ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року Справа № 906/426/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. , суддя Дужич С.П.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику представників сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Господарського суду Житомирської області від 12 липня 2021 року у справі № 906/426/21 (суддя Тимошенко О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1

про стягнення 24 558,32 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 1, 2 статті 271, частини 13 статті 8 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 12 липня 2021 року у справі №906/426/21 в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 про стягнення 24 558,32 грн відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04 серпня 2021 року у справі №906/426/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Господарського суду Житомирської області від 12 липня 2021 року у справі №906/426/21. Встановлено відповідачам та третій особі строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) апелянту копії відзиву та доданих до нього документів протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання копії даної ухвали. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз.2 ч.10 ст.270 ГПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Господарського суду Житомирської області від 12 липня 2021 року у справі №906/426/21 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідачі у відзивах на апеляційну скаргу вважають оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач у відповіді на відзив просить рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі, а також просить проводити розгляд справи із викликом сторін поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04 жовтня 2021 року у справі №906/426/21 клопотання Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи залишено без задоволення. Постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Господарського суду Житомирської області від 12 липня 2021 року у справі №906/426/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення місцевого господарського суду - скасувати, прийнявши нове рішення про задоволення позовних вимог.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 листопада 2019 року о 16.10 год. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Chevrolet, державний № НОМЕР_1 та транспортного засобу DAF, державний № НОМЕР_2 (Напівпричіп Schmitz, державний № НОМЕР_3 ) під керуванням ОСОБА_1 .

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Chevrolet VOLT, д.н.з НОМЕР_4 , 2014 року випуску, який належить ОСОБА_2 , за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ141398 від 06.07.2019 був застрахований в ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (а.с. 4-8).

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 15.11.2019 у справі №753/21787/19, водія транспортного засобу DAF, державний № НОМЕР_2 (Напівпричіп Schmitz, державний № НОМЕР_3 ) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу (а.с. 10, 70)

04 листопада 2019 року власник (страхувальник) пошкодженого транспортного засобу Chevrolet VOLT звернувся до ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" із заявою про настання страхового випадку (а.с. 13-16).

06.11.2019 ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" складено акт огляду транспортного засобу Chevrolet VOLT (а.с. 17-22).

Фізичною особою-підприємцем Коваленком Т.О. зроблено оцінку робіт та матеріалів, необхідних для відновлення транспортного засобу Chevrolet VOLT, згідно якого загальна вартість таких робіт становить 79329,45 грн. Оцінка викладена у рахунку №КТ-19-19/11/08 від 08.11.2019 (а.с.23).

19.11.2019 ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" складено страховий акт, відповідно до якого визначена сума страхового відшкодування власнику транспортного засобу Chevrolet VOLT в розмірі 77329,45 грн з урахуванням франшизи 2000 грн (а.с.24).

Платіжним дорученням №8950 від 26.11.2019 ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" сплачено на користь фізичної особи-підприємця Коваленка Т.О. 77329,45 грн (а.с.25).

11.02.2020 між ФОП Коваленком Т.О. та власником транспортного засобу Chevrolet складено акт виконаних робіт по відновленню вказаного автомобіля на суму 79329,45 грн (а.с.71).

Як вбачається з матеріалів справи, власником транспортного засобу DAF, державний № НОМЕР_2 , є ТОВ "Рихальський завод сухого молока". При цьому, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу DAF, державний № НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" згідно договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортниз засобів №АО/6312579 (а.с. 50-51).

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу DAF була застрахована у ПАТ "НАСК "Оранта", 12.12.2019 ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулось до ПАТ "НАСК "Оранта" з вимогою про сплату 77329,45 грн в порядку суброгації (а.с. 26).

ПАТ "НАСК "Оранта" здійснило виплату страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 52 771,13 грн з урахуванням зносу (знос транспортного засобу становить 48%) та франшизи 1000,00 грн (а.с.83).

03.03.2021 ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулось до власника транспортного засобу DAF - ТОВ "Рихальський завод сухого молока" з вимогою про сплату 24558,32 грн, яка є різницею між сплаченими ПАТ "СК "ПЗУ Україна" коштами на користь ФОП Коваленка Т.О. та отриманими коштами від ПАТ "НАСК "Оранта" (а.с.27).

Враховуючи, що ПАТ "НАСК "Оранта" здійснило виплату страхового відшкодування не в повному обсязі, а ТОВ "Рихальський завод сухого молока", як власник транспортного засобу, в добровільному порядку залишок страхового відшкодування не перерахувало, ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулось до суду з позовом про стягнення з ПАТ "НАСК "Оранта" та з ТОВ "Рихальський завод сухого молока" не відшкодованої шкоди в розмірі 24558,32 грн.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що обов`язок по сплаті страхового відшкодування покладається на страховика Товариства з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", однак відмовив в задоволенні позовних вимог до ПАТ "НАСК "Оранта", оскільки позивачем при визначенні розміру відшкодування на користь власника пошкодженого транспортного засобу не був врахований знос транспортного засобу, який до моменту ДТП перебував у експлуатації п`ять років та мав пробіг 81 тис. км. Також суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог до ТОВ "Рихальський завод сухого молока" в зв`язку з недоведеністю розміру збитків, зазначивши при цьому, що рахунок, в якому зазначено перелік та вартість робіт та матеріалів на загальну суму 79329,45 грн, складений Фізичною особою підприємцем Коваленком Т.О., який не має необхідних спеціальних знань у галузі автотоварознавства.

Натомість, з такими доводами та власне висновками місцевого господарського суду колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст.5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п.6 ч. ст.6 Закону України "Про страхування"). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч.1 ст.999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

При цьому стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі статті 1194 ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2 ст.22 ЦК України).

Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтями 28, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

Водночас, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або Моторно-транспортне страхову бюро України не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4., 32.7. ст. 32 Закону).

Відтак, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акта виконаних робіт (наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.02.2018 у справі №910/22886/16).

При цьому, у постанові від 20.03.2018 у справі №911/482/17 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

У постанові від 03.07.2019 у справі №910/12722/18 Верховний Суд зазначив, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №922/4013/17.

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону України "Про страхування", розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту № АМ.141398 (п.10.22 договору) було погоджено, що якщо в ОУС Договору вказано варіант виплати страхового відшкодування "Майстерня за вибором Страховика", то розрахунок розміру страхового відшкодування відбувається на підставі попередньо погоджених зі Страховиком рахунків СТО, яку обрав Страховик.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір фактично понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт застрахованого транспортного засобу становить 77 329,45 грн. Підставою для визначення саме такого розміру страхового відшкодування (дорівнює розміру збитків за мінусом франшизи 2000,00 грн) згідно з умовами договору став рахунок, виставлений СТО (ФОП Коваленком Т.О.), в якому міститься повний перелік робіт, їхня вартість, а також вартість запчастин та матеріалів, які використовуються під час ремонту.

При цьому, факт здійснення позивачем відновлювального ремонту підтверджується актом здачі-прийняття робіт №КТ-19-1-/11/18, а розмір понесених ним витрат - рахунком № КТ-19-19/11/08 від 08.11.2019, складеним ФОП Коваленком Т.О., та платіжним дорученням №8950 від 26.11.2019 (а.с. 23, 25, 71), що не спростовано відповідачем під час розгляду справи.

Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Відносини ж між ТОВ "Рихальський завод сухого молока" (відповідачем-1) та його страховиком - ПАТ "НАСК "Оранта" (відовідачем-2) регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з частиною першою якої у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, страховик відповідача-1 виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р+ С м+ С сХ (1- Е З), де: С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с- вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е З- коефіцієнт фізичного зносу.

Таким чином, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно-пошкодженого транспортного засобу.

Слід зазначити, що знос нараховується тільки на деталі (а не на роботи) згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, при розрахунку якого враховуються вік транспортного засобу, дані про те, чи автомобіль відновлювався ремонтом (випадки не пов`язані з даним ДТП, до нього), чи є пошкодження кузова (корозія) і таке інше.

Як вже зазначалося вище, 12 грудня 2019 року ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулося до ПАТ "НАСК "Оранта" з письмовою вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації №581/2019, у зв`язку з чим на підставі страхового акту №UA062/L01/01 від 19.11.2019 ПАТ "НАСК "Оранта" відшкодувало позивачу страхову виплату у розмірі 52771,13 грн з урахуванням зносу (знос транспортного засобу становить 48%) та франшизи 1000,00 грн (а.с. 83), що не заперечується сторонами.

Отже, сума збитків, які були відшкодовані потерпілому позивачем і не включені до суми страхової виплати, яка здійснена страховиком відповідача-1 становить 24558,32 грн (77 329,45-52771,13).

Тобто, у даному випадку позивачем, як страховиком потерпілої особи, пред`явлено вимогу до ТОВ "Рихальський завод сухого молока", як особи, відповідальної за заподіяну шкоду у відповідності до ст.1187 ЦК України, про відшкодування непогашеної частини його страховиком повної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування коефіцієнта фізичного зносу складників пошкодженого транспортного засобу.

Колегія суддів в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Тобто, якщо позивачу недостатньо страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.03.2018 у справі №333/1050/15-ц).

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказаний висновок підтверджений і Верховним Судом в постанові від 22.04.2021 у справі №759/7787/18.

Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок.

Вказана позиція підтверджується постановою Верховного Суду від 25.11.2019 у справі №761/41395/16-ц.

Враховуючи викладене, встановивши, що вартість майнового збитку, завданого власнику пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини третьої особи - ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, власником якого є відповідач-1, перевищує виплачений на користь позивача розмір страхового відшкодування, колегія суддів дійшла висновку, що ПАТ "СК "ПЗУ Україна" має право вимагати стягнення з ТОВ "Рихальський завод сухого молока", як особи, відповідальної за заподіяну шкоду (як власник джерела підвищеної небезпеки), різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим ПАТ "НАСК "Оранта", з огляду на що позовні вимоги ПАТ "СК "ПЗУ Україна" в частині стягнення з ТОВ "Рихальський завод сухого молока" збитків в розмірі 24 558,32 грн є законними, обгрунтованим та такими, що підлягають до задоволення.

Висновки щодо того, що різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням підлягає стягненню саме з винної особи викладені у постановах Верховного Суду у справах №754/1114/15-ц від 14.02.2018, №352/1384/18 від 03.12.2020, №754/5129/15-ц від 11.03.2020, №331/6395/18 від 04.03.2020, №753/17977/18 від 21.02.2020.

При цьому, в задоволенні позовних вимог про стягнення даних збитків з ПАТ "НАСК "Оранта" слід відмовити, оскільки їх пред`явлено до стягнення безпідставно.

Разом з тим, доводи ТОВ "Рихальський завод сухого молока" про те, що заподіяна майнова шкода не перевищує ліміт відповідальності ПАТ "НАСК "Оранта", як його страховика, тому покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відносини між ТОВ "Рихальський завод сухого молока", як власником забезпеченого транспортного засобу, за участю якого сталася ДТП, та його страховиком ПАТ "НАСК "Оранта" регулюються умовами, визначеними у договорі (полісі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Оскільки з ПАТ "НАСК "Оранта" виплатило на користь ПАТ "СК "ПЗУ Україна" страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону № 1961-IV, а саме вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).

З наведеного слідує, що безпідставним є посилання відповідача-1 у відзиві на апеляційну скаргу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, оскільки у даній справі та у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, різні фактичні обставини справи.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.04.2018 у справі №755/18006/15-ц вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суди на підставі статті 1194 ЦК України постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної у результаті пошкодження транспортного засобу, у більшості випадків ця різниця утворюється внаслідок того, що за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхові компанії вартість відновлювального ремонту обраховують з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму.

При цьому якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З огляду на наведене, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди) відповідальності.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з огляду на що, апеляційну скаргу позивача слід задоволити, а рішення господарського суду Житомирської області від 12 липня 2021 року у справі №906/426/21 - скасувати, прийнявши нове рішення, яким позов задоволити.

При цьому, судові витрати передбачені ст.123 ГПК України, у відповідності до ст.129 ГПК покладаються на відповідача-1.

Керуючись ст.ст. 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" задоволити.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 12 липня 2021 року у справі №906/426/21 скасувати. Прийняти нове рішення.

Позов задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" (11246, Житомирська обл., Ємільчинський р-н, с. Рихальське, вул. Соборна, 38; Код ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40; Код ) 24 558,32 грн та 2 270,00 грн витрат зі сплати судового збору.

В позові до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" (11246, Житомирська обл., Ємільчинський р-н, с. Рихальське, вул. Соборна, 38; Код ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40; Код ) 3 405,00 грн витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Місцевому господарському суду видати відповідні накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

6. Справу №906/426/21 повернути Господарському суду Житомирської області.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.