ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року Справа № 903/197/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Розізнана І.В. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача: Грицик А.В., Макаренко І.Я.

відповідача: Сафулько С.Ф., Камельчук П.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Відродження" на рішення Господарського суду Волинської області від 12.05.2021 р. у справі №903/197/21, ухвалене суддею Кравчук А. М., повний текст рішення складено 18.05.2021 р.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Відродження", с. Громада, Любарський район, Житомирська область

до відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Дружба", с.Купичів, Турійський район, Волинська область

про стягнення 405 705 грн. 93 коп.

До Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Відродження" до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Дружба" про стягнення 405 705 грн. 93 коп. з яких: 364 513 грн. 80 коп. попередньої оплати, 41 192 грн. 13 коп. витрат на усунення недоліків проданого товару та завданих збитків та судових витрат по справі. Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки сої.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 12 травня 2021 року у справі №903/197/21 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Дружба" про стягнення 405 705 грн. 93 коп. відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Дружба" 40 000 грн. 00 коп. (сорок тисяч грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Відродження" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Волинської області від 12.05.2021 року в справі №903/197/21 - скасувати. Постановити в справі нове рішення, яким стягнути із Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Дружба» на користь ТОВ «АФ «Відродження» 364 513,80 грн. суми попередньої оплати на яку не було поставлено товар належної якості; 41 192,13грн. суму витрат на усунення недоліків проданого товару та завданих збитків; 6 085,59грн. судового збору; 40 000,00грн. витрат по наданню правничої допомоги.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №903/197/21 у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б.

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 р., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Відродження" на рішення Господарського суду Волинської області від 12.05.2021 р. у справі №903/197/21 та призначено справу до розгляду на "08" липня 2021 р. об 11:30 год.

01.07.2021 р. на адресу апеляційного господарського суду від Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Дружба" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Відродження» на рішення Господарського суду Волинської області від 12 травня 2021 року у справі №903/197/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Відродження» до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Дружба» про стягнення 405 705 грн. 93 коп. з яких: 364 513 грн. 80 коп. попередньої оплати, 41 192 грн. 13 коп. витрат на усунення недоліків проданого товару та завданих збитків та судових витрат по справі без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 12.05.2021 року у справі №903/197/21 - без змін. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Відродження» судові витрати за надану правову допомогу у справі №903/197/21 в розмірі 40000 (сорок тисяч) грн.

Також, Сільськогосподарський виробничий кооператив "Дружба" надіслав на адресу апеляційного господарського суду клопотання про визнання протоколу випробувань №182 від 02.02.2021 р. та протоколу випробувань №183 від 02.02.2021 р. неналежними доказами у справі та клопотання про визнання акту відбору зразків (проб) №В-333/1 від 27.01.2021 р. та акту відбору зразків (проб) №В-333/2 від 27.01.2021 р. неналежними доказами.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 22.07.2021 р. об 11:30 р.

20.07.2021 р. на електронну адресу апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Відродження» надійшло клопотання в якому представник просить приєднати до матеріалів справи №903/197/21 письмові докази, а саме: копію запиту від 02.06.2021 року адвоката Грицика А.В. до «Укрпошта» про надання інформації щодо дати доставки СВК «Дружба» телеграми від 26.01.2021 року;

- копію листа-відповіді «Укрпошта» від 15.06.2021 року №92-Г-4382-1, яким підтверджується факт повідомлення 26.01.2021 року керівника СВК «Дружба» про зміст телеграми про виклик представників;

- витяг із програми «Київстар» від 19.07.2021 року «Витрати та платежі» щодо вихідних дзвінків з телефонного номеру 57, користувач ОСОБА_1 , за 26.01.2021 року, яким підтверджується факт вихідних телефонних дзвінків на наступні телефонні номери: НОМЕР_1 , - зазначений як контактний телефон СВК «Дружба» у виписаному відповідачем на ім`я ТОВ «АФ «Відродження» Рахунку на оплату №1 від 25.01.2021 року; НОМЕР_6, - телефонний номер керівника СВК Дружба» Камельчука П.С., посилання на який в обгрунтування позовних вимог міститься в позовній заяві.

Крім того, в клопотанні просить визнати поважними причини неподання ТОВ «АФ «Відродження» вище вказаних доказів до суду першої інстанції в справі №903/197/21, оскільки останні були отримані після винесення оскаржуваного судового рішення, а необхідність їх витребування виникла виходячи із аналізу мотивувальної частини судового рішення, в якій зазначено про необхідність з`ясування даних обставин.

21.07.2021 р. на електронну адресу апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Відродження" надійшло заперечення на клопотання відповідача про визнання документів неналежними доказами та просить відмовити СВК «Дружба» у задоволенні клопотання від 30.06.2021 року про визнання неналежними доказами акту відбору зразків (проб) №В-331/1 від 27.01.2021 року та акту відбору зразків №В-333/2 від 27.01.2021 р.. та відмовити СВК «Дружба» у задоволенні клопотання від 30.06.2021 року про визнання неналежними доказами протоколу випробувань №182 від 02.02.2021 р. та протоколу випробувань №183 від 02.02.2021 р.

22.07.2021 р. до апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Відродження" надійшло клопотання про призначення судової експертизи, в якому позивач просить призначити в справі №903/197/21 судову експертизу з метою визначення якісного складу зразків сої, які були відібрані та опечатані 27.01.2021 року представниками ТОВ «АФ «Відродження» за участю експерта Житомирської ТПП з партій товару, який був поставлений від СВК «Дружба» в ТОВ «АФ «Відродження» в супроводі ТТН №1 від 25.01.2021 року автомобіль DAF реєстр, номер НОМЕР_2 / НОМЕР_3 та ТТН №2 від 25.01.2021 року автомобіль DAF реєстр, номер НОМЕР_4 / НОМЕР_5 , поставивши експерту наступні питання: чи відповідають зразки сої ДСТУ 4964:2008 «Соя. Технічні умови»?; який якісний склад (фізико-хімічні показники) наданих на експертизу зразків сої? Проведення експертизи доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, , юридична адреса: м.Київ, вул.Смоленська. 6, 03057, тел. , електронна адреса: . Оплату експертизи покласти на ТОВ «АФ «Відродження». На час проведення експертизи зупинити судовий розгляд справи №903/197/21.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 р. у справі №903/197/21 розгляд апеляційної скарги відкладено на "02" серпня 2021 р. о 14:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м. Рівне, вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань № 2.

29.07.2021 р. на адресу апеляційного господарського суду від Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Дружба" надійшли заперечення на клопотання про призначення судової експертизи, в яких відповідач просить відмовити Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Відродження" у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи.

Також, Сільськогосподарський виробничий кооператив "Дружба" подав до апеляційного господарського суду клопотання про поновлення строку для подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи. У вказаному клопотанні просить визнати поважними причини не подання доказів, поновити відповідачу строк на подання доказів та долучити до матеріалів справи і дослідити в судовому засіданні наступні докази: довідка від 19.07.2021 року вих.№19/07, видана ТзОВ «Волинь-зерно-продукт»; - аналізна картка від 21.01.2021 року; - накладна №ВЗПЛК000086 від 25 січня 2021 року; - накладна №ВЗПЛК000084 від 25 січня 2021 року; - докази надсилання позивачу проекту договору і рахунок на оплату.

Розпорядженням В.о. керівника апарату суду №01-04/513 від 02.08.2021 р., у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Василишина А.Р., призначено заміну судді члена колегії у судовій справі №903/197/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду справи №903/197/21 у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Розізнана І.В., суддя Бучинська Г.Б.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Відродження" на рішення Господарського суду Волинської області від 12.05.2021 р. у справі №903/197/21 до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б., суддя Розізнана І.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 р. відмовлено апелянту у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи та відкладено розгляд справи на "24" вересня 2021 р. о 10:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м. Рівне, вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №2.

16.08.2021 р. надійшло клопотання від Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Дружба" про поновлення строку для подання та долучення доказів до матеріалів справи та просить визнати поважними причини не подання доказів, поновити відповідачу - СВК «Дружба» строк на подання доказів та долучити до матеріалів справи і дослідити в судовому засіданні наступні докази: - скріншот електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 з вмістом -Док-25-01-21-13-08-40.pdf; - скріншот електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 з текстом договору купівлі-продажу сої №3 від 25.01.2021 р, сформований 06.08.2021 року о 10:11; - витяг з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 з текстом договору купівлі-продажу сої №3 від 25.01.2021 р.; - скріншот електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 (тема листа - Договір соя свк дружба) з відкритим спливаючим вікном, в якому зазначено відправника листа, отримувача, дату та тему листа, сформований 06.08.2021 року о 10:10; - скріншот електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1, сформований 06.08.2021 року о 10:10; - скріншот електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 з вмістом - Doc, 25 янв-.pdf; - скріншот електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 з текстом рахунку на оплату №1 від 25 січня 2021 р., сформований 06.08.2021 року о 10:07; - скріншот електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 , сформований 06.08.2021 року о 10:08; - скріншот електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 (тема листа - Рахунок на сою СВК «Дружба») з відкритим спливаючим вікном, в якому зазначено відправника листа, отримувача, дату та тему листа, сформований 06.08.2021 року о 10:09; - витяг з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 з текстом рахунку на оплату №1 від 25 січня 2021 року; - копія платіжного доручення №271 від 02.08.2021 року.

01.09.2021 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Відродження" надійшла заява в якій позивач повідомляє про те, що 02.08.2021р., СВК «Дружба» платіжним дорученням №271 від 02.08.2021р. (додається) провело на користь ТОВ «АФ «Відродження» платіж в сумі 66 906,00 грн. У зв`язку з чим просить суд рішення Господарського суду Волинської області від 12.05.2021р. в справі №903/197/21 - скасувати. Постановити в справі нове рішення, яким стягнути із СВК «Дружба», , на користь ТОВ «АФ «Відродження», , наступні суми: 352 821,77грн. суми попередньої оплати на яку не було поставлено товар; 41 192,13 грн. суму витрат на усунення недоліків товару та відшкодування завданих збитків. Та повідомляє про те, що ТОВ «АФ «Відродження» відмовляється від позовних вимог до СВК «Дружба» в частині стягнення: 11 692,03грн. сум попередньої оплати, на яку не було проведено поставку сої, а також понесених ТОВ «АФ «Відродження» витрат пов`язаних з одержанням виконання: 40 000,00грн. правничої допомоги та судового збору у справі: 6 085,59 грн. по суду першої інстанції та 9 128,38грн. по суду апеляційної інстанції.

20.09.2021 р. від директора Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Дружба" на дійшла заява, в якій відповідач просить відмовити ТОВ «АФ «Відродження» у задоволенні заяви №131 від 28.08.2021 р. про відмову від частини позовних вимог з підстав, викладених у заяві №131 від 28.08.2021 р.

Дослідивши клопотання ТОВ «АФ «Відродження» вх.№5630/21 від 20.07.2021 р. та клопотання СВК «Дружба» вх.№3074/21 від 22.07.2021 р. про приєднати до матеріалів письмових доказів судова колегія встановила, що частина доказів є новими доказами, які виникли після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, інша частина доказів могла бути подана до суду першої інстанції під час судового розгляду.

Стосовно доказів, які існували і могли бути подані до ухвалення рішення судом першої інстанції судова колегія зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом..

Отже, судовою колегія не приймаються докази, які існували до ухвалення рішення судом першої інстанції і не були подані суду, оскільки в порушення ч. 3 ст. 269 ГПК України, сторонами не доведено неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Подані сторонами додаткові докази, датовані після ухвалення судом першої інстанції рішення, фактично на дату винесення оспорюваного рішення не існували, в той час як за приписами ГПК Україна надання учасником судового процесу нових доказів у справі, які станом на дату винесення судового рішення не існували, не віднесено до підстав для скасування такого судового рішення.

За таких обставин, подані сторонами документи, які датовані після ухвалення рішення у даній справі, як додаткові докази колегією суддів не приймаються.

Також, колегією суддів розглянуто клопотання відповідача вх.№3469/21 від 16.08.2021 р. про визнання поважними причини не подання доказів та поновити строк на подання та долучити до матеріалів справи скріншоти з електронної пошти.

Приписами ст.96 Господарського процесуального кодексу України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що надані відповідачем скріншоти (знімки з екрану комп`ютера) з огляду на положення статті 96 Господарського процесуального кодексу України є електронним доказом інформації в електронному (цифровому) вигляді, яка містить дані про обставини справи, які подаються суду на електронних пристроях, водночас, процесуальні норми дозволяють подання таких доказів у паперових копіях, засвідчених у передбачений законодавством спосіб, проте, обов`язком сторони, яка подає ці докази у паперовому вигляді, є доведення існування цих доказів в електронній формі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно ст. 1 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Частина 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначає, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 29.01.2021 року у справі №922/51/20, від 11.06.2019 року у справі № 904/2882/18.

Однак, з наявних у матеріалах справи скріншотів екрану відповідача не вбачається, що відправлений ним електронний лист містив електронний підпис відповідача, що є обов`язковим реквізитом електронного документа відповідно до вимог закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що надані відповідачем роздруківки електронної переписки не можуть бути використані як доказ у справі, оскільки не відповідають вимогам «Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»», не міститять електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправки повідомлення, зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення.

Крім вище викладеного, колегія суддів розглянула заяву позивача про відмову в частині стягнення: 11 692,03грн. сум попередньої оплати, на яку не було проведено поставку сої, а також понесених ТОВ «АФ «Відродження» витрат пов`язаних з одержанням виконання: 40 000,00грн. правничої допомоги та судового збору у справі: 6 085,59грн. по суду першої інстанції та 9 128,38грн. по суду апеляційної інстанції та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

В судовому засіданні представники скаржника підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надали пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просять рішення Господарського суду Волинської області від 12.05.2021 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги та надали додаткові пояснення на обґрунтування своєї позиції, вважають що рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 12.05.2021 р. у справі №903/197/21 в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не було дотримано встановленого порядку під час прийняття спірного товару, внаслідок чого є неможливим доведення у подальшому невідповідності якості придбаного товару (сої), у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення суми попередньої оплати, витрат на усунення недоліків проданого товару та завданих збитків не підлягають задоволенню.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення щодо них інших учасників справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Відродження" акцентує увагу на тому, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідач достеменно знав і розумів, що здійснив поставку не того товару, який був оплачений покупцем і зазначений у товаросупровідних документах, своєчасно був повідомлений про необхідність направити представника для здійснення приймання товару за кількістю та якістю, проте умисно проігнорував повідомлення, яке направлено йому і представника не направив, чим позбавив себе можливості взяти участь у проведенні експертного дослідження.

Щодо якості поставленого товару апелянт стверджує, що судом першої інстанції неправильно оцінено позицію відповідача, який діючи в порушення п.п.7.5, 10 Національного стандарту України ДСТУ 4964:2008 «Соя. Технічні умови» не надав свідоцтво про вміст пестицидів, токсичних елементів, мікотоксинів, радіонуклідів та посвідчення або сертифікат якості, що стверджується відсутністю відповідних записів у відповідних графах ТТН, що є беззастережним доказом того, що було поставлено товар не той, який зазначений у товарно-супровідних документах: замість «сої» поставлено «сою некласну».

Посилається на положення частини 1 статті 679 ЦК України, згідно з якими продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Апелянт також вважає, що до спірних відносин слід застосувати положення частини 2 статті 688 ЦК України, якщо продавець знав або міг знати про те, що переданий покупцеві товар не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він не має права посилатись на те, що не одержав від покупця повідомлення про порушення умов договору, та наслідки невиконання покупцем цього обов`язку, встановленого частиною першою цієї статті.

Вважає, що суд першої інстанції помилково погодився з доводами відповідача, що останній не отримав відповідної телеграми. Однак, суд не надав оцінку поштовій квитанції про відправлення вказаної телеграми відповідачу. Також, суд необґрунтовано відхилив докази, які підтверджують паралельне відправлення даної телеграми на електронну адресу відповідача, яку останній зазначив у рахунку на оплату сої. Таким чином, суд, надав перевагу усним запереченням представника відповідача про неотримання телеграми, а не письмовим доказам про її відправлення на адресу отримувача.

Що стосується висновків суду про ненадання позивачем доказів на погодження з відповідачем очистки неякісної сої, ціни робіт по очищенню, скаржник стверджує, що такі висновки суду суперечать нормам матеріального права, на які суд сам же і посилається в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, адже відповідно до них позивач і не повинен був щось погоджувати із відповідачем, хоча і намагався врегулювати спір мирним шляхом. Так, ст.268 ГК України, зміст якої судом викладено в оскаржуваному рішенні, передбачає право покупця вибирати, чи повернути неякісний товар постачальнику, чи усунути його недоліки власними силами за рахунок постачальника.

Що стосується доказів понесених СВК «Дружба» витрат на правничу допомогу, апелянт стверджує, що Договір №1/02-04-21 про надання правничої допомоги від 02.04.2021 року (копія в матеріалах справи) згідно закону та його умов є неукладеним (невчиненим), посилаючись на пункт 9.1 Договору. Правочин не містить жодних відомостей щодо моменту (дати) підписання правочину, а отже останній не набув юридичної чинності у зв`язку із ненастанням події, якою обумовлені відповідні юридичні наслідки.

В якості доказів понесення витрат на правничу допомогу, СВК «Дружба» надає квитанцію №1, підписану адвокатом Сафулько С.Ф. 05 квітня 2021 р., проте належним доказом може бути лише видатковий касовий ордер на виплату готівки посадовій особі СВК «Дружба», а також авансовий звіт про використання таких коштів за цільовим призначенням.

Таким чином, рішення Господарського суду Волинської області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуально права.

Мотивуючи заперечення на апеляційну скаргу Сільськогосподарський виробничий кооператив "Дружба" стверджує, що ТОВ «АФ «Відродження» ознайомилося з умовами Договору купівлі-продажу сої №3 від 25.01.2021 року, оплатило кошти згідно Рахунку №1 від 25.01.2021 року, який був виписаний на підставі вказаного Договору, прийняло товар від СВК «Дружба» на умовах самовивозу, відтак позивач погодився з умовами вищезазначеного Договору і, відповідно, знав про якість та кількість придбаного товару.

Саме через факт не підписання вказаного Договору Господарський суд Волинської області при ухваленні рішення, що оскаржується, прийшов до висновку, що даний Договір є неналежним доказом у справі. Водночас, відповідач звертає увагу апеляційного суду, що вказаний Договір вважається укладеним, оскільки він був направлений позивачу і саме на його виконання відповідач передав ТОВ «АФ «Відродження» сою відповідної якості у загальній кількості 46,220 тон. У відповідача не було умислу на вчинення жодних шахрайських дій, про які заявляє позивач, навпаки відповідач добросовісно виконав умови вказаного Договору

Також, відповідач зазначає також і те, що і позивач і відповідач вчиняли всі необхідні дії для реального виконання Договору купівлі-продажу сої №3 від 25.01.2021 року. Покупець, в особі ТОВ «АФ «Відродження», оплатив кошти, направив транспорт для отримання товару, прийняв через своїх уповноважених осіб товар. Продавець, в особі СВК «Дружба», відвантажив куплений товар на транспорт Відповідача, який для цієї мети його і надав.

Відповідач звертає увагу апеляційного суду, що Договір купівлі-продажу сої №3 від 25.01.2021 року був укладений між СВК «Дружба» та ТОВ «АФ «Відродження», про що свідчать такі обставини: позивач був ознайомлений з умовами даного Договору; оплатив кошти в якості попередньої оплати за поставлену сою відповідної якості згідно Рахунку №1 від 25.01.2021 року, який був виписаний на підставі вказаного Договору; направив власний транспорт та здійснив доставку товару на умовах самовивозу; прийняв придбаний товар у місці навантаження; - здійснив з придбаним товаром операції, необхідні з його точки зору (підвищення сортності). В свою чергу відповідач після попередніх переговорів і узгоджень надіслав Договір купівлі-продажу сої №3 від 25.01.2021 року позивачу, який ознайомився з його умовами і погодився з ними, виписав Рахунок №1 від 25.01.2021 року на підставі Договору і надіслав його; отримав кошти у сумі 885 000,00 грн. в якості оплати за сою; відвантажив товар, що був передбачений вказаним Договором.

З наведених обставин, вбачається недобросовісна поведінка саме позивача, який досяг домовленості та уклав Договір стосовно товару відповідної якості, а в подальшому, заявляє про невідповідність якості товару вимогам ДСТУ та вимагає відшкодування уявних збитків, які він, зазнав у зв`язку з цим. Вказані дії свідчать про недобросовісність саме позивача, а не відповідача.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

25.01.2021 СВК "Дружба" виставлено рахунок №1 на продаж сої в кількості 50 тон за ціною без ПДВ 14 750 грн. 00 коп. за тонну на загальну суму 885 000 грн. 00 коп.. Підставою для оплати по рахунку зазначено договір купівлі сої №3 від 25.01.2021.

ТОВ "АФ "Відродження" здійснено оплату за сою згідно рахунку №1 від 25.01.2021 в сумі 885 000 грн. 00 коп.

Автомобільним перевізником ТОВ "АФ "Відродження", який одночасно є і вантажоодержувачем, отримано від вантажовідправника СВК "Дружба" товар - сою кількістю 22 000 тони згідно товарно-транспортної накладної №1 від 25.01.2021, сою кількістю 24 220 тони згідно товарно-транспортної накладної №2 від 25.01.2021, що підтверджується підписами в графі «отримав водій/експедитор».

Товарно-транспортні накладні підписані відповідальною особою вантажовідправника. Підпис вантажоодержувача у графі "Прийняв" (відповідальна особа вантажоодержувача) відсутній (а.с. 8-9).

Телеграмою від 26.01.2021 позивач викликав представника відповідача для проведення приймання товару за адресою ТОВ « АФ Відродження» - Житомирська область, Любарський район, с. Громада , вул.Польова,1. Представник СВК «Дружба» на виклик не прибув.

05.02.2021 р. на замовлення ТОВ "АФ "Відродження" Житомирською торгово-промисловою палатою було здійснено Експертний висновок №В-479 від 05.02.2021, щодо визначення якості сої на підставі лабораторних досліджень (а.с. 11-12), яким встановлено невідповідність поставлено сої вимогам ДСТУ 4964:2008 "Соя. Технічні умови" по показникам - сміттєва домішка, олійна домішка.

Згідно реєстру ТОВ "АФ "Відродження" ТТН №47 від 05.02.2021 на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку отримане зерно вагою 22 000 тони, відвантажене автомобілем НОМЕР_2 , складається з 12% вологості, 14,5% сміттєвих домішок, 39% олійних домішок, 39,5% білок, вартість очистки складає 18 933 грн. 24 коп.; ТТН №48 від 05.02.2021 на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку отримане зерно вагою 24 200 т., відвантажене автомобілем НОМЕР_4 , складається з 12% вологості, 8,2% сміттєвих домішок, 32,3% олійних домішок, 39,4% білок, вартість очистки складає 15 366 грн. 87 коп. (а.с. 13-14).

Актами №1, №2 від 08.02.2021 ТОВ "АФ "Відродження" прийнято товар сою вагою 22 000 тони, яка складається з 12% вологості, 14,5% сміттєвих домішок (при встановленій в ДСТУ 3%), 39% олійних домішок (при встановленій в ДСТУ 7%), залікова вага отриманого зерна 12 719 кг.; сою вагою 24 200 тони, яка складається з 12% вологості, 8,2% (при встановленій в ДСТУ 3%), сміттєвих домішок, 32,3% олійних домішок (при встановленій в ДСТУ 7%), залікова вага отриманого зерна 16 687 кг (а.с. 15-18).

10.02.2021 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу №30 про поставку в термін до 20 лютого 2021 року 20 594, 0 кг недопоставленої сої, а у випадку її не поставки повернути різницю між вартістю оплаченої та фактично поставленої/зарахованої сої в сумі 364 513 грн. 80 коп. в термін до 25.02.2021; відшкодування в термін до 20.02.2021 збитків в сумі 41 192 грн. 13 коп., штрафних санкцій в сумі 163 618 грн. 80 коп. за поставлений неякісний товар; отримання в термін до 20.02.2021 смітної та олійної домішки в кількості 16 814,0 кг, яка залишилась після очистки сої та доведення її до стандартів ДСТУ (а.с. 32-34).

У зв`язку з тим, що вказана вимога відповідачем залишена без відповіді та без належного реагування, позивач звернувся до Господарського суду Волинської області з позовною заявою до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Дружба" про стягнення 405 705 грн. 93 коп. з яких: 364 513 грн. 80 коп. попередньої оплати, 41 192 грн. 13 коп. витрат на усунення недоліків проданого товару та завданих збитків та судових витрат по справі. Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки сої.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 12 травня 2021 року у справі №903/197/21 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Дружба" про стягнення 405 705 грн. 93 коп. відмовлено.

4.Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.

Частина 1 статті 11 ЦК України встановлює, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Статтею 673 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Згідно з частиною 1 статті 674 Цивільного кодексу України відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частина 1 статті 675 ЦК України встановлює, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

В силу приписів частини 1 статті 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Частина 2 статті 689 встановлює, що покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині першій цієї статті встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 25.01.2021 р. СВК «Дружба» (продавець) та ТзОВ «Агрофірма «Відродження» (покупець) мали намір укласти договір купівлі-продажу сої №3.

У договорі в пункті 1.1 визначено кількість і вид товару - соя в кількості 50 тон, у пункті 3.1 визначено якість товару - не менш 36% протеїну, вологість до 12%, смітна домішка до 2%, зернова домішка (олійна) до 20%.

Письмовий договір з підписом продавця був направлений електронною поштою позивачу, проте позивач отримання і підписання договору заперечує.

Натомість, продавцем електронною поштою виставлено рахунок на оплату №1 від 25.01.2021, у реквізитах якого зазначено підставу - договір купівлі сої №3 від 25.01.2021, вид товару - соя, кількість товару -50 тон, всього до оплати 885 000 грн.

Зазначений рахунок сплачено покупцем відповідно до платіжного доручення №186 від 25.01.2021 в повному обсязі.

Для отримання товару покупцем направлено автомобільного перевізника, який отримав товар і здійснив його перевезення - сою кількістю 22 000 тон згідно товарно-транспортної накладної №1 від 25.01.2021, сою кількістю 24 220 тон згідно товарно-транспортної накладної №2 від 25.01.2021, що підтверджується підписами водіїв/експедиторів. Ця обставина визнається обома сторонами.

Надаючи правову оцінку відносин між сторонами спору, апеляційний суд вважає, що письмового договору про купівлю - продаж сої між сторонами укладено не було. Такий висновок вбачається, зокрема з наступного.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Оскільки договір укладався між юридичними особами, додатковим елементом ідентифікації слугує печатка юридичної особи. Така позиція фіксується зокрема у постанові КГС ВС від 23.07.2019 у справі №918/780/18.

З огляду на наведене, виходячи з наявних у справі доказів, апеляційний суд вважає недоведеною обставину укладення між сторонами договору купівлі - продажу у письмовій формі ні шляхом складання єдиного документа, ні іншим передбаченим законом способом.

Натомість, апеляційний суд, врахувавши зустрічні дії сторін, вчинені з метою виконання певної домовленості, яку можна кваліфікувати як укладення договору у спрощений спосіб, вважає, що між сторонами виникли взаємні зобов`язання , які мають правовий характер купівлі-продажу.

Так, позивач оплатив рахунок №1 від 25.01.2021 та направив уповноважених осіб для отримання товару, який придбав, у місце його знаходження, а відповідач прийняв сплачені кошти і надав товар покупцю.

Таким чином, оцінюючи правильність кваліфікації правової природи відносин, що склалися між позивачем та відповідачем, виходячи з аналізу положень ст.ст.174, 181 Господарського кодексу України та ст.ст.202, 205, 626, 627, 638, 639 Цивільного кодексу України, апеляційний господарський суд вважає, що між сторонами у спрощений спосіб було укладено договір купівлі-продажу.

Оплата товару, яка теж не оспорюється сторонами, свідчить про схвалення поставки товару, а отже і його замовлення.

Отримання товару позивачем і накладні, надані на підтвердження свідчать про те що господарська операція поставки сої між сторонами відбулася.

Спір між сторонами виник при виконанні договору і стосується якості поставленого товару. Якість товару є однією з істотних умов договору купівлі-продажу.

За відсутності письмового договору не має підстав вважати умови щодо якості придбаного товару узгодженими у відповідності до п.3.1. договору, проте, оцінюючи дії покупця щодо оплати товару у визначеній вартості за виставленим рахунком, є підстави для висновку про обізнаність покупця про якісні показники товару, оскільки умови щодо ціни і якості товару перебувають у взаємному зв`язку.

Згідно ч. 3 ст.268 ГК України у разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості. Таким чином, якщо покупець під час укладення договору (обміну листами, телефонограмами) повідомив постачальника про конкретну мету придбання товару, постачальник повинен поставити Товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

За положеннями частини 1 ст.675, частини 1 ст.679, частини 2 ст.689 ЦК України покупець зобов`язаний вчинити необхідні дії для прийняття придбаного товару, і встановити на момент передачі відповідність його якості.

Апелянт стверджує, що прийняття товару за кількістю і якістю здійснено ним за місцем його знаходження за адресою Житомирська область, Любарський район, с.Громада, вул.Польова,1, та оформлено відповідними актами.

Разом з тим, за сукупним аналізом положень ст.662, 664, 668, 675 ЦК України, прийняття товару покупцем здійснюється в момент передачі товару продавцем, а також передачі документів, що стосуються товару. З огляду на зазначене, передача товару покупцю ТОВ «АФ Відродження» від продавця СВК «Дружба» відбулось на складі продавця, про що свідчить запис у товаро-транспортних накладних: пункт навантаження Волинська область, Любарський район, село Кричів, а також видаткові накладні ТОВ «Волинь-зерно-продукт», якими підтверджується право власності продавця та місцезнаходження придбаного товару.

У контексті цих встановлених обставин твердження позивача, що приймання товару за кількістю і якістю відбувалось після прибуття товару за місцезнаходженням покупця апеляційний суд оцінює критично. Враховуючи, що позивач як покупець направив на адресу продавця транспортні засоби і особу, яка за змістом вчинених дій є уповноваженою на прийняття товару, слід вважати, що прийняття товару (сої) відбулось за місцем її зберігання на складі продавця. При цьому на уповноважену особу покупця покладався обов`язок здійснення необхідних дій для прийняття товару. Проте, дві партії сої в кількості 22000 т та 24220 т були завантажені у два автомобіля з оформленням лише товаро-транспортних накладних, без оформлення на місці приймання товару видаткових накладних та без видачі свідоцтв (сертифікатів) про якість.

Доводи апелянта про проведення приймання товару за якістю у місці знаходження покупця не є переконливими, з огляду також на наступне.

Положення ст.11 ГПК України, постанова Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від12 вересня 1991року №1545-XII та сучасна судова практика не виключає можливості застосування у сфері господарських відносин законодавства СРСР у разі відсутності регулювання нормативно-правовими актами України.

Інструкції П-7 про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, яка затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 (надалі - Інструкції П-7), визначає, що її вимоги можуть бути застосовані у всіх випадках, коли умовами договору не передбачений інший порядок приймання продукції.

Отже, за відсутності у договорі (під час обміну листами, телефонограмами) відповідних умов щодо порядку прийняття товару за якістю, до правовідносин між сторонами такого договору застосовуються приписи Інструкції П-7.

За змістом Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої Держарбітражем СРСР 25.04.1966 № П-7 (далі - Інструкція №П-7), приймання товару по якості здійснюється у відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними і особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що посвідчують якість товару. У разі виявлення невідповідності якості товару вимогам договору і супровідним документам, отримувач товару зупиняє подальше приймання товару і складає акт, в якому зазначає кількість оглянутого товару, характер виявлених під час приймання недоліків. Отримувач також зобов`язаний викликати для участі у прийманні товару і складенні двостороннього акта представника постачальника з дотриманням встановленого цією Інструкцією порядку виклику. Перевірка товару за якістю повинна здійснюватися повноважними і компетентними представниками з дотриманням процедури приймання, за результатами приймання товару за якістю складається акт про фактичну якість отриманого товару, який підписується усіма особами, що приймали участь в перевірці якості товару. Акт затверджується керівником підприємства - отримувача і зберігається у нього.

Однак, колегія суддів констатує той факт, що такий акт в матеріалах справи відсутній.

Згідно з пунктом 20 Інструкції №П-7 у разі неявки представника виготовлювача (відправника) на виклик одержувача (покупця) в установлений термін і у випадках, коли виклик представника іногороднього виготовлювача (відправника) не є обов`язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції за якістю продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції за якістю.

Як вбачається з матеріалів справи, як доказ повідомлення відповідача про невідповідність якості поставленої сої з вимогою направити уповноваженого представника СВК "Дружба" для складання відповідного акту, позивач подав телеграму від 26.01.2021, реєстр відправки електронного листа на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 25-29).

Статтею 5 зазначеного Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом статей 6, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Таким чином електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що надані позивачем роздруківки електронного листування не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", та не є належними доказами у справі, у зв`язку з відсутністю будь-яких доказів того, що електронні листи, скріншоти яких наявні в матеріалах справи, створювалися у порядку, визначеному Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", та що вони підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Такі обставини унеможливлюють ідентифікацію відправника повідомлення, а зміст такого документа не захищений від внесення правок та викривлення.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 29.01.2021 року у справі № 922/51/20, від 11.06.2019 року у справі № 904/2882/18.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не дотримався процедури приймання товару в місці його отримання, а складені ним у подальшому в односторонньому порядку акти від 16.04.2019, 08.02.2021 №1, №2 про приймання товару, реєстри на прийняте зерно не можуть бути оцінені судом як належні докази з наведених вище підстав.

10.02.2021 позивач надіслав вимогу №30, якою повідомив відповідача про приймання сої за кількістю та якістю за участю експерта Житомирської торгово-промислової палати, додаткове її очищення, що потягло збитки в сумі 41 192 грн. 13 коп., прийняття в загальній заліковій вазі, вивезення смітної та олійної домішки, яка залишилась після очистки (вимога отримана відповідачем 16.02.2021, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №386).

Правовим обґрунтування своїх дій позивач вважає положення частини 1 статті 678 ЦК України, яка надає покупцю право усунути недоліки товару і відшкодувати за рахунок продавця витрати, пов`язані з усуненням цих недоліків. Такі витрати мають правову природу збитків, які, за частиною 2 статті 22 ЦК України є втратами, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Однак, застосування цих положень закону можливо лише за умови доведеності усіх обставин, які стосуються домовленості сторін договору купівлі-продажу про якість товару.

За відсутності укладеного між сторонами письмового договору, інших доказів, які б свідчили про домовленість сторін в частині умов про якість товару, який продається, апеляційний суд вважає недоведеними твердження позивача про невідповідність якості поставленого товару і обґрунтованість його витрат на проведення додаткових робіт для підвищення якості товару, оскільки такі роботи проведені ним на власний розсуд.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність.

Надаючи таку оцінку доказам, апеляційний суд оцінює докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. При цьому обставини, на які учасник справи як на підставу своїх вимог або заперечень підлягають доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Такі правові висновки неодноразово висловлював Верховний Суд щодо вірогідності доказів як стандарту доказування, зокрема у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 11 вересня 2020 року у справі № 910/16505/19, від 15.06.2021 у справі №906/1222/19.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

За таких обставин, апеляційний господарський суд, виходячи з положень ст.77,79, 86 ГПК України погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог, оцінюючи подані сторонами докази з точки зору їх вірогідності.

З цієї позиції є більш вірогідним, що позивач мав усі можливості бути обізнаним про якість товару, який ним був придбаний, та зобов`язаний був вчинити передбачені законом дії для прийняття товару належним чином в момент його отримання від продавця.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат та стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст.16 Господарського процесуального кодексу України.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених Законом (ч. 2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 зазначеного Закону).

Відповідно до ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 129 ГПК України).

02.04.2021 між СВК "Дружба" та адвокатом Сафульком С.Ф. укладено договір №1/02-04/21 про надання правової допомоги, згідно умов якого адвокат надає клієнту правову допомогу в Господарському суді Волинської області у справі №903/197/21 за позовом ТОВ "АФ "Відродження" до СВК "Дружба" про стягнення 407 705 грн. 93 коп., а клієнт сплачує гонорар та фактичні витрати адвоката, понесені у зв`язку з виконанням цього договору, визначені у додатках до договору (п.п. 1.1, 7.1). Належним виконанням своїх зобов`язань за договором є акт приймання-передачі надання правових послуг і сплати гонорару (п. 7.4) (а.с. 95-97).

Додатком №1 від 02.04.2021 до договору сторонами визначено гонорар адвокату в сумі 40 000 грн. 00 коп..

Оплата СВК "Дружба" гонорару адвокату Сафулько С.Ф. підтверджується квитанцією №1 від 05.04.202.

Оцінивши в сукупності надані відповідачем докази, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування адвокатських витрат, суд має виходити з критерію їх реальності (встановлення їхньої дійсності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи те, що Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Дружба" підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами та норми ст.ст.126, 129 ГПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що витрати відповідача на правову допомогу в сумі 40 000 грн. є обґрунтованими та покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Відродження".

Доводи заявника про те, що стороною відповідача не доведено належним чином понесених підприємством витрат на оплату адвоката, оскільки квитанція, яка додана до матеріалів прави не є належним доказом того, що відповідач оплатив послуги адвоката, колегія суддів оцінює критично, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19.

Отже доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі щодо відшкодування витрат за надання правничої допомоги не спростовують висновків суду першої інстанції.

6.Висновки за результатами апеляційного розгляду.

У апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.

Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст.ст.269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Відродження" на рішення Господарського суду Волинської області від 12.05.2021 р. у справі №903/197/21 - залишити без задоволення, рішення Господарського суду Волинської області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Справу №903/197/21 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "04" жовтня 2021 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Бучинська Г.Б.