутатів №977 від 31.07.1998 року видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ВН №002443, відповідно до якого ПАТ " Укрсоцбанк" та Національному банку України надано у спільне постійне користування земельну ділянку площею 0,7387 га, яка розташована у м. Вінниця по вул. Генерала Арабея, 2-а.

За даними правочинами Укрсоцбанк набув право постійного користування земельними ділянками для потреб зберігання автотранспорту та обслуговування частини будівлі за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Арабея, 2-а, що належала йому на праві власності.

23.06.2011 року ПАТ "Укрсоцбанк" направив до Вінницької міської ради Лист №101.4-36/62-29 про відмову від права постійного користування земельною ділянкою площею 0,0504 га по вул. Генерала Арабея, 2А, наданого Рішенням виконкому Вінницької міської ради від 31.07.1998 р. №978 та Акту на право постійного користування ВН №1/17 від 16.10.2000 року.

Даного Листа підписано Начальником департаменту підтримки бізнесів Довгополюк Н.Л.

29.06.2011 року Вінницької міською радою прийнято зазначеного листа, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції №01-07-8293.

Листом від 21.10.2013 року за вих. №04.301-186/67-20820 ПАТ "Укрсоцбанк" повторно клопотав про прийняття рішення стосовно припинення Вінницькою міською радою земельних відносин щодо земельної ділянки площею 0,0504 га у м. Вінниця по вул. Генерала Арабея, 2А.

Даного Листа підписано Начальником департаменту логістики Довгополюк Н.Л.

24.10.2013 року Вінницької міською радою прийнято зазначеного листа, що підтверджується підписом уповноваженої особи.

27.08.2014 року відповідачем надано відповідь щодо розгляду клопотання ПАТ "Укрсоцбанк" від 29.07.2014 року про відмову від права користування земельними ділянками, повідомивши, що клопотання буде враховане виконавчими органами міської ради.

Також, ПАТ "Укрсоцбанк" листами від 07.12.2017 вх. №Ш-37-120142; від 12.12.2017 року вих. №10.102-186/67-16652; неодноразово клопотав про прийняття відповідного рішення щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Листами від 31.01.2018 року та від 07.02.2018 року Вінницькою міською радою повідомлено про неможливість прийняття відповідного рішення через відсутності відомостей про дану земельну ділянку у Державному земельному кадастрі, тому прийняття відповідного рішення можливо формування земельної ділянки.

28.02.2018 року ПАТ "Укрсоцбанк" листом вих. №03.11-03/67-2734 повторно клопотав перед Міським Головою м. Вінниці терміново розглянути питання щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Судом перевірено повноваження Довгополюк Н.Л., яка перебуваючи на різних посадах, підписувала листи від імені ПАТ "Укрсоцбанк" на адресу Вінницької міської ради про припинення права користування земельною ділянкою 0,0504 га по вул. Генерала Арабея, 2А.

Згідно наданих позивачем довіреностей від 04.10.2010, 12.11.2010, 17.05.2011, 24.12.2012 рр. Довгополюк Н.Л. надано повноваження представництва інтересів Банку в органах державної влади та місцевого самоврядування.

Крім того, Вінницької міською радою надавалися відповіді на відповідні листи позивача, чим не заперечені повноважень представника.

Тому, перелічені вище заяви про припинення права постійного користування земельною ділянкою підписано уповноваженою особою.

02.04.2018 року відповідачем повідомлено про необхідність виготовлення технічної документації на відповідну земельну ділянку.

25.01.2019 року Вінницькою міською радою прийнято Рішення №1520 про надання дозволу ПАТ "Укрсоцбанк" на розроблення технічної документації на земельну ділянку площею 0,0504 га у м. Вінниця по вул. Генерала Арабея, 2А (державний акт на право постійного користування землею від 16.10.2000 року).

15 жовтня 2019 року Рішенням № 4/2019 Загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» та Рішенням №5/2019 єдиного акціонера Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» було затверджено Передавальний акт, відповідно до якого з 15.10.2019 року АТ «Альфа-Банк» є правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк.

Тому, Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (код за ) є правонаступником прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (код за ).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України, земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Право постійного користування на спірні земельні ділянки виникало у період 2000-2001 рр., тому врегульовано чинним на той період нормами Земельного Кодексу України.

За приписами ст. 7 ЗК України, в редакції станом на 12.07.2000 року, користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗК України, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

В силу ст. 92 ЗК України, в редакції станом 25.10.2001 року, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ст. 125 ЗК України).

На підставі зазначених норм у ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» виникло право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0504 га, на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ВН №001447 від 10 жовтня 2000 року та земельною ділянкою площею 0,7387 га, на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ВН №002443 від 14 листопада 2001 року.

Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 року передбачено, зокрема, обов`язковість державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб тощо.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК (справа про постійне користування земельними ділянками) вказав, що стаття 92 ЗК не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках.

Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб (Постанова Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 (чинна до 23.07.2013).

При цьому обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, передбачений пунктом 6 «Перехідних положень» Земельного Кодексу України, визнано неконституційним.

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (в редакції Закону N 1878-VI від 11.02.2010р., чинній на момент подання заяви від 23.06.2011 року) право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до п. 2 Розділу VII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Тому, суд погоджується з позицією позивача відносно того факту, що земельна ділянка площею 0,0504 га, розташована у м. Вінниці по вул. Генерала Арабея, 2а, сформована як об`єкт цивільних прав відповідно до чинного законодавства, набута на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ВН №001447 від 10 жовтня 2000 року, із внесенням відомостей до Поземельної книги.

Судом встановлено, що 29.06.2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» вперше звернувся до Вінницької міської ради із заявою про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 0,0504 га у м. Вінниці по вул. Генерала Арабея, 2а.

Матеріали справи містять ще два звернення ПАТ "Укрсоцбанк" з даного питання, а також три відповіді відповідача у яких здійснено посилання ще на три звернення Банку.

Тому, доводи відповідача щодо відсутності звернень відносно припинення права постійного користування земельною ділянкою суперечать матеріалам справи.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянув справу №910/16505/19, у якій досліджував питання застосування стандарту доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саму ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

З досліджених доказів судом, а саме довіреностей на підтвердження повноважень представника ПАТ «Укрсоцбанк», яким подано до Вінницької міської ради первісну та наступні заяви про припинення права постійного користування земельною ділянкою, встановлено, що дані юридично значимі дії вчинено уповноваженою особою.

Не спростовують також обставин можливості реалізації зазначених повноважень, а також підстав звернення до суду з вимогою про визнання припиненим прав на землю, винесені позивачем рішення щодо прийняття земельних ділянок у комунальну власність, їх передачу з державної власності, надання дозволів на виготовлення технічної документації.

Так, 26.04.2013 року Вінницькою міською радою прийнято Рішення №1264 про вилучення земельної ділянки площею 0,1603 га по вул. Генерала Арабея, 2А та її передачу в оренду ТОВ "Вінницябуд".

23.08.2018 року Вінницькою міською радою прийнято Рішення №1317 про надання згоди на прийняття у комунальну власність 73/100 комплексу адміністративно-виробничих приміщень за адресою: м. Вінниця по вул. Генерала Арабея, 2А, який розміщено на земельних ділянках площею 0,5784 га та площею 0,1473 га.

26.10.2018 року ПАТ "Укрсоцбанк" направлено лист, зокрема, до Вінницької обласної державної адміністрації щодо скасування дії Державного акта про право постійного користування землею та припинення права користування цією земельною ділянкою.

10.06.2019 року Головою Вінницької обласної державної адміністрації прийнято Розпорядження №429 про припинення права постійного користування Національного Банку України земельними ділянками у м. Вінниця по вул. Генерала Арабея, 2А площею 0,5784 га та площею 0,1473 га.

21.10.2019 року Головою Вінницької обласної державної адміністрації прийнято Розпорядження №821 про передачу у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці земельних ділянок у м. Вінниця по вул. Генерала Арабея, 2А площею 0,5784 га та площею 0,1473 га.

Зазначені рішення дійсно вчинені відносно земельних ділянок, які також належали Національному Банку України і були розташовані по вул. Генерала Арабея, 2а у м. Вінниці.

Однак, вказані ділянки мають відмінну площу та присвоєні окремі кадастрові номери, відповідні рішення не містять інформації про припинення дії Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ВН №001447 від 10 жовтня 2000 року або припинення права постійного користування саме земельною ділянкою 0,0504 га по вул. Генерала Арабея, 2А.

Суду також не надано доказів того, що спірна земельна ділянка входила до складу земельних ділянок, відносно яких винесено наведені рішення органу місцевого самоврядування.

Тому, суд критично оцінює надані відповідачем докази на спростування позовних вимог та надає перевагу доказам позивача.

Отже, ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», з дотриманням вимог закону подано до уповноваженої особи (власника земельної ділянки) заяву про припинення права постійного користування.

Згідно п. 12 Розділ X «Перехідні Положення» Земельного кодексу в редакції станом на 07.05.2011 року, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Державні органи приватизації здійснюють розпорядження (крім відчуження земель, на яких розташовані об`єкти, що не підлягають приватизації) землями, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних капіталах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти, а також продаж земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації.

У 2011 році Банк мав статус публічного акціонерного товариства, тому суду не надано доказів статусу позивача, як державного підприємства, що виключає компетенцію державних органів приватизації на реалізацію повноважень розпорядника землі відносно спірних земельних ділянок.

Оскільки, спірна земельна ділянка розташована у межах населеного пункту, тому суд доходить висновку, що саме до компетенції Вінницької міської ради віднесено вирішення питання щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою (ч. 1 ст. 141 ЗК України).

В силу положень ст. 142 ЗК України, в редакції станом на дату первісного звернення ПАТ «Укрсоцбанк», припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу.

Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Матеріали справи не містять відомостей про прийняття Вінницькою міською радою рішення щодо розгляду неодноразових заяв ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», відносно припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Тому, органом місцевого самоврядування допущено протиправну бездіяльність відносно вирішення даного питання.

Таким чином, право позивача є порушеним, що свідчить про правомірне звернення до суду.

Доказами порушення майнових прав та інтересів позивача є відомості щодо необхідності сплати земельного податку на вимогу податкового органу.

Судом встановлено, що в період з 20.09.2011 року 05.08.2021 року ПАТ "Укрсоцбанк" та АТ "Альфа-Банк", як його правонаступником, систематично сплачувався податок на землю, що підтверджено платіжними дорученнями, меморіальними ордерами та довідкою щодо сплати податку.

АТ "Альфа-Банк" неодноразово отримувало листи від Головного управління ДПС у Вінницькій області відносно необхідності сплати земельного податку щодо спірних земельних ділянок, з посиланням на не прийняття Вінницькою міською радою рішень про припинення права постійного користування спірними земельними ділянками.

18.03.2021 року АТ "Альфа-Банк" подано до Головного управління ДПС у Вінницькій області звернення на отримання подання (висновку) про повернення помилково сплачених сум податку на землю за період з 27.03.2018 по 10.10.2019 рр. у розмірі 828 241,36 грн.

Тобто, правова не визначеність зі статусом постійного користування земельною ділянкою впливає на інтереси позивача та змушує нести додаткові витрати, пов`язані зі сплатою податку на землю.

Суд вважає за необхідне зауважити, що положення ст. 142 ЗК України не передбачали автоматичного припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок подання заяви землекористувачем.

Волевиявлення володільця права постійного користування хоча і є одностороннім правочином, однак з урахуванням приписів ч. 3 ст. 142 ЗК України, має супроводжуватись також двома юридичними фактами:

- рішення власника земельної ділянки;

- повідомлення органу державної реєстрації.

Тобто, лише з моменту внесення відомостей до державного реєстру право постійного користування може вважатись припиненим.

Закон також не визначив граничного терміну прийняття рішення власником земельної ділянки.

Тобто, суд не може встановити конкретну дату припинення права постійного користування землею, з огляду на конструкцію норми матеріального права.

Однак, дана обставина підтверджує можливість використання саме судового способу захисту прав позивача.

Суд також враховує, що позивач раніше до суду не звертався, отримував дозвіл на розробку технічної документації, намагався погодити межі земельної ділянки та вирішити спір у позасудовому порядку.

Тобто, між сторонами тривають спірні правовідносини відносно наявності або відсутності у позивача права постійного користування земельною ділянкою.

Тому, відсутні правові підстави для встановлення факту припинення права постійного користування із визначеної позивачем дати - 29.06.2011 року.

Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, яким сформовано висновок відносно того, що договір оренди землі вважається зміненим з дати набрання законної сили судовим рішенням (Постанова ГКС ВС від 11 грудня 2019 року у справі № 922/1298/19).

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16.02.2021 року у справі № 921/530/18 вважає, що якщо права та обов`язки сторін змінюються внаслідок внесення змін до договору судовим рішенням, то відповідне зобов`язання змінюється з моменту набрання таким рішенням законної сили.

Якщо договір змінений судом, то відповідне договірне зобов`язання змінюється з моменту набрання рішенням суду законної сили (частина третя статті 653 ЦК України).

Зазначені висновки враховуються судом при вирішенні даної справи згідно вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Крім того, господарський суд не може бути судом факту, оскільки є судом права та захисту невизнаних або оспорюваних прав, які є порушеними на момент звернення до суду.

Враховуючи доводи позивача відносно припинення права постійного користування датою подачі первісної заяви, судовий захист був би недоцільним, оскільки такий юридичний факт повинен прямо випливати з норми закону і міг би використовуватись при вирішенні інших спорів, зокрема за позовами податкового органу про стягнення податку на землю.

Судом встановлено, що до Вінницького окружного адміністративного суду звернулося Акціонерне товариство "Альфа-Банк" з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, в якому просить:

- визнати бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області протиправною по відношенню до Акціонерного товариства «Альфа-Банк»;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області подати Управлінню Державної казначейської служби України у Вінницькій області висновок про повернення Акціонерному товариству «Альфа-Банк» помилково сплачених сум грошових зобов`язань з податку на землю в розмірі 622838,30 грн.

В адміністративній справі №120/6047/21-а позивач посилається на факт припинення права постійного користування земельними ділянками площею 0,0504 га та 0,7387 га, у зв`язку з продажем нерухомого майна, що розташоване на них, а також на факт припинення податкового зобов`язання з сплати податку на землю.

Провадження по даній справі зупинено до вирішення справи №902/483/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98542630).

Тому, на переконання суду, вимагаючи визнати припиненим права постійного користування земельними ділянками площею 0,0504 га та 0,7387 га саме станом на певну дату, позивач намагається у такий спосіб сформувати преюдиційні факти для розгляду іншої справи, з метою повернення перерахованих до бюджету коштів.

Однак, ухвалення рішення виключно задля розгляду іншого спору є неприпустимим та суперечить завданням ГПК України (ст. 2).

Таким чином, вимоги позову в частині визнання припиненим прав постійного користування на земельні ділянки з відповідної дати не підлягають задоволенню.

З приводу можливості задоволення позову щодо основної частини вимог про визнання припиненим права Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» постійного користування земельною ділянкою площею 0,0504 га, що набуте на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ВН №001447 від 10 жовтня 2000 року, суд враховує, що обраний позивачем спосіб захисту має бути ефективним.

Суд не погоджується з позицією представника відповідача, що задоволення позову у редакції АТ «Альфа-Банк» свідчитиме про втручання суду у виключну компетенцію органу місцевого самоврядування.

Прийняття власником земельної ділянки рішення про припинення права користування земельною ділянкою визначено законодавцем як неминучу дію, що слідує після направлення землекористувачем заяви про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою. Відсутність альтернативних варіантів законних дій свідчить про те, що рішення про припинення права користування земельною ділянкою не відноситься до виключних (дискреційних) повноважень власника земельної ділянки, засвідчує лише факт припинення права користування земельною ділянкою, а тому дана обставина може бути встановлена судом.

Верховний Суд (Постанова КАС ВС від 22.07.2020 у справі №299/3792/17), досліджуючи питання дискреційних повноважень, звертав увагу не те, що в національному законодавстві зміст поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень не розкрито.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка була прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під ним необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та органів місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проєктом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас повноваження суб`єктів владних повноважень не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Редакція ст. 142 ЗК України не допускала жодної альтернативи розсуду для Вінницької міської ради.

Тому, не прийняття відповідного рішення, яке передбачено законом, порушує принцип правової визначеності.

Суд також враховує усталені правові позиції Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування».

Згідно даного принципу державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже, суд доходить висновку, що не прийняття протягом тривалого проміжку часу передбаченого ст. 142 ЗК України рішення зі сторони відповідача, порушило майнові інтереси позивача, чим викликало обов`язок сплати податку на землю.

Тому, з метою ефективного захисту прав позивача, задля забезпечення правової визначеності, уникнення необхідності неодноразового звернення до суду, виключення можливості пред`явлення вимог до АТ «Альфа-Банк» вимог відносно порушення строків сплати податку на землю, суд вважає доведеним необхідність визнання припиненим судом права постійного користування земельною ділянкою площею 0,0504 га згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ВН №001447 від 10 жовтня 2000 року.

З приводу можливості застосування саме такого способу захисту суд звертає увагу на положення п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, згідно якого способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (Постанови Верховного Суду від 22.01.2019 року зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 року зі справи № 910/11511/18).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд враховує, що Верховним Судом при вирішення спорів щодо збереження права постійного користування на земельні ділянки за фермерськими господарствами (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 906/392/18, від 23.06.2020 у справі №179/1043/16-ц, від 23.06.2020 у справі № 922/989/18) сформовано правові висновки відносно можливості визнання прав на землю у судовому рішення.

Тому, суд застосовує аналогічний підхід при вирішення спору щодо припинення таких прав на земельну ділянку.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 26.01.2021 року по справі №522/1528/15-ц зазначає, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Отже, інтерес особи може підлягати самостійному судового захисту.

За встановлених вище обставин суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для захисту інтересів позивача.

Тому, позов в частині вимог про визнання припиненим права Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», постійного користування земельною ділянкою площею 0,0504 га згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ВН №001447 від 10 жовтня 2000 року, підлягає задоволенню.

Відносно вирішення іншої позовної вимоги суд виходить з наступного.

17.06.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та громадянкою ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу з розстроченням платежу, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. за реєстровим № 1524.

За умовами Договору купівлі-продажу з розстроченням платежу Продавець (Банк) передає у власність (продає), а Покупець ( ОСОБА_1 ) набуває у власність (купляє) 27/100 (двадцять сім сотих) часток комплексу адміністративно-виробничих будівель, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ), та сплачує за них ціну, обумовлену цим договором.

Комплекс адміністративно-виробничих будівель складається з: адмінбудівлі літ. "А", гаражу "Б", будівлі мийки "В", гаражу "Д", гаражу "Г", мостіння 1, воріт 2-3, огорожі 1,4.

Нерухоме майно було розміщено на виключно земельній ділянці площею 0,7387 га з кадастровим номером №:02:024:0018, що підтверджено п.1.1. Договору купівлі - продажу.

Матеріали справи не містять допустимих доказів відносно розміщення об`єктів нерухомого майна на обох земельних ділянках, з даного питання позивач не клопотав про призначення експертного дослідження.

Сторони домовились, що передача нерухомості буде здійснена протягом трьох днів з дня повного розрахунку між сторонами за придбану нерухомість, шляхом підписання акту приймання - передачі (п. 3 Договору).

13.04.2012 року підписано Акт приймання - передачі 27/100 часток комплексу адміністративно-виробничих будівель, розташованого за адресою: місто Вінниця, вулиця Генерала Арабея, № 2а.

Згідно Заяви ПАТ "Укрсоцбанк" від 13.04.2012 року підтверджено факт повного розрахунку за Договором купівлі - продажу від 17.06.2011 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, в редакції, що діяла на час укладання договору купівлі - продажу нерухомого майна в редакції від 19.08.2012 року, к разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Тобто, законодавець чітко передбачив як момент припинення права на земельну ділянку попереднього власника, так і момент переходу прав користування до нового власника - внаслідок юридичного факту переходу права власності.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці.

Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (Постанова Великої Палати Верховного суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17).

Тобто, Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи зміст різних редакцій ст. 120 ЗК України визначила, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди).

Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Тобто, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули право власності на будівлю чи споруду, стають користувачами земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику (Постанова КЦС ВС від 20 січня 2021 року у справі № 318/1274/18).

Чинним законодавством в даному випадку не вимагається в обов`язковому порядку подання землекористувачем заяви про відмову від права користування земельною ділянкою.

Моментом набуття права власності на нерухоме майно є дата державної реєстрації права власності на нього (ст.ст. 182, 331 ЦК України).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №255390719 від 05.05.2021 року право власності на комплекс адміністративно-виробничих будівель, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 28.08.2012 року.

Таким чином, з моменту державної реєстрації Кушко Т.С. права власності на нерухоме майно, що знаходиться на земельній ділянці 0,7387 га у АДРЕСА_2 (яка вказана у договорі купівлі-продажу) припинилося право постійного користування цією земельною ділянкою позивача - АТ "Альфа-Банк" в силу приписів закону, а до нового власника майна перейшло право користування даною земельною ділянкою.

Такий перехід відбувся в силу прямої вказівки закону, тому є беззаперечним та однозначним фактом.

Виходячи з аналізу зазначених норм закону, момент припинення права постійного користування у попереднього землекористувача не ставиться в залежність від моменту юридичного оформлення права постійного користування новим власником майна.

Оформлення такого права новим власником майна здійснюється у встановленому законом порядку, зокрема, шляхом прийняття органом місцевого самоврядування відповідного рішення, одержання власником нерухомого майна документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, та державну реєстрацію цього права.

27.04.2018 року Вінницькою міською радою прийнято Рішення №1173 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,5784 га з кадастровим номером №:02:024:0047 у АДРЕСА_2 , яка розроблена ОСОБА_1 .

Суд враховує, що на позивача покладено обов`язок довести факт необхідності захисту саме судом його порушених або не визнаних прав.

Однак, юридичний факт припинення права на землю, зокрема права постійного користування земельною ділянкою, при продажу нерухомого майна безпосередньо визначено законодавцем.

Тому, позивач не позбавлений можливості посилатися на дану обставину при загрозі порушення його прав.

Встановлення дати та факту припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 0,7387 га, що набуте на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ВН №002443 від 14 листопада 2001 року, у мотивувальній частині цього судового рішення є достатньою обставиною для уникнення не обставин припинення постійного користування землею у майбутньому.

Також суду не доведено, що саме на час розгляду справи позивач має перешкоди або обмеження у реалізації майнових прав через відсутність визначеного у судового рішенні факту припинення права постійного користування.

Тому, у даному випадку позивачем не доведено порушення його прав, обраний спосіб захисту не є ефективним, оскільки юридичний факт, котрий просить встановити позивача випливає із прямої вказівки в законі.

З огляду на зазначене, суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимоги про визнання припиненим з 28.08.2012 року права постійного користування земельною ділянкою площею 0,7387 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ВН №002443 від 14 листопада 2001 року.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено 4 540,00 грн судового збору за дві немайнові вимоги.

Позов задоволено частково відносно однієї з вимог, у задоволенні іншої вимоги відмовлено повністю.

Тому, з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 1 135,00 грн, з позивачем суд залишає 3 405,00 грн судових витрат зі сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати припиненим право Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (, адреса реєстрації: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), постійного користування земельною ділянкою площею 0,0504 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ВН №001447 від 10 жовтня 2000 року.

3. Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, адреса реєстрації: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) до Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050, код - 25512617) в частині вимог про визнання припиненим з 28.08.2012 року права Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», постійного користування земельною ділянкою площею 0,7387 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ВН №002443 від 14 листопада 2001 року.

4. Стягнути з Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050, код - 25512617) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, адреса реєстрації: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) 1 135,00 грн - судових витрат зі сплати судового збору.

5. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 405,00 грн - залишити за позивачем.

6. Видати накази після набранням судовим рішенням законної сили.

7. Копію судового рішення протягом двох днів з дня складання направити учасникам справи в електронній формі на офіційні електронні адреси; за відсутності офіційної електронної адреси - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та засобами електронного зв`язку за наступними електронними адресами: , , , .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 08 жовтня 2021 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150)

3 - відповідачу (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050)

4 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

5 - Вінницькій обласній державній адміністрації (вул. Соборна, 70, м. Вінниця, 21050)

6 - Головному управлінню Державної податкової служби у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028)