УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

м. Київ

12.10.2021Справа № 910/12444/21

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ" (04112, м. Київ, вул. І. Сікорського, 8, ідентифікаційний код 38750239)

Про забезпечення позову

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ" (04112, м. Київ, вул. І. Сікорського, 8, ідентифікаційний код 38750239)

До 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Промислові інвестиції" (04053, м. Київ, провулок Несторівський, 6, ідентифікаційний код 33640219)

2) Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "НАДРА" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17)

3) Товариство з обмеженою відповідальністю "КОРОРА" (01034, м. Київ, вул. Рейтарська, 35-А)

4) Публічного акціонерного товариства "Місто Банк" (65009, м. Одеса, Фонтанська дорога, 11, )

За участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - 4 - Приватного нотаріуса Кузьмича Василя Миколайовича Київського міського нотаріального округу (01135, м. Київ, вул. Андрющенка Григорія, 6-Г, кв.1)

Про визнання недійсним нікчемного правочину, договорів купівлі-продажу нерухомого майна та іпотечного договору, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності

Суддя Бондаренко-Легких Г.П.

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - позивач) 02.08.2021 звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції» (далі - відповідач-1), Публічного акціонерного товариства комерційний банк «НАДРА» (далі - відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРОРА» (далі - відповідач-3) та до Публічного акціонерного товариства «Місто Банк» (далі - відповідач 4) про визнання недійсним нікчемного правочину, договорів купівлі-продажу нерухомого майна та іпотечного договору, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.06.2020 між позивачем та відповідачем-2 за результатами відкритих торгів (аукціону) укладено договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого позивач набув у власність майнові права щодо нерухомого майна: двокімнатна квартира загальною площею 76, 2 кв.м., житловою - 41, 8 кв.м, що знаходиться в м. Київ, вулиця Гончара Олеся, будинок 32в, квартира 29.

Проте, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №26 від 05.02.2015 на підставі постанови Правління НБУ №83 від 05.02.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства комерційний банк «НАДРА» до категорії неплатоспроможних» запроваджено з 06.02.2015 тимчасову адміністрацію відповідача-2.

04.02.2015 між відповідачем-2 та відповідачем-1 був укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартира). 18.02.2015 між цими сторонами був укладений основний договір купівлі-продажу (реєстровий №20) щодо квартири в м. Київ, вулиця Гончара Олеся, будинок 32В.

26.05.2015 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію відповідач-2 здійснення ліквідації надіслало відповідачу-1 рішення № 1-5-12845 про нікчемність правочину.

Таким чином, позивач стверджує про нікчемність договору купівлі-продажу майна від 18.11.2015 укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В подальшому позивачу стало відомо, що майно неодноразово переходило до різних власників, так 28.12.2016 до відповідача-3 на підставі договору купівлі-продажу (реєстровий №2809) та 26.12.2017 до відповідача-4 на підставі договору іпотеки від 13.01.2017 (реєстровий № 6).

В зв`язку із викладеним, позивач стверджує, що укладений договір купівлі-продажу від 18.02.2015 порушує його права, а також внаслідок недійсності цього договору недійсними є укладені після нього всі інші договори, а саме: 1) договір купівлі-продажу від 28.12.2016 укладений між відповідачем-1 та відповідачем-3 (реєстровий №2809); 2) іпотечний договір від 13.01.2017 укладений між відповідачем-3 та відповідачем-4 (реєстровий № 6) в частині надання в іпотеку квартири №29.

У зв`язку з викладеним позивач просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу майна від 18.11.2015, посвідчений ПН КМНО Левінець В.Ю., укладений між ТОВ «КУА «ПРОМИСЛОВІ ІНВЕСТИЦІЇ» (відповідач-1) та ПАТ «КБ «НАДРА» (відповідач-2) за реєстровим №20;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 28.12.2016, посвідчений ПН КМНО Бондар Т.М. за реєстровим № 2809 укладений між ТОВ «КОРОРА» (відповідач-3) та ТОВ «КУА «ПРОМИСЛОВІ ІНВЕСТИЦІЇ» (відповідач-1);

- визнати недійсним іпотечний договір, серія та номер 6, виданий 13.01.2017, видавник: приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В., укладений ПАТ «МІСТО БАНК» (відповідач-4) з ТОВ «КОРОРА» (відповідач-3) в частині надання в іпотеку квартири № 29;

- визнати протиправним та скасувати прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Кузьмич Василем Миколайовичем, Київський міський нотаріальний округ рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ПАТ «МІСТО БАНК» (відповідач-4).

Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати (судовий збір).

Разом з позовною заявою, позивачем подано клопотання про витребування доказів, а саме договору від 18.11.2015, який позивач вважає нікчемним, а також оскаржуваних договорів та матеріали реєстраційної справи, за якою було зареєстровано право власності за відповідачем-4.

Крім того, позивачем також подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просив вжити наступні заходи до забезпечення позову:

- заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", нотаріусам (приватним та державним), громадянам України, які мають вищу освіта за спеціальністю правознавство, відповідають кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебувають у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав - виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, державними та/або приватними виконавцями, у разі накладення таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону, вчиняти дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що належать на праві власності Публічному акціонерному товариству "Місто Банк" (відповдіач-4), спрямованих на їх відчуження, зміну та/або припинення чи обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме:

- заборонити вчиняти реєстраційні дії щодо двокімнатної квартири загальною площею 76,2 кв.м., що знаходиться в м. Києві, вул. Гончара Олеся, буд. 32-в, № 29 (РНОНМ 91 (далі квартира № 29).

Необхідність вжиття заходів до забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що з огляду на подані ним матеріали та вчинені оборудки з нерухомим майном, а саме квартирою № 29 в минулому, свідчать про те, що відчуження відповідачем-4 нерухомого майна (квартира № 29 по вул. О. Гончара, 32-в, загальною площею 76,2 кв. м.), можуть суттєво утруднити чи унеможливити виконання рішення у даній справі. Позивач також стверджує, що на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 24.06.2021 року було розміщено оголошення про проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу активів, що обліковуються на балансі ПАТ "Місто Банк" (відповідач-4), визначених рішенням Фонду № 631/21 від 09.06.2021 року, зокрема, і двокімнатної квартири площею 73, 4 кв.м., що знаходиться в м. Києві, вул. Гончара Олеся, буд. 32-в, № 31.

05.08.2021 суд відмовив позивачу у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову у справі, про що постановив відповідну ухвалу, в якій навів мотиви та обґрунтування прийнятого процесуального рішення.

06.08.2021 Суд залишив позовну заяву без руху, надав позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків з моменту отримання ухвали.

19.08.2021 від позивача поштою надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали від 06.08.2021. Позивачем в цілому усунуто усі недоліки визначені ухвалою від 06.08.2021 про залишення позовної заяви без руху.

26.08.2021 Суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, ухвалив розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 14.09.2021, відмовив позивачу у задоволенні клопотання про витребування доказів, та задовольнив заяву позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - 4 - Приватного нотаріуса Кузьмича Василя Миколайовича Київського міського нотаріального округу, про що постановив відповідну ухвалу, в якій навів мотиви та обґрунтування прийнятих процесуальних рішень.

08.09.2021 від позивача надійшла заява про усунення недоліків на виконання вимог суду.

13.09.2021 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

В судовому засіданні 14.09.2021 суд на місці ухвалив відкласти розгляд клопотання позивача про витребування доказів до наступного підготовчого засідання у справі, яке призначив на 28.10.2021.

28.09.2021 від відповідача - 2 надійшов відзив на позовну заяву.

04.10.2021 (під час перебування судді Бондаренко - Легких Г.П. у відпустці) від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме:

- заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначених Законом України «про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, (нотаріусам (приватним та державним); громадянам України, які мають вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідають кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебувають у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав - виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації; державними та/або приватними виконавцями - у разі накладення таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону), вчиняти дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що належать на праві власності відповідачу - 4, а саме Публічному акціонерному товариству "Місто Банк", спрямованих на їх відчуження, зміну та/або припинення чи обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме:

- заборонити вчиняти реєстраційні дії щодо двокімнатної квартири загальною площею 76,2 кв.м., що знаходиться в м. Києві, вул. Гончара Олеся, буд. 32-в, № 29 (РНОНМ 91 (далі квартира № 29).

Необхідність вжиття заходів до забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що відповідно до повідомлення розміщеного на офіційному сайті Прозорро продажі позивачу стало відомо, що на 05.10.2021 призначено проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу активів, що обліковуються на балансі АТ «Місто Банк», визначених рішенням Фонду № 910/21 від 22.09.2021, зокрема, двохкімнатної квартири загальною площею 76, 2 кв.м., житловою - 41, 8 кв.м., що знаходиться в м. Києві, вулиця Гончара Олеся, будинок 32в, квартира 29; РНОНМ 91. Реалізація квартири на аукціоні призведе до порушення прав як ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» так і особи, якою дане майно буде придбано та матиме наслідком чисельні судові спори з даного приводу, та може унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, оскільки позивач має намір після розгляду справи судом по справі набути у власність квартиру, загальною площею 76, 2 кв.м., житловою - 41, 8 кв.м., що знаходиться в м. Києві, вулиця Гончара Олеся, будинок 32в, квартира 29.

Оскільки заява позивача про забезпечення позову надійшла до суду під час перебування судді Бондаренко - Легких Г. П. у відпустці, розгляд вказаної заяви здійснюється судом у строки встановлені процесуальним законом, облік яких починається з моменту виходу судді із відпустки (з першого робочого дня судді).

Судом встановлено, що подана заява про забезпечення позову відповідає по формі та змісту, вимогам статей 138 та 139 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), оплачена судовим збором, а отже підлягає розглядові по суті.

Суд, вивчивши матеріали заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, дослідивши додані до заяви докази, а також врахувавши предмет позову, подані обґрунтування необхідності вжиття заходів до забезпечення позову, приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає та у її задоволенні належить відмовити, виходячи з наступного.

I. Нормативне обґрунтування вжиття заходів до забезпечення позову

Згідно зі статтею 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, серед іншого, позов забезпечується: накладанням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; встановленням обв`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосовувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголосив на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Отже, аналізуючи положення чинного процесуального господарського законодавства, в системному аналізі з обов`язковими нормами міжнародного права, а також з огляду на практику Верховного суду, суд приходить до висновку, що для вжиття заходів до забезпечення позову існує декілька визначених законом передумов.

Однією з умов (підстав) застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Другою самостійною умовою (підставою) для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

II. Висновки суду

Суд зазначає, що предметом позову у справі є визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а також договору іпотеки цього майна з посиланням на нікчемність правочинну, за яким відповідач-1 набув прав власності на спірне нерухоме майно квартира № 29 по вул. О. Гончара, 32-в, загальною площею 76,2 кв. м.) відповідно до норм статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Позивач обґрунтовує своє порушене право тим, що він набув майнових прав на спірне нерухоме майно відповідно до договору від 16.06.2020 купівлі-продажу майнових прав, укладеного між ПАТ "КБ "Надра" та позивачем, які є відмінними від права власності (п. 1.1 договору), тобто позивач прав власності на нерухоме майно не набув, а лише йому було продано майнові права на нерухоме майно.

В предметі вказаного договору від 16.06.2020 зазначено, що позивачу передаються у власність майнові права на нерухоме майно (квартира № 29 по вул. О. Гончара, 32-в, загальною площею 76,2 кв. м.), які виникли у продавця та були припинені на підставі попереднього договору від 04.02.2015 та акцепту пропозиції про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, який було віднесено до категорії нікчемних згідно повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за №1-5-12845 від 26.05.2015.

Отже, прав власності на нерухоме майно відповідно до умов договору від 16.06.2020 позивач не набув. І навіть, у разі задоволення позовних вимог у даній справі, які заявлені позивачем як немайнові, а саме щодо визнання недійсним договорів та скасування реєстрації прав власності на нерухоме майно за відповідчем-4, позивач не набуде права власності на нерухоме майно, а отже посилання позивача на те, що відновлення його прав буде неможливо, а виконання рішення буде утруднене, не знайшли свого підтвердження за поданими доказами.

Разом з тим, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності за на квартиру (квартира № 29 по вул. О. Гончара, 32-в, загальною площею 76,2 кв. м.) з грудня місяця 2017 року зареєстровано за ПАТ "Місто Банк", який зараз знаходиться в процедурі ліквідації.

Тобто, відповідно до даних Реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач-4 з грудня 2017 року по теперішній час (майже чотири роки) є власником нерухомого майна. Суд також зазначає, що відповідач-4 знаходиться як банківська установа в процедурі ліквідації, а отже щодо відчуження належного йому нерухомого майна законом встановлена спеціальна процедура.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Суд зазначає, що обґрунтування заяви саме можливістю відчуження належного на праві власності відповідачу-4 нерухомого майна, яке знаходиться у власності відповдіача-4 з 2017 року, та який знаходиться в процедурі ліквідації, не співвідноситься з предметом позову у даній справі, зокрема, про визнання правочинів недійсними, і відсутністю у позивача права власності на нерухоме майно, при цьому у разі задоволення позову, позивач автоматично не набуде право власності на відповідне нерухоме майно.

Враховуючи предмет та підстави позовних вимог у даній справі, суд дійшов висновку, що ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" не наведено достатнього обґрунтування наявності реальної загрози ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених майнових прав та інтересів заявника, за захистом яких він звернувся, у випадку задоволення позову.

Крім того, позивач просить заборонити невизначеному колу осіб, які є державними реєстраторами та особами, на яких покладено функції державних реєстраторів, а також приватним та державним виконавцям вчиняти дії, вчинення яких покладено на цих осіб чинним законодавством та вчинення яких в рамках закону є законодавчо визначеними повноваженнями даних осіб, а тому така вимога не є адекватною заявленим позовним вимогам та протирічить як нормам процесуального права, так і нормам матеріального права (спеціальних законів про державну реєстрацію та виконавче провадження).

Відтак, заявником не наведено достатніх, належних та допустимих у розумінні вищенаведених положень ГПК України обґрунтувань необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 910/12444/21 (надійшла до суду 04.10.2021 року) відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Г.П. Бондаренко-Легких