ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021 Справа № 917/1152/21

м. Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Масла та Мастила", вул.Кагамлика, 82, м.Полтава, 36008

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаранттранссервіс", вул.Опитна, 104а, м.Полтава, 36029

про стягнення 167 367,53 грн.

Суддя Паламарчук В.В.

Секретар судового засідання Рожко О.П.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: адвокат Ковтун О.П.

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Масла та Мастила" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаранттранссервіс" про стягнення 167 367,53 грн. за Договором поставки №1 від 08.01.2019р., а саме: 149 160,00 грн. - основної заборгованості, 15 957,23 грн. - пені, 2 250,30 грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 26.07.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/1152/21 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

19.08.2021 р. до суду на дійшов відзив на позовну заяву (вхід. №9120), в якому міститься клопотання відповідача про розгляд справи 917/1152/21 з викликом сторін.

За ухвалою суду від 25.08.2021 призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 28.09.2021р.

06.09.2021 р. позивач надав відповідь на відзив (вхід. №9926) та копії платіжних доручень.

В судове засідання 28.09.2021 представник позивача не з`явився.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Згідно з ч.1,8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, господарський суд ВСТАНОВИВ:

08.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Масла та Мастила» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гаранттранссервіс» (Покупець) укладено Договір поставки № 1 (далі - Договір, а.с. -15).

Згідно п. 1.1. Договору поставки №1 від 08 січня 2019 року, Постачальник зобов`язується передати Покупцеві у власність оливи, мастила, технічні рідини та інше, визначені у п. 1.2. цього Договору (надалі іменується «Товар»), а Покупець зобов`язується своєчасно й належним чином у порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти та оплатити цей Товар.

Найменування, асортимент, ціна, одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, узгоджені з покупцем визначаються у рахунках та вказуються у видаткових накладних завірених підписом повноважного представника Покупця, що є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору покупець здійснює оплату вартості узгодженої партії поставленого Товару на підставі рахунку, пред`явленого до оплати постачальником у формі попередньої оплати повної вартості узгодженої партії Товару (п. 3.2 Договору).

У разі порушення строків оплати вартості відповідної партії Товару, що встановлені в п. 3.2 цього Договору, постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня. У разі, якщо прострочка платежу триватиме більше одного місяця, постачальник матиме право, крім стягнення передбаченого договором штрафу і пені додатково стягнути з покупця 3% річних від простроченої суми за весь період прострочення (п. 7.2, 7.3 Договору).

У відповідності до пункту 8.1. Договору поставки №1 від 08 січня 2019 року, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє по 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань за цим Договором, в залежності від того, яка з цих подій настане раніше.

Позивач зазначає, що протягом червня - грудня 2019 року відбувалися поставки Товару для Покупця. Протягом вказаного періоду Покупцю було поставлено Товару на суму 306 924, 00 грн. В позовній заяві зазначено, що вказане підтверджується рахунками, видатковими накладними, довіреностями на отримання Товару підписані керівником та бухгалтером ТОВ «Гаранттранссервіс».

Однак, до позовної заяви позивач надає видаткові накладні та довіреності на отримання ТМЦ (а.с. - 16-38). Рахунки до позовної заяви не надані.

За даними позивача, з суми 306 924, 00 гривень Покупцем фактично погашено заборгованість частково, а саме сплачено суму 157 764, 00 грн. Вказаний факт представником відповідача не заперечується.

Тому, на думку позивача, з 2019 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «Гаранттранссервіс» рахується основна сума заборгованості в розмірі 149 160, 00 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Крім того, позивач на підставі п. 7.2, 7.3 нарахував та просить стягнути з відповідача 15957,23 грн. пені та 2250,30 грн. 3% річних.

У відзиві на позовну заяву відповідач факт поставки товару не заперечує, але вважає строк оплати поставленого товару не настав, оскільки позивач, в порушення п. 3.1 Договору не виставив рахунків на оплату та як наслідок відсутні підстави для нарахування пені та 3% річних.

При винесенні рішення, суд виходить з такого:

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу (поставки).

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 4 ст. 265 ГК України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (ч. 6 ст. 265 ГК України).

Частинами 1 та 2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

За встановленими обставинами, позивачем, без дотримання п. 3.2 Договору, поставлено товар відповідачу. Відвантаження товару підтверджується видатковими накладними, підписаними уповноваженими особами сторін та скріпленою печатками та довіреностями на отримання ТМЦ на загальну суму 306924,00 грн (а.с. - 16-38).

Поставка товару підтверджується наступними видатковими накладними: №608 від 12.06.2019р., №613 від 25.06.2019р., №615 від 26.06.2019р., №616 від 27.06.2019р., №709 від 15.07.2019р., №711 від 16.07.2019р., №713 від 16.07.2019р., №806 від 16.08.2019р., №809 від 20.08.2019р., №904 від 10.09.2019р., №905 від 11.09.2019р., №906 від 11.09.2019р., №908 від 13.09.2019р., №910 від 16.09.2019р., №915 від 18.09.2019р., №916 від 18.09.2019р., №918 від 20.09.2019р., №1011 від 25.10.2019р.

Факт поставки товару відповідачем не заперечується.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 692 ЦК України та встановлені судом обставини щодо поставки товару позивачем відповідачу без дотримання умов договору щодо попередньої оплати товару, суд приходить до висновку, що обов`язок відповідача щодо оплати товару, в силу приписів ст. 692 ЦК України, виник з моменту прийняття товару та товаророзпорядчих документів. Таким чином, строк оплати товару є таким, що настав, в зв`язку з чим, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача 149160,00 грн. заборгованості.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та пені, то суд відмовляє в задоволенні, оскільки позивачем не надано належного розрахунку даних вимог з зазначенням того, яка саме видаткова накладна оплачена відповідачем та коли. Вказане позбавляє суд можливості встановити правильність нарахованих позивачем 3% річних та пені, зокрема прослідкувати дотримання приписів ч. 6 ст. 232 ГК України та інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з приписами ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання позивачем доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Позивач, вказаним правом не скористався, обґрунтування нарахованої суми 3% річних та пені - не надав. За даних обставин, позовні вимоги в частині стягнення 15957,23грн. - пені та 2250,30 грн. - 3% річних - задоволенню не підлягають.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаранттранссервіс" (вул.Опитна, буд. 104А, м.Полтава, 36029, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Масла та Мастила" (вул. Кагамлика, 82, м.Полтава, 36008, ) 149160,00 грн. - заборгованості, 2237,37 грн. - судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити в задоволенні.

4. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 05.10.2021р.

Суддя В.В. Паламарчук