ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06.10.2021 Справа № 908/1984/21

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Запорізького державного медичного університету, (69035, м. Запоріжжя, пр. Маяковського, буд. 26; ідентифікаційний код юридичної особи 02010741)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТІК», (юридична адреса: 79044, Львівська область, м. Львів, вул. Єфремова, буд. 84, кв. 1Б; поштова адреса: 79018, Львівська область, м. Львів, вул. Олени Степанівни, буд. 46/1; ідентифікаційний код юридичної особи 39046990)

про стягнення 36970,63 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

Без виклику представників сторін

УСТАНОВИВ

01.10.2021 на адресу господарського суду Запорізької області згідно постанови Центрального апеляційного господарського суду від 22.09.2021 у справі № 9058/1984/21 за встановленою підсудністю надійшла справа № 908/1984/21 за позовом Запорізького державного медичного університету, м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «КОНДОР ЛОГІСТІК», м. Львів про стягнення 36970,63 грн. заборгованості за договором про закупівлю товару за державні кошти № 087Т-19 від 14.03.2019, в тому числі 36424,27 грн. оплати за неотриманий товар (нафтопродукти) та 546,36 грн. пені.

Згідно Витягу з протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 01.10.2021 справу № 908/1984/21 передано на розгляд судді Зінченко Н.Г.

Разом з позовною заявою Запорізьким державним медичним університетом, м. Запоріжжя подано заяву про забезпечення позову вих. № 05/2112 від 30.06.2021 (вх. № 141/08-11/21 від 08.07.2021).

В заяві про забезпечення позову Запорізький державний медичний університет, м. Запоріжжя просить суд на підставі ст., ст. 136-139 ГПК України в якості забезпечення позову накласти арешт на грошові кошти в межах суми стягнення в розмірі 36970,63 грн., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТІК» та обліковуються на банківських рахунках в усіх банківських установах або інших кредитно-фінансових установах на території України до набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на ті обставини, що відповідачем вчиняються дії, які свідчать про умисне ухилення ним від належного виконання зобов`язань за договором про закупівлю товару за державні кошти № 087Т-19 від 14.03.2019. У зв`язку із цим, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, щодо яких ним подано відповідну заяву, в подальшому може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Також позивач просить суд врахувати, що до відповідача пред`явлені позови про стягнення заборгованості іншими суб`єктами господарської діяльності та вирішуються питання про порушення кримінальних проваджень.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

У відповідності до ч. 4 цієї ж статті заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно зі ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши та оцінивши, відповідно до ст. 86 ГПК України, матеріали справи № 908/1984/21 у їх сукупності, суд вважає подану заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню судом, виходячи з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства.

Виходячи зі змісту чинного процесуального закону, забезпечення позову це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач (заявник) повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Проте, в порушення вище наведених вимог закону, позивачем при зверненні до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позу у справі № 908/1984/21 не надано належних і допустимих доказів, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, на підтвердження умисного вчинення відповідачем дій, спрямованих на свідоме ухилення від належного виконання зобов`язань за договором про закупівлю товару за державні кошти № 087Т-19 від 14.03.2019.

Тому самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Стосовно посилань позивача щодо того, що відносно відповідача порушені інші справи за позовами інших суб`єктів господарської діяльності, то суд зауважує, що при вирішені кожного конкретного спору суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

На рівні національної правової системи відповідне положення кореспондується з приписами ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, відповідно до яких кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

З урахуванням викладеного, забезпечення права на ефективний спосіб захисту позивача не може виправдовувати втручання у право відповідачів на мирне володіння своїм майном, у зв`язку з поданням необґрунтованої заяви про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно останніх.

Таким чином, всупереч положенням ст., ст. 74, 76, 77 ГПК України прокурором належними та допустимими доказами не підтверджено наявності підстав для забезпечення позову. За таких обставин, у задоволенні заяви прокурора про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що у поданій заяві про забезпечення позову позивачем не зазначено пропозицію щодо зустрічного забезпечення, що свідчить, що заява оформлена без додержання усіх вимог, передбачених статтею 139 ГПК України.

Керуючись ст., ст. 73, 74, 86, 137, 140, 234, 235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ

В задоволенні заяви Запорізького державного медичного університету, м. Запоріжжя про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 908/1984/21 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 06.10.2021.

Електронна адреса господарського суду Запорізької області: inbох@zp.arbitr.gov.ua, телефон контакт-центру 0-800-501-492.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 261 цього Кодексу.

Суддя Н.Г. Зінченко