номер провадження справи 35/137/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2021 Справа № 908/2137/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Топчій О.А.,

за участю секретаря судового засідання Шолохової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарську справу

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, б. 5, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (49038, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, б. 108, ідентифікаційний код 40081237)

до відповідача Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. О. Матросова, б. 29-А, ідентифікаційний код юридичної особи 02909973)

про стягнення коштів

за участю представників сторін:

від позивача: Серьогіна С.В., довіреність №404 від 15.06.2021;

від відповідача: Шевченко А.Ю., довіреність №15-226 вн-21 від 27.07.2021.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернувся позивач Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» до відповідача Запорізької обласної прокуратури, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за утримання орендованого майна та прилеглої території у сумі 701 361,75 грн, інфляційні втрати у сумі 44 572,39 грн, 3% річних у сумі 24 867,32 грн, пеню у сумі 3 868,93 грн.

22.07.2021 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 908/2137/21, справу передано на розгляд судді Топчій О.А.

Ухвалою суду від 27.07.2021 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду, але не пізніше 12.08.2021, для усунення недоліків позовної заяви вказаних в ухвалі.

10.08.2021 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 12.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/2137/21 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.09.2021.

Ухвалою суду від 14.09.2021 розгляд справи відкладено на 05.10.2021.

В судому засіданні 05.10.2021 судом, в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом 5 днів.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме, програмно апаратного комплексу Акорд.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в порушення умов договору №ПР/НОР-1-18-004/НКМ-В від 22.03.2018 відповідачем не сплачено витрати балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 701 361,75 грн за період з 01.01.2019 по 21.12.2020. За порушення виконання зобов`язань по договору позивачем нараховано інфляційні втрати у сумі 44 572,39 грн, 3% річних у сумі 24 867,32 грн, пеню у сумі 3 868,93 грн.

В судовому засіданні 05.10.2021 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві. В обґрунтування заперечень посилається на те, що договір оренди №3092/д втратив свою чинність 30.06.2018, оскільки його останній раз було продовжено додатковим договором від 25.04.2018, відтак і договір про відшкодування витрат балансоутримувача також втратив свою чинність, оскільки він, відповідно до п. 7.1., укладався на строк дії договору оренди.

Також відповідач посилається на те, що позивачем не надавалися рахунки та акти виконаних робіт.

Крім того, відповідачем заявлено про застування строку позовної давності до вимоги про стягнення штрафних санкцій та пені про відшкодування витрат за період 2019 року по 22.07.2020.

Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що строк дії договору оренди не закінчився, оскільки сторонами акт приймання-передачі щодо повернення орендованого майна не підписувався, крім того, жодною із сторін не заявлялося при припинення дії договору у відповідності до п. 10.4 договору оренди.

Щодо рахунків та актів виконаних робіт зазначає, що дані документи щомісячно направлялися нарочним відповідачеві, але відповідач відмовлявся від підпису та не приймав документи до розгляду.

Щодо строку позовної давності зазначає, що штрафні санкції нараховані у відповідності до норм цивільного та господарського законодавства.

У запереченні на відповідь на відзив відповідачем категорично стверджується про неотримання від позивача рахунків та актів виконаних робіт.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

19.04.2013 між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області Орендодавець та Прокуратурою Запорізької області Орендар укладено Договір № 3092/д оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Відокремленого структурного підрозділу «Перший загін воєнізованої охорони» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (надалі Договір № 3092), за умовами п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно будівлю гаражу (літ. Г), загальною площею 134,5 кв.м.; частину адміністративної будівлі (Літ.В-2) загальною площею 1092,9 кв.м., що складається: (1) з приміщення II (приміщення з № 3 по № 17 включно) та приміщення III (приміщення з № 1 по № 21 включно) першого поверху будівлі, площею 522,2 кв.м.; (2) приміщення III (частини приміщень з № 3 по № 17 включно) другого поверху будівлі, площею 570,7 кв.м., розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 17.

Майно прийнято орендарем, про що свідчить підписаний орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем 19.04.2013 Акт приймання-передачі.

Додатковим договором від 25.04.2018 дія договору встановлена з 01 квітня до 30 червня 2018 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 було утворено Публічне Акціонерне Товариство «Українська Залізниця». Додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України затверджено перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». До нього, зокрема, увійшло Державне підприємство «Придніпровська Залізниця ().

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 було затверджено статут ПАТ «Укрзалізниця», відповідно до п. 2 якого Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до Постанови КМУ від 25.06.2014 №200. Пунктом 12 Статуту закріплено, що Товариство є юридичною особою з дня державної реєстрації.

Також, відповідно до ст. 6 до Закону України від 23.02.2012 № 4442-VІ «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

В свою чергу, 21.10.2015 відповідно до чинного законодавства відбулася державна реєстрація Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (код ЄРДПОУ -0075815). До даних «про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа увійшло й Державне підприємство «Придніпровська залізниця». Регіональна філія «Придніпровська залізниця» (код ЄДРПОУ ВП 40081237) значиться як відокремлений підрозділ юридичної особи - ПАТ «Укрзалізниця».

Згідно витягу з протоколу №1 засідання ПАТ «Укрзалізниця» від 21.10.2015 датою початку фінансово-господарської діяльності ПАТ «Укрзалізниця» було визначено 01.12.2015.

Відповідно до п. 1. ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

В п. 2 ст. 108 ЦК України встановлено, що у разі перетворення до нової юридичної особи переходить усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

18.08.2015 Міністерством інфраструктури України відповідно до ст. 107 ЦКУ було затверджено Передавальний акт ДП «Придніпровська залізниця», відповідно до якого правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків ДП «Придніпровська залізниця» після його реорганізації шляхом злиття переходить до ПАТ «Укрзалізниця».

В свою чергу, відповідно до п. 2.1 Положення про регіональну філію «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» - Філія є відокремленим підрозділом Товариства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені Товариства та в його інтересах, здійснює делеговані Товариством функції у визначеному регіоні транспортної мереж, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Товариства. Межі Філії затверджуються рішенням правління Товариства.

Таким чином ПАТ «Укрзалізниця» стало правонаступником ДП «Придніпровська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця».

Згідно з ст. 329 ЦК України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ст. 85 ГК України, ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного складеного) капіталу.

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» передбачено, що внесення нерухомого майна залізничного транспорту до статутного капіталу товариства може здійснюватися на підставі обліку майна на балансах Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту відповідно до законодавства без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно.

Враховуючи викладене, орендодавець в Договорі № 3092/д був замінений на АТ «Українська залізниця» в особі структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця».

25.10.2013 Відокремлений структурний підрозділ «Перший загін воєнізованої охорони» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» - балансоутримувач та Прокуратура Запорізької області - орендар уклали Договір № 273 про відшкодування витрат на утримання орендованого державного майна та надання комунальних послуг (надалі Договір № 273), за умовами п. 1.1. якого балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт державного нерухомого майна, орендованого Прокуратурою Запорізькї області згідно договору оренди державного нерухомого майна №3092/д від 19.04.2013, яке знаходиться за адресою: 69002, м. Запоріжжя, вул. залізнична, 17, загальною площею 1227,4 кв.м., а також утримання прибудинкової території, а Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача та виконанні вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не виходить з характеру послуг, наданих Балансоутримувачем за цим договором.

Договір № 273 втратив свою юридичну силу за Додатковою угодою № 7 з 22 березня 2018 року.

22.03.2018 ПАТ «Укрзалізниця» в особі начальника служби воєнізованої охорони регіональної філії «Придніпровська залізниця» - балансоутримувач та Прокуратура Запорізької області орендар уклали Договір № ПР/НОР-1-18-004/НКМ-В про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендаря (надалі Договір ПР/НОР), за умовами п. 1.2., 1.2. якого Орендар користується гаражом (літ.Г) загальною площею 134,5 кв.м.; частиною адміністративної будівлі (Літ.В-2) загальною площею 1092,9 кв.м., що складається: (1) з приміщення II (приміщення з № 3 по № 17 включно) та приміщення III (приміщення з № 1 по № 21 включно) першого поверху будівлі, площею 522,2 кв.м.; (2) приміщення III (частини приміщень з № 3 по № 17 включно) другого поверху будівлі , площею 570,7 кв.м.: - що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 17 та відшкодовує витрати Балансоутримовича на утримання орендованого майна та прилеглої території (експлуатаційні, адміністративні витрати, комунальні послуги, компенсацію плати додатку на землю та нерухоме майно ) пропорційно до займаної ним площі, згідно додатку № 2 до Договору.

Відповідно до п.7.1 Договору №ПР/НОР, договір набуває чинності з моменту підписання та діє протягом строку дії Договору оренди. Сторони домовились, що згідно ст. 631 ЦК України дія цього договору розповсюджується на відносини що виникли між сторонами з 01.01.2018 року і до повернення майна Орендарем Балансоотримувачу згідно з актом приймання - передачі.

Позивач посилається на те, що до теперішнього часу орендні відносини з відповідачем не припинені, орендовані приміщення не повернуті, але відповідач припинив оплату за орендоване майно та відшкодування витрат на утримання нерухомого майна з 01.01.2019, у зв`язку з чим виникла заборгованість орендаря перед АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» щодо відшкодування витрат на утримання орендованого майна та прилеглої території у розмірі 701 361,74 грн, а саме: за опалення приміщення - 233 036,59 грн.; земельний податок - 137 488,67 грн. та податок на нерухоме майно - 30 836,48 грн.

14.04.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією № НОР-1-4/621, якою просив вжити заходів щодо погашення заборгованості у сумі 701 361,72 грн.

У відповіді на претензію від 27.04.21 № 34-121 Запорізька обласна прокуратура відмовилась від сплати заборгованості, посилаючись на припинення чинність договорів оренди та відшкодування витрат.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині відшкодування витрат на утримання орендованого майна стала підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості в примусовому порядку.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду. У разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

Щодо посилань відповідача на закінчення строку договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося, п.7.1 Договору № ПР/НОР-1-18-004/НКМ-В, договір набуває чинності з моменту підписання та діє протягом строку дії Договору оренди. Сторони домовились, що згідно ст. 631 ЦК України дія цього договору розповсюджується на відносини що виникли між сторонами з 01.01.2018 року і до повернення майна Орендарем Балансоотримувачу згідно з актом приймання - передачі.

Пунктом 10.4 Договору оренди №3092/д сторони передбачили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той саме термін і на тих саме умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформлюються договором про зміни, який є невід`ємною частиною договору.

За умовами ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Сторонами акт приймання-передачі щодо повернення майна не підписувався, при цьому відповідачем не заперечується, що він продовжує користуватися майном, що є предметом договору оренди №3092/д.

Пунктом 2.1.5 договору №ПР/НОР визначено обов`язок балансоутримувача щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, надавати на підпис орендарю рахунок та акт виконаних робіт (послуг) згідно фактично наданих послуг.

Пунктом 2.2.3 зазначеного договору визначено обов`язок орендаря не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату на рахунок балансоутримувача за утримання та обслуговування орендованого майна та прилеглої території згідно виставленого рахунку фактично наданих послуг.

В додатку №2 до договору визначено розмір щомісячних платежів по відшкодуванню витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та прилеглої території.

При цьому, судом посилання відповідача на неотримання рахунків та актів виконаних робіт (наданих послуг) судом не приймаються, оскільки неотримання зазначених документів не звільняє орендаря від обов`язку здійснювати всі платежі визначені договорами оренди та відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна.

За викладених обставин, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за утримання орендованого майна та прилеглої території у сумі 701 361,75 грн підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 44 572,39 грн, 3% річних у сумі 24 867,32 грн, пеню у сумі 3 868,93 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У ч. ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 4.2. Договору №ПР/НОР сторони узгодили, що за несвоєчасні розрахунки згідно п. 2.2.3 Договору Орендар сплачує на користь Балансоутримувача пеню в розмірі подвійної облі5кової ставки НБУ на дату нарахування пені за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 № 10/25, від 04.07.2011 № 13/210/10, від 12.09.2011 № 6/433-42/183, від 14.11.2011 № 12/207, від 23.01.2012 №37/64.

Велика Палата Верховного Суду постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 зробила правовий висновок, що стаття 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Відповідно, до роз`яснень, що містяться в Постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року по справі № 910/8904/17, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з правовим висновком, що наводиться в Постанові ВСУ від 26 квітня 2017 року № 3-1522гс16, за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічні висновки наведені також і в Постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 р. по справі № 642/493/17-ц та Постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року по справі № 359/10225/16-ц.

Перевіривши заявлені до стягнення суми пені, інфляційних втрат та 3% річних та періоди їх нарахування, судом встановлено, що розрахунки виконано вірно, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Сторонами надано всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Дослідивши надані сторонами докази у розрізі приписів норм чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Крім того, позивач за подання позову про стягнення з відповідача суми 774 670,39 грн мав сплатити судовий збір у розмірі 11620,06 грн, натомість ним сплачено 12 790,50 грн. На підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» поверненню позивачеві з Державного бюджету України підлягає судовий збір у розмірі 1 170,44 грн , про що буде постановлено відповідну ухвалу після звернення позивача з заявою про повернення зайво сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. О. Матросова, б. 29-А, ідентифікаційний код юридичної особи 02909973) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, б. 5, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (49038, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, б. 108, ідентифікаційний код 40081237) заборгованість за утримання орендованого майна та прилеглої території у сумі 701 361,75 грн (сімсот одна тисяча триста шістдесят одна гривня 75 коп.), інфляційні втрати у сумі 44 572,39 грн (сорок чотири тисячі п`ятсот сімдесят дві гривні 39 коп.), 3% річних у сумі 24 867,32 грн (двадцять чотири тисячі вісімсот шістдесят сім гривень 32 коп.), пеню у сумі 3 868,93 грн (три тисячі вісімсот шістдесят вісім гривень 93 коп.), судовий збір у сумі 11 620,06 грн (одинадцять тисяч шістсот двадцять гривень 06 коп.)

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Запорізької області протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11 жовтня 2021 року.

Суддя О.А. Топчій