ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" вересня 2021 р. Справа№ 910/14887/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Шаптали Є.Ю.
суддів: Полякова Б.М.
Хрипуна О.О.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 07.09.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/14887/20 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі:
1. Міністерства оборони України
2. Військової частини НОМЕР_1
3. Військової частини НОМЕР_2

до

1. Васильківської районної державної адміністрації Київської області
2. Національного університету біоресурсів і природокористування України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Київське квартирно-експлуатаційне управління

про визнання недійсними розпорядження та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 звернувся до суду з позовом до Васильківської районної державної адміністрації Київської області та Національного університету біоресурсів і природокористування України про:
- визнання недійсним розпорядження Васильківської районної державної адміністрації Київської області від 16.04.2008 №936 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право постійного користування земельною ділянкою Національному аграрному університету (відокремлений підрозділ Боярська лісова дослідна станція) для ведення лісового господарства на території Дзвінківської сільської ради, за межами населеного пункту;
- визнання недійсним державного акту №323 серії ЯЯ №383911, виданого 09.09.2008 на право постійного користування Національному аграрному університету (Національному університету біоресурсів та природокористування України), земельною ділянкою площею 1 871,4415 га з кадастровим номером :05:001:0002, яка розташована на території Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/14887/20 позовну заяву Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 до Васильківської районної державної адміністрації Київської області та Національного університету біоресурсів і природокористування України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Київського квартирно-експлуатаційного управління, про визнання недійсними розпорядження та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою залишено без розгляду.
Не погодившись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/14887/20 про залишення позовної заяви без розгляду скасувати та направити матеріали справи до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ухвала місцевого господарського суду прийнята через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а ухвала місцевого господарського суду має бути скасована.
Також прокуратура зазначає, що звернення останнього з позовом до суду обумовлене необхідністю захисту інтересів держави, оскільки вбачається небажання уповноваженого органу захищати інтереси держави, за наявності доказів обізнаності про існування порушення.
03.08.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Хрипун О.О., Поляков Б.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/14887/20 та призначено справу до розгляду на 07.09.2021.
Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.
31.08.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу у відповідності до якого останній просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу суду просить залишити без змін.
В судовому засіданні 07.09.2021 прокурор та представник позивачів підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили задовольнити її, а оскаржувану ухвалу скасувати.
В судовому засіданні 07.09.2021 представник відповідача-2 заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного провадження та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
В судовому засіданні 07.09.2021 представник третьої особи підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а оскаржувану ухвалу скасувати.
Відповідач -1 в судове засідання 07.09.2021 свого представника не направив, про день, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану апеляційну скаргу за відсутності третьої особи та його повноваженого представника за наявними у справі матеріалами.
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема про залишення позову (заяви) без розгляду.
Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Залишаючи позовну заяву Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 до Васильківської районної державної адміністрації Київської області та Національного університету біоресурсів і природокористування України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Київського квартирно-експлуатаційного управління, про визнання недійсними розпорядження та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою без розгляду місцевий господарський суд виходив з наступного.
Місцевим судом встановлено, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/1993/21 за позовом Військової частини НОМЕР_1 Командування Повітряних Сил Збройних Сил України та Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Національного університету біоресурсів і природокористування України та Васильківської районної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Київського квартирно-експуатаційного управління та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері центрального регіону, про визнання протиправним та скасування розпорядження та про визнання протиправним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, що предметом позовних вимог у справі №910/1993/21 є визнання протиправним та скасування розпорядження Васильківської районної державної адміністрації Київської області від 16.04.2008 №936 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право постійного користування земельною ділянкою Національному аграрному університету (відокремлений підрозділ Боярська лісова дослідна станція) для ведення лісового господарства на території Дзвінківської сільської ради, за межами населеного пункту та визнання протиправним та скасування державного акту №323 серії ЯЯ №383911, виданого 09.09.2008 на право постійного користування Національному аграрному університету (Національному університету біоресурсів та природокористування України), земельною ділянкою площею 1 871,4415 га з кадастровим номером :05:001:0002, яка розташована на території Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області.
Підставами позовних вимог у справі №910/14887/20 та №910/1993/21 є те, що спірне розпорядження Васильківської районної державної адміністрації Київської області №936 від 16.04.2008 є таким, що прийнято з порушенням майнових прав позивачів на спірну земельну ділянку.
Таким чином, місцевим господарським судом вірно встановлено, що справи №910/14887/20 та №910/1993/21 мають однаковий предмет та підстави позову.
Суд зазначив, що аналогічність даних позовних заява також підтверджена поясненнями, наданими прокурором та представниками позивачів у підготовчих засіданнях, також вказане підтвердив відповідач-2 в своєму відзиві на апеляційну скаргу.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи, що у справі №910/14887/20 з позовом до суду звернувся Перший заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 , а у справі №910/1993/21 безпосередньо Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 та Військова частина НОМЕР_2 , оскільки як у справі №910/14887/20, так і у справі №910/1993/21 Васильківська районна державна адміністрація Київської області та Національний університет біоресурсів і природокористування України мають процесуальні статуси відповідачів, тому мають тотожний суб`єктний склад сторін у зазначених вище справах.
Також судом першої інстанції вірно зазначено, що згідно ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Таким чином, місцевим судом вірно встановлено, що Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 та Військова частина НОМЕР_2 самостійно звернулись до суду із відповідним позовом з метою захисту порушених прав та законних інтересів держави.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Враховуючи викладене вище, оскільки у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/1993/21 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і у справі №910/14887/20, враховуючи, що провадження у справі №910/14887/20 відкрито 17.05.2021, а у справі №910/1993/21 17.02.2021, місцевий суд дійшов вірного висновку про необхідність залишення позову Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 без розгляду.
Інші доводи скаржника взяті судом до уваги, проте вони не спростовують висновків зроблених судом при винесенні оскаржуваної ухвали.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції ухвали, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваній ухвалі.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/14887/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/14887/20 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи №910/14887/20 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 04.10.2021 після виходу суддів з відпустки.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді Б.М. Поляков

О.О. Хрипун