ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2021м. ДніпроСправа № 904/6879/21
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання Риженко Д.В.,

розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екстра Флекс", м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спаська виробнича компанія", с.Спаське, Новомосковський район, Дніпропетровська область

про стягнення 12257,10грн., з яких 4584,89грн. пені; 6366,69грн. двадцять процентів річних та 1305,52грн. інфляційних втрат на підставі договору поставки №10/11-ЕФ від 10.11.2020, з урахуванням заяви від 07.09.2021 за вих.№07-ю про зменшення позовних вимог, яка прийнята до розгляду

Представники:

від позивача: Камишна О.М, довіреність №1205-Ю від 20.05.2021, представник;

від відповідача: Макотченко О.В., представник.

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Екстра Флекс" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 30.07.2021 за вих.№30-ю до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спаська виробнича компанія" (далі - відповідач) про стягнення 50992,29грн., з яких 40000,00грн. основної заборгованості; 4035,36грн. пені; 5691,01грн. двадцять процентів річних та 1265,92грн. інфляційних втрат. Фактична підстава позову - договір поставки №10/11-ЕФ від 10.11.2020.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/6879/21 визначено суддю Назаренко Наталію Григорівну, що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2021.

Ухвалою від 02.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 07.09.2021.

06.09.2021 від позивача надійшла заява від 03.09.2021 за вих.№03-ю про зменшення позовних вимог, якою просить суд стягнути з відповідача 41400,15грн., з яких 29000,00грн. основної заборгованості; 4648,49грн. пені; 6446,14грн. двадцять процентів річних та 1305,52грн. інфляційних втрат. Господарський суд оцінивши вимоги позивача встановив, що позивач зменшує кількісний показник суми основної заборгованості, проте збільшує розмір пені, процентів річних та інфляційних втрат. Заяву позивача від 03.09.2021 за вих.№03-ю про зменшення позовних вимог, господарський суд визнав такою, що підлягає прийняттю до розгляду.

06.09.2021 від відповідача надійшов відзив від 03.09.2021 за вих.№б/н, яким просить суд визнати причини пропуску строку на подання відзиву на позов поважними та поновити строк для подачі відзиву; позовні вимоги про стягнення суми основного боргу залишити без задоволення; зменшити розмір пені, процентів річних та інфляційних втрат заявлених до стягнення з відповідача. Господарський суд з метою повного та всебічного дослідження обставин справи у сукупності поновив строк для подачі відзиву та прийняв відзив до розгляду.

07.09.2021 від позивача надійшла заява від 07.09.2021 за вих.№07-ю про зменшення позовних вимог, якою позивач зазначає про погашення відповідачем боргу у повному обсязі та просить суд стягнути з відповідача 12257,10грн., з яких 4584,89грн. пені; 6366,69грн. двадцяти процентів річних і 1305,52грн. інфляційних втрат. Господарський суд оцінивши вимоги позивача встановив, що позивач не заявляє вимоги про стягнення суми основної заборгованості; зменшує кількісний показник пені та процентів річних і залишає без змін суми заявлених до стягнення з відповідача інфляційних втрат. Отже, заяву позивача від 07.09.2021 за вих.№07-ю про зменшення позовних вимог, господарський суд визнав такою, що підлягає прийняттю до розгляду.

Ухвалою від 07.09.2021 розгляд справи по суті відкладено до 28.09.2021.

21.09.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив від 21.09.2021 за вих.№21/1-ю, якою просить суд відмовити відповідачу у поновленні строку та прийнятті відзиву до розгляду; позовні вимоги, з урахуванням заяви від 07.09.2021 за вих.№07-ю про зменшення позовних вимог задовольнити.

Господарський суд визнав за справедливе відзив до розгляду прийняти, тому вимога про відмову у поновленні строку для подачі відзиву та неприйняття його до розгляду задоволенню не підлягає. Відповідь на відзив також вирішено до розгляду прийняти.

За результатами судового засідання, яке відбулося 28.09.2021 протокольною ухвалою оголошено перерву до 04.10.2021.

В судове засідання, яке відбулося 04.10.2021 сторони забезпечили явку представників; представник відповідача підтвердив факт погашення заборгованості за поставлений товар у повному обсязі і просив зменшити заявлений до стягнення розмір пені, процентів річних та інфляційних втрат. Представник позивача надав суду для огляду докази оплати відповідачем поставленого позивачем товару у повному обсязі.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 04.10.2021 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

10.11.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки №10/11-ЕФ (далі - договір).

У період з 22.12.2021 по 09.04.2021 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 254745,00грн., що підтверджується видатковими накладними.

Отриманий від позивача товар відповідач оплатив у повному обсязі, проте несвоєчасно.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач нарахував відповідачу:

- пеню за загальний період прострочення з 05.01.2021 по 02.09.2021 на загальну суму 4584,89грн.;

- 20 (двадцять) процентів річних за загальний період прострочення з 05.01.2021 по 02.09.2021 на загальну суму 6366,69грн.;

- інфляційні втрати за загальний період прострочення з 05.01.2021 по 02.09.2021 на загальну суму 1305,52грн.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач звернув увагу на повне погашення основної заборгованості, вказав на власний скрутний фінансовий стан та звернувся до суду з вимогою зменшити заявлені до стягнення пеню, двадцять процентів річних та інфляційні втрати до 1грн., при цьому здійснив посилання на практику Верховного Суду з даного питання.

ДОВОДИ ПОЗИВАЧА НА ВІДЗИВ.

Позивач визнав факт погашення відповідачем основної заборгованості у повному обсязі та заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зменшення пені, двадцяти процентів річних та інфляційних втрат.

ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА ЩОДО НЕЗГОДИ З АРГУМЕНТАМИ ПОЗИВАЧА ВИКЛАДЕНИМИ У ВІДПОВІДІ НА ВІДЗИВ.

Заперечення не надано.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, до предмету доказування входять обставини укладення договору та його природа; наявність / відсутність обставин прострочення оплати товару; правомірності нарахування пені, двадцяти процентів річних та інфляційних втрат; наявність / відсутність можливості зменшити заявлені до стягнення суми пені, двадцяти процентів річних та інфляційних втрат.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

1. Обставини укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між позивачем (далі - позивач, постачальник) та відповідачем (далі - відповідач, покупець), (разом іменовані - сторони) укладено договір поставки №10/11-ЕФ від 10.11.2020 (далі - договір).

Предмет договору. Відповідно до договору постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти і оплатити товар/послуги на умовах, в обсягах і кількості, зазначених в узгоджених і належним чином підписаних сторонами специфікаціях / актах наданих послуг, які є невід`ємною частиною договору (пункт 1.1 договору).

Ціна договору. Загальна сума договору, становить загальну вартість поставленого товару, включаючи вартість наданих послуг з додрукарської підготовки згідно первинної бухгалтерської документації оформленої під час дії даного договору (пункт 3.6 договору).

Строк. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (за наявності) та діє до 31.12.2023. У випадку, якщо не пізніше ніж за 20 (двадцять) календарних днів до закінчення строку дії даної договору, ні одна зі сторін не направить в адресу іншої сторони письмове повідомлення про необхідність припинення дії даного договору, то договір вважається автоматично пролонгованим до кінця кожного наступного календарного року, кількість таких пролонгацій не обмежена (пункт 13.1 договору).

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати (поставити) у встановлений строк (строки) товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Вказані положення кореспондуються із положеннями статті 265 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок поставити певний товар і, водночас, покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

2. Наявність / відсутність обставин прострочення оплати товару.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Поставка товару від позивача до відповідача підтверджується:

- видатковою накладною №162 від 22.12.2020 на суму 15990,00грн.;

- видатковою накладною №179 від 28.12.2020 на суму 21000,00грн.;

- видатковою накладною №9 від 11.01.2021 на суму 19200,00грн.;

- видатковою накладною №54 від 27.01.2021 на суму 23760,00грн.;

- видатковою накладною №137 від 18.02.2021 на суму 2100,00грн.;

- видатковою накладною №139 від 19.02.2021 на суму 15120,00грн.;

- видатковою накладною №147 від 22.02.2021 на суму 30240,00грн.;

- видатковою накладною №188 від 05.03.2021 на суму 21000,00грн.;

- видатковою накладною №193 від 10.03.2021 на суму 19110,00грн.;

- видатковою накладною №247 від 23.03.2021 на суму 16800,00грн.;

- видатковою накладною №269 від 26.03.2021 на суму 27249,60грн.;

- видатковою накладною №291 від 02.04.2021 на суму 23520,00грн.;

- видатковою накладною №324 від 09.04.2021 на суму 19656,00грн.

Сторони визнали, що заборгованість за поставку товару в межах спірного договору погашена у повному обсязі, проте несвоєчасно, отже у суду дані обставини не викликають сумнівів та визнаються встановленими.

3. Правомірності нарахування пені, двадцяти процентів річних та інфляційних втрат.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 7.2 договору у разі порушення термінів оплати товару / послуг, покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період прострочення виконання зобов`язання, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення виконання зобов`язання.

Щодо розрахунку пені.

Позивач нарахував пеню за загальний період прострочення з 05.01.2021 по 02.09.2021 на загальну суму 4584,89грн.

Відповідач контррозрахунку не надав; вимогу заперечив; проти факту прострочення оплати боргу за поставлений позивачем товар не заперечив; просить суд зменшити заявлений до стягнення з відповідача розмір пені до 1грн.

Господарський суд неспростований відповідачем розрахунок позивача, визнав обґрунтованим.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 7.5 договору за прострочення виконання грошового зобов`язання, окрім пені покупець зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20% (двадцять відсотків) річних від простроченої суми.

Щодо розрахунку трьох процентів річних.

Позивач нарахував 20 (двадцять) процентів річних за загальний період прострочення з 05.01.2021 по 02.09.2021 на загальну суму 6366,69грн.

Відповідач контррозрахунку не надав; вимогу заперечив; проти факту прострочення оплати боргу за поставлений позивачем товар не заперечив; просить суд зменшити заявлений до стягнення з відповідача розмір процентів річних до 1грн.

Господарський суд неспростований відповідачем розрахунок позивача, визнав обґрунтованим.

Щодо розрахунку інфляційних втрат.

Позивач нарахував інфляційні втрати за загальний період прострочення з 05.01.2021 по 02.09.2021 на загальну суму 1305,52грн.

Відповідач контррозрахунку не надав; вимогу заперечив; проти факту прострочення оплати боргу за поставлений позивачем товар не заперечив; просить суд зменшити заявлений до стягнення з відповідача розмір інфляційних втрат до 1грн.

Господарський суд неспростований відповідачем розрахунок позивача, визнав обґрунтованим.

4. Наявність / відсутність можливості зменшити заявлені до стягнення суми пені, двадцяти процентів річних та інфляційних втрат.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні положення містяться у статті 233 Господарського кодексу України за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу і розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17 та від 22.01.2020 у справі №912/684/19.

Господарський суд оцінив в сукупності обставини справи та надані докази, врахував повну сплату відповідачем заборгованості за отриманий від позивача товар, звернув увагу на незначну кількість днів прострочення оплати, регулярність погашення заборгованості і дійшов висновку, що справедливим є зменшити розмір пені на 50% шляхом стягнення з відповідача 2292,45грн.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №924/414/19.

Господарський суд взяв до уваги, що в укладеному сторонами договорі суттєво збільшений розмір процентів річних, а позивач не надав суду доказів понесення збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану позивача внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, а тому вирішено зменшити заявлений до стягнення розмір процентів річних на 50% і стягнути 3183,35грн.

Приймаючи рішення про зменшення процентів річних, господарський суд врахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (про можливість зменшення за певних умов як розміру неустойки та штрафу, так і відсотків річних як відповідальності за час затримки розрахунку).

Інфляційні втрати зменшенню не підлягають та підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1305,52грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Господарський суд наголошує, що судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повній сумі, оскільки позивачем було заявлено правомірні вимоги про стягнення пені та відсотків річних, а зменшення судом їх розміру не впливає на відшкодування відповідачем позивачу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СПАСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ" (Україна, 51263, Дніпропетровська обл., Новомосковський р-н, село Спаське, ВУЛИЦЯ КОЗИНЦЯ, будинок 91-В; Ідентифікаційний код 43591561) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕКСТРА ФЛЕКС" (Україна, 49069, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ СЕРГІЯ ПОДОЛИНСЬКОГО, будинок 31; Ідентифікаційний код 43222219) 2292,45грн. (дві тисячі двісті дев`яносто дві грн. 45 коп.) пені; 3183,35грн. (три тисячі сто вісімдесят три грн. 35 коп.) двадцяти процентів річних; 1305,52грн. (одна тисяча триста п`ять грн. 52 коп.) інфляційних втрат; 2270,00грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.) судового збору.

В частині стягнення 2292,45грн. пені та 3183,35грн. двадцяти процентів річних відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 05.10.2021.

Суддя Н.Г. Назаренко