ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" вересня 2021 р. Cправа №902/252/21

Господарський суд Вінницької області в складі судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", с.Крупець Славутського району Хмельницької області

до Фермерського господарства "Максіма", с.Лісове Барського району Вінницької області

про стягнення 688732,85 грн неустойки в зв`язку з неналежним виконанням договору купівлі - продажу

та зустрічним позовом Фермерського господарства "Максіма", с.Лісове Барського району Вінницької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", с.Крупець Славутського району Хмельницької області

про розірвання договору купівлі-продажу майбутнього врожаю

учасники процесу:

представник позивача: Стельмах Ю.М., діє на підставі довіреності,

представник відповідача: Олійник О.Л., діє на підставі ордера.

ВСТАНОВИВ :

16.03.2021 на адресу Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" про стягнення з Фермерського господарства "Максіма" неустойки, а саме: 170888,6 грн пені; 10% штрафу за затримку поставки товару на 15 днів в розмірі 172614,75 грн та 20% штрафу за затримку поставки товару на 30 днів в розмірі 345229,50 грн. Ціна позову визначена позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи №1 від 08.07.2020 в частині поставки обумовленого товару.

Ухвалою суду від 22.03.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/252/21, вирішено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

11.05.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та незаконними. Обґрунтовуючи вказану позицію останній вказує, що застосування до нього штрафних санкцій є необґрунтованим у зв`язку з тим, що на виконання взятого на себе зобов`язання щодо поставки товару вплинув ряд обставин, які не залежали від волі відповідача. Фермерським господарством "Максіма" вжито достатніх заходів для виконання взятих на себе зобов`язань за договором від 08.07.2020, а також з метою унеможливлення настання для позивача негативних наслідків у вигляді збитків повідомлено про неможливість виконання умов договору в термін до 30.11.2020 та запропоновано перенести термін виконання зобов`язань на 30.11.2021.

Окрім того, 11.05.2021 відповідачем до суду подано зустрічну позовну заяву про розірвання договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 08.07.2020, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" та Фермерським господарством "Максіма". Обґрунтовуючи вказану вимогу позивач за зустрічним позовом зазначає, що мали місце істотні зміни обставин, пов`язані із несприятливими погодними умовами та у зв`язку із запровадженням карантину і обмежувальних заходів урядом України. На підтвердження викладеного останній надає висновок Торгово-промислової палати України від 09.04.2021 за №1024/1.2.

17.05.2021 судом постановлено ухвалу про прийняття до спільного розгляду з первісним позовом у справі №902/252/21 зустрічний позов Фермерського господарства "Максіма" б/н від 06.05.2021.

18.05.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що єдиним доказом настання форс-мажору є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України, який у відповідача відсутній. Окрім того, згідно п.8.3. Договору сторони домовилися, що відсутність/пошкодження врожаю у продавця з будь-яких причин (в т.ч. несприятливі погодні умови) не є форс-мажорними обставинами для цілей даного договору, оскільки він може бути виконаний продавцем як шляхом поставки зерна, так і придбаного на ринку. Стосовно посилання відповідача на факт знищення урожаю позивач зазначає, що у звіті про площі та валові збори с/г культур у 2020 році форма 29-сг ФГ "Максіма" задекларував, що на посівній площі 70 га, обсяг виробництва кукурудзи становить 2 460,20 центнер, що становить 246,2 тонни. Таким чином, позивач вважає, що вказаний доказ підтверджує те, що відповідач заявляючи про те, що урожай кукурудзи було знищено вводить суд в оману і подає до суду неналежні докази.

02.06.2021 на електронну адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву із запереченнями ТОВ "Суффле Агро Україна" відносно позовних вимог ФГ "Максіма". Зокрема, позивач за первісним позовом вважає, що оскільки ФГ "Максіма" не зазначило у позові наявності одночасно всіх чотирьох умов, передбачених ч.2 ст. 652 ЦК України, та не надало доказів настання таких обставин, вказана норма не підлягає застосуванню до даних відносин.

12.08.2021 судом постановлено ухвалу (із занесенням до протоколу судового засідання) про оголошення перерви в судовому засіданні до 22.09.2021.

На визначену судом дату (22.09.2021) з`явились представники обох сторін.

Під час судового засідання, 22.09.2021, представник позивача за первісним позовом підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, натомість проти вимог зустрічного позову заперечив. Представник відповідача за первісним позовом проти задоволення первісного позову заперечив, водночас просив суд задовольнити вимоги зустрічної позовної заяви.

Після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати та орієнтовний час повернення - 23.09.2021.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення (23.09.2021) представники сторін в судове засідання не з`явилися.

Розглянувши матеріали господарської справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються первісний та зустрічний позови, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

08.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (далі по тексту також - Покупець, позивач) та Фермерським господарством "Максіма" (далі по тексту також - Продавець, відповідач) укладеного Договір купівлі - продажу майбутнього врожаю кукурудзи №1 (далі по тексту також - Договір).

Згідно предмету договору продавець зобов`язується поставити покупцю товар в строки, передбачені договором, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2. договору сторони погодили залікову вагу/кількість та ціну товару, а також загальну вартість договору, яка становить з ПДВ 1 726 147,50 грн, що еквівалентно 64050,00 доларів США.

Згідно з п.3.1. договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ відповідно до ІНКОТЕРМС 2010/2020. Місцем поставки є будь-який із портових терміналів (надалі - Зерновий склад) на цілковито одноособовий вибір покупця в наступних портах: Одеському, Південному, Чорноморську. Покупець зобов`язаний завчасно повідомляти продавця у будь-який зручний спосіб (у тому числі засобами електронного зв`язку) про місце поставки. За додатковою угодою сторін, поставка товару також можлива на умовах EXW (елеватор Продавця) у відповідності до ІНКОТЕРМС 2010.

Пунктом 3.3. Договору сторони узгодили, що продавець зобов`язується здійснити поставку всього об`єму товару у строк до 30.11.2020.

Продавець зобов`язаний поставляти товар вантажними автомобілями або залізничним транспортом (хопер-вагони зерновози). Для оптимізації поставки, об`єм, термін та місце поставки кожної партії може додатково узгоджуватися представниками сторін у будь-який прийнятний спосіб - письмовий, електронна пошта, переговори тощо. Дана норма жодним чином не змінює обов`язку продавця поставити весь погоджений об`єм товару в погоджений строк, оскільки приймання товару в сезон врожаю здійснюється покупцем цілодобово (п.3.4. договору).

Пунктами 5.3, 5.4. договору погоджено, що товар вважається переданим продавцем за кількістю після підписання видаткової накладної в передбаченому законодавством порядку. Поставка товару на умовах EXW здійснюється відповідно до порядку переоформлення права власності на зерно на зерновому складі. Усі складські документи повинні відповідати вимогам Положення про обіг складських документів на зерно, затвердженого Наказом Мінагрополітики України від 27.06.2003 № 198, та іншим вимогам законодавства. Товар вважається переданим продавцем за кількістю, вказаною у складській квитанції. Товар вважається переданим продавцем покупцю за якістю відповідно до посвідчення якості (форма № 47), виданим Зерновим складом (із можливістю застосування п. 5.2. договору).

Відповідно до п.7.1. договору він набирає чинності з моменту його підписання і скріплення печатками сторін, та діє до моменту виконання сторонами усіх своїх обов`язків за договором.

Як слідує з матеріалів справи, 12.11.2020 позивач за первісним позовом направив на електронну пошту відповідача () інструкцію для відвантаження кукурудзи автотранспортним та залізничним транспортом, а також зразок товаро-транспортної накладної для виконання форвардного контракту. Зокрема вказано, що поставка товару здійснюється на термінал ТОВ "Транссервіс 2008", в квоту SOUFFLET NEGOSE S.A.S, експортер вантажу ТОВ "Суффле Агро Україна", пункт розвантаження: Одеська область, Овідіопільський район, с. Молодіжне, вул. Залізнична, 3, переадресування вантажу: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 1.

27.10.2020 позивач за первісним позовом звернувся до відповідача з листом №1 з проханням виконати умови договору належним чином та в установлені у ньому строки поставити обумовлений товар.

В матеріалах справи наявний лист-повідомлення за підписом директора ФГ "Максіма" з пропозицією ТОВ "Суффле Агро Україна" внести корективи у строки виконання договору та укласти додаткову угоду з пролонгуванням термінів на 2021 рік.

24.02.2021 позивачем за первісним позовом надіслано на адресу відповідача вимогу виконати зобов`язання щодо поставки обумовленого товару не пізніше 01.03.2021 чи сплатити пеню та штрафи згідно Договору №1 від 08.07.2020 в сумі 654 209,60 грн.

У відповідь на вимогу відповідач надіслав лист, в якому повідомив, що не має змоги ні поставити товар на умовах визначених у Договорі № від 08.07.2020, ні купити його на ринку сільгосппродукції в Україні. При цьому ФГ "Максіма" звертається до ТОВ "Суффле Агро Україна" з пропозицією внести змін в договір, зокрема відтермінувавши строк поставки товару до 30.11.2021.

З огляду на зміст листування між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять доказів внесення змін до договору поставки щодо строків поставки товару, у тому числі за рішенням суду.

Водночас суд констатує, що станом на момент звернення до суду відповідач за первісним позовом не виконав умови договору, поставку узгодженого товару не здійснив.

При цьому суд зазначає, що в розділі 6 Договору сторони обумовили відповідальність за порушення зобов`язань за договором.

Відповідно до п.6.2. договору у разі затримки поставки товару у заліковій вазі продавець сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 % від вартості невчасно поставленого товару за кожен день прострочення.

Підпунктом 6.2.1. п.6.2 договору передбачено, що у разі затримки поставки товару у заліковій вазі на строк понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів з моменту погодженого п. 3.3. договору, продавець зобов`язується сплатити покупцю штраф у розмірі 10 % від вартості непоставленого товару, що визначається за такою формулою: ВТ = (ОП- ОП1)*Ц, де: ВТ - вартість непоставленого товару, грн з ПДВ, ОП - об`єм планової поставки товару у заліковій вазі, зазначеній у п. 1.2., без врахування відхилення, тонн, ОП1 - об`єм фактичної поставки товару у заліковій вазі, тонн, Ц - ціна на товар, що обраховується відповідно до п. 1.2., 1.3. договору на останній робочий день, що передує даті, зазначеній у п. 3.3. договору, грн з ПДВ, але не може бути меншою ніж 3 800,00 грн за одну тонну.

У разі затримки поставки товару у заліковій вазі додатково на строк понад 30 (тридцять) календарних днів після прострочення згідно з п.6.2.1. договору, продавець зобов`язується сплатити покупцю додатково штраф у розмірі 20 % від вартості непоставленого товару, що визначається за вказаною формулою. Крім цього, покупець матиме право на одностороннє припинення дії цього договору (пп.6.2.2. п.6.2. Договору).

У зв`язку з тим, що відповідач за первісним позовом порушив умови договору та не здійснив поставку товару, позивач за первісним позовом нарахував та просить суд стягнути з відповідача 688 732,85 грн з яких: 170 888,60 грн - пеня, 172 614,75 грн - 10% штрафу за затримку поставки товару на 15 днів, 345 229,50 грн - 20 % штрафу за затримку поставки товару на 30 днів після прострочення згідно п.6.2.1. Договору.

У свою чергу, позивач за зустрічним позовом зазначає наступне:

"У зв`язку з поганими погодними умовами (нестача продуктивного тепла, часті й різкі перепади температури, погана вологозабезпеченість, ґрунтові і повітряні посухи, пилові бурі, сильні зливи та град) в Україні в серпні 2020 року, що підтверджується довідкою гідрометеоцентру №04-03/2-13/467 від 20.10.2020 сільськогосподарські угіддя площею 70 га, які засіяні кукурудзою, що належать ФГ «Максіма», на підставі довідки Хиженецької селищної ради № 17 від 17.07.2020 (додаток 3) постраждали на 70%, що підтверджується:

- актом обстеження посівів, що постраждали в наслідок несприятливих кліматичних умов у 2020 році;

- протоколом засідання Вінницької районної державної адміністрації з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій про розгляд звернення ФГ "Максіма" щодо пошкодження та загибелі рослин в наслідок несприятливих кліматичних умов.

Враховуючи вищевказані природні фактори, які суттєво вплинули на урожайність і якість кукурудзи, врожай кукурудзи 2020 року в ФГ «Максіма» відсутній, що підтверджується відповідним актом.

Внаслідок погодних умов сезону 2020 та знищення врожаю, ціна на кукурудзу суттєво піднялась (з 4600 до 7200 грн. за т.), що в свою чергу суттєво ускладнило виконання п. 8.3. Договору шляхом придбання кукурудзи на ринку, оскільки ФГ «Максіма» є не великим підприємством, фінансовий стан якого і так значно постраждав в зв`язку з впровадженням карантину на території України."

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини, пов`язані із невиконанням умов договору купівлі - продажу майбутнього врожаю кукурудзи щодо поставки товару, а також із розірванням договору поставки у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторонами керувалися при укладенні договору, регулювання яких здійснюється ГК України, ЦК України тощо.

Враховуючи встановлені обставини, під час розгляду вимог первісного позову суд враховує наступне.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст.265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.6 ст.265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч. 1, 2 ст.712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно зі ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст.530 цього Кодексу (ст.663 ЦК України).

Як встановлено судом, відповідач свого обов`язку з поставки товару у строк до 30.11.2020 не виконав.

Приписами ч.1 ст.530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У силу вимог ч.ч. 1, 6, 7 ст.193 ГК України, які кореспондуються зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

При цьому згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначалось вище, пунктом 6.2. Договору сторони узгодили міру відповідальності Продавця у разі затримки поставки товару у заліковій вазі, зокрема сплату пені в розмірі 0,1 % від вартості невчасно поставленого Товару за кожен день прострочення, а також сплату штрафу у розмірі 10 % вартості непоставленого товару (у разі затримки поставки товару на строк понад 15 днів) та сплату штрафу у розмірі 20 % вартості непоставленого товару (у разі затримки поставки товару на строк понад 30 днів).

Вирішуючи питання щодо одночасного стягнення штрафу у розмірі 10 % та 20 % вартості непоставленого товару в залежності від кількості днів затримки поставки товару суд враховує наступні висновки Великої палати Верховного Суду викладені в постанові від 01.06.2021 у справі №910/12876/19:

"7.45. Однак стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 10 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання, оскільки, як уже зазначалося вище, з установлених судами обставин справи вбачається, що відповідач вчинив єдине порушення, яке полягає в простроченні виконання зобов`язання за договором підряду на строк понад 30 календарних днів, і вказаний строк охоплює порушення зобов`язання на строк понад 10 календарних днів.

7.46. Одночасне стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 10 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду.

7.47. Тому є обґрунтованими та підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу за прострочення виконання робіт з впровадження цілісного програмного продукту, затримку поставки товару на строк понад 30 календарних днів; у решті штрафу слід відмовити."

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи встановлену Великою Палатою Верховного Суду обставину, щодо неможливості одночасного стягнення штрафів у розмірі 10 % та 20 % вартості непоставленого товару в залежності від кількості днів затримки поставки товару, суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 10 % вартості непоставленого товару в сумі 172614,75 грн.

Водночас враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт затримки продавцем поставки товару у заліковій вазі на строк понад 30 календарних днів суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення пені та штрафу у розмірі 20 % вартості непоставленого товару є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та нормам чинного законодавства.

Під час перевірки наданого позивачем розрахунку пені суд враховує, що положення ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" не обмежують нарахування пені в спірних правовідносинах, оскільки пеня застосовується за невиконання негрошового зобов`язання.

Здійснивши за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон" калькулятора обрахунок штрафних санкцій судом не виявлено арифметичних помилок.

Таким чином, судом встановлено, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача 170888,60 грн пені та 345229,50 грн 20 % штрафу.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідач під час судового засідання, 22.09.2021, просив суд у разі встановлення обґрунтованості позовних вимог зменшити розмір штрафних санкцій.

Представник позивача щодо зменшення розміру позовних вимог заперечив, письмове обґрунтування вказаної позиції останнім викладено у відповіді на відзив на позовну заяву.

Так, позивач за первісним позовом зазначає про наявність заподіяних йому збитків внаслідок невиконання відповідачем умов Договору. Зокрема останній зазначає:

"Ріст цін призвів до того, що вартість 350 тонн кукурудзи збільшилась на 875 000,00 гривень у порівнянні з договірною ціною. Таким чином, різниця в ціні в сумі 875 000,00 гривень і є збитками Позивача внаслідок невиконання зобов`язання, адже, укладаючи форвардний Договір з Відповідачем, Позивач розраховував на отримання 350 тонн кукурудзи за ціною 4 931,85 гривень за тонну, натомість був вимушений закуповувати кукурудзу у інших господарств за вищою ціною, щоб виконати зобов`язання із поставки перед своїми покупцями. Відповідач же, навпаки, отримав надприбуток в розмірі гривень". При цьому представник позивача просить суд врахувати, що ступінь виконання відповідача зобов`язань складає 0 %, тоді як останнім було зібрано урожай в розмірі 246,02 тони кукурудзи."

Таким чином, вирішуючи заявлене клопотання суд зазначає наступне.

За змістом частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм слідує, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення заявленої до стягнення пені та 20 % штрафу у даній справі судом враховано, що позивачем не надано доказів понесення збитків у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині здійснення вчасних розрахунків за поставлений товар. При цьому твердження ТОВ "Суффле Агро Україна" про отримання збитків у зв`язку із закупкою кукурудзи з метою виконання зобов`язань із поставки перед своїми покупцями не підтверджено жодним доказом.

Тоді як відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, за відсутності в матеріалах справи доказів протилежного, суд зважає, що заявлений до стягнення розмір пені та штрафу є неспівмірним із наслідками, заподіяними порушенням відповідачем умов договору.

При цьому суд враховує, що відповідач за первісним позовом не зміг виконати зобов`язання з поставки кукурудзи у строк до 30.11.2020. Невиконання умов договору останній обґрунтовує несприятливими погодними умовами (нестача продуктивного тепла, часті й різкі перепади температури, погана вологозабезпеченість, ґрунтові і повітряні посухи, пилові бурі, сильні зливи та град) в Україні в серпні 2020 року. Окрім того, відповідач також вказує, що сільськогосподарські угіддя площею 70 га, які засіяні кукурудзою, що належать ФГ «Максіма» постраждали на 70%. На підтвердження викладеного останнім надано: довідку гідрометеоцентру №04-03/2-13/467 від 20.10.2020; акт обстеження посівів, що постраждали в наслідок несприятливих кліматичних, протокол засідання Вінницької районної державної адміністрації з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій про розгляд звернення ФГ «Максіма» щодо пошкодження та загибелі рослин кукурудзи в наслідок несприятливих кліматичних умов.

Додатково суд вважає за можливе застосувати висновок Північно-західної апеляційної інстанції, викладений в постанові від 11.08.2021 у справі №902/129/21, згідно якого незалежно від поважності причин порушення відповідачем зобов`язання ч.2 ст.233 ГК України надає можливість суду зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

Таким чином, враховуючи майновий стан обох сторін, період прострочення, наслідки порушення зобов`язання, відсутність поставки станом на день вирішення вказаного спору, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, зважаючи на правову природу штрафу та його основне призначення, перевіривши всі доводи сторін і врахував всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу суд вважає за можливе задовольнити клопотання представника відповідача та зменшити розмір пені та штрафу, передбачених п.6.2. та п.6.2.2 Договору до 50% від заявленої позивачем суми, а саме стягнути 85444,30 грн - пені, 172614,75 грн - 20 % штрафу за затримку поставки товару на 30 днів після прострочення.

При цьому щодо п.8.3. Договору відповідно до якого сторони домовилися, що відсутність/пошкодження врожаю у Продавця з будь-яких причин (в т.ч. несприятливі погодні умови) не є форс-мажорними обставинами для цілей даного Договору, оскільки даний Договір може бути виконаним Продавцем як шляхом поставки вирощеного зерна, так і придбаного на ринку слід зазначити наступне.

Так, суд констатує, що наявність вказаного пункту Договору не виключає можливість зменшення судом штрафних санкцій із врахуванням фактичних обставин даної справи (заявлені до стягнення штрафні нарахування є неспівмірними із наслідками, заподіяними порушенням відповідачем умов договору; вжиття відповідачем заходів направлених на зміну строку поставки; стан ринку кукурудзи), натомість унеможливлює звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язань за даним договором з наведених підстав.

Також судом враховано, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Щодо зустрічної позовної заяви.

Згідно зі ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

За змістом ч.2 ст.652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених ч. 4 цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Згідно до ч.4 ст.652 ЦК України зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, за змістом наведених законодавчих положень зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин в судовому порядку, як і розірвання договору з цих підстав, виходячи з принципу свободи договору, є заходами, що застосовуються за наявності підтвердження дійсної істотної зміни обставин, з яких виходили сторони, укладаючи цей правочин.

Істотна зміна обставин, у свою чергу, є оціночною категорією, яка полягає у зміні договірного зобов`язання таким чином, що його виконання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків. При цьому закон пов`язує можливість внесення змін до договору у судовому порядку не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч.2 ст.652 ЦК України.

Як на істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, позивач за зустрічним позовом посилається на суттєве зростання ціни на кукурудзу внаслідок неврожаю, зумовленого поганими погодними умовами. Зазначене, на переконання останнього, унеможливило виконання умов договору, в тому числі шляхом купівлі в інших виробників кукурудзи по 7200 грн за 1 тону з метою продажу її відповідачу (за зустрічним позовом) за 4931,85 грн за 1 т.

Враховуючи викладене, суд уважає за необхідне зазначити, що сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, який пов`язаний з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.

Одним з об`єктивних факторів, що впливає на сільськогосподарське виробництво, є погодні умови. Практично всі посівні площі сільськогосподарських культур в Україні знаходяться в зоні ризикованого землеробства, де є постійний ризик втрати обсягів урожаю у надто посушливий рік або втрати якості урожаю у надмірно дощовий рік. Юридичні особи, які займаються сільським господарством, мають враховувати цей фактор для прийняття ефективних рішень та практичних заходів для пристосування (адаптації) до зміни клімату у довгостроковій перспективі та об`єктивно оцінювати погодні умови кожного року для зниження ризиків у короткостроковій перспективі.

Крім того, погодні умови мають загальний характер, є комерційними ризиками сторін договору поставки та у повній мірі стосуються обох сторін договору, а не лише постачальника, а тому не можуть бути віднесені до обставин, якими сторони керувалися при укладенні спірного договору і виходили, що вони не настануть, у зв`язку з якими виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, погодні умови за своєю природою не є об`єктивними обставинами, які унеможливлюють належне (своєчасне) виконання зобов`язання постачальником товару, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності та могли бути ним передбачені при укладенні договору.

Слід також зазначити, що форвардний контракт - це договір, що укладається сторонами на здійснення поставки у майбутньому на умовах, визначених на момент його укладання. Усі умови форвардного контракту, в тому числі й ціна, погоджуються на момент його укладання. У подальшому продавець зобов`язаний передати товар за раніше погодженою ціною. За умовами форвардного контракту сторони несуть ризик зміни ціни на товар (як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення).

Відповідно до ст.ст. 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

При укладенні договору поставки позивач за зустрічним позовом як постачальник зобов`язався поставити кукурудзу у визначені в договорі строки та за ціною, погодженою сторонами. При цьому погодив умови договору поставки щодо відповідальності за невиконання передбачених договором зобов`язань. Отже, погодивши ці умови договору, підписавши договір поставки на цих умовах, позивач за зустрічним позовом прийняв на себе, в тому числі комерційний ризик настання відповідних несприятливих для нього наслідків. Укладаючи договір поставки на умовах, визначених ним, позивач за зустрічним позовом шляхом вільного волевиявлення прийняв на себе ризик невиконання умов вказаного договору.

За таких обставин наведені позивачем за зустрічним позовом обставини не є підставами для розірвання договору поставки, позивач за зустрічним позовом не довів наявності одночасно усіх чотирьох умови для розірвання спірного договору за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони, передбачених ч.2 ст.652 ЦК України, а також не довів наявності виняткових випадків, передбачених ч.4 ст.652 ЦК України, за яких можливе розірвання договору за рішенням суду.

Щодо висновку Торгово-промислової палати України від 09.04.2021 за №1024/1.2 слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст.11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" обов`язковими для застосування на всій території України є методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень.

Водночас, суд погоджується з позицією представника позивача за первісним позовом, що вказаний Закон не містить положень щодо наявності у торгово-промислової палати повноважень з видачі висновків на підтвердження істотної зміни обставин, якими сторони керувались під час укладення договорів. До подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 03.09.2020 у справі №10/15637/19 та від 10.09.2020 у справі №910/13459/18.

Окрім того, п.8.3. договору сторони погодили, що відсутність/пошкодження врожаю (у тому числі несприятливі погодні умови) не є форс-мажорними обставинами для цілей цього договору, оскільки вказаний договір може бути виконаним продавцем як шляхом поставки вирощеного зерна, так і придбаного на ринку.

Таким чином, вимоги зустрічної позовної заяви не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що первісний позов задоволено частково, відтак судовий збір у розмірі 7741,77 грн покладається на відповідача за первісним позовом, решта - на позивача за первісним позовом. При цьому суд зазначає, що зменшення суми штрафних санкцій не впливає на розподіл судових витрат.

Щодо судових витрат за зустрічним позовом слід зазначити, що оскільки у задоволенні останнього відмовлено, отже, судові витрати покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Максіма" (вул.Жовтнева, буд.25, с.Лісове, Барський район, Вінницька обл., 23060, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (вул.Богдана Хмельницького, буд.43, с.Крупець, Славутський район, Хмельницька обл., 30068, ) 85444,30 грн пені; 20 % штрафу в розмірі 172614,75 грн; 7741,77 грн судового збору.

3. В позові в частині стягнення 85444,30 грн пені; 20 % штрафу в розмірі 172614,75грн та 10 % штрафу у розмірі 172614,75 грн - відмовити.

4. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Примірник повного судового рішення надіслати на наступні електронні адреси: позивача ( ; @mail.gov.ua), відповідача ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 04 жовтня 2021 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи