ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2021 р. Справа№ 907/142/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Євсікова О.О.

при секретарі судового засідання Король Я.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Палсір"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021

(повний текст рішення складено 19.07.2021)

у справі № 907/142/21 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом 1. Фізичної особи-підприємця Колотухи Івана Олексійовича

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Палсір"

до 1. Закарпатської обласної ради

2. Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіна Дениса Володимировича

про скасування рішень

за участю представників:

від позивачів: Колотуха О.М.

від відповідача-1: Сигидін О.І.

від відповідача-2: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

ФОП Колотуха І.О. та ТОВ "Палсір" звернулися до господарського суду з позовом до Закарпатської обласної ради та приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіна Д.В. про:

- скасування рішення Закарпатської обласної ради вісімнадцятої сесії VII скликання від 16.07.2020 № 1785 "Про внесення змін до рішення обласної ради від 26.09.2019 № 1560 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна" (далі - Рішення № 1785) в частині пункту 32 Переліку об`єктів нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, що підлягають реєстрації права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області (комунальної власності Закарпатської області) (далі - Перелік об`єктів нерухомого майна) та внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (додаток до рішення обласної ради 16.07.2020 № 1785);

- скасування рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіна Д.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54141773 від 18.09.2020 на об`єкт нерухомого майна: комплекс будівель та споруд (база відпочинку) Солотвинської алергологічної лікарні за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, смт. Солотвино, вул. Озерна, будинок 29, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 244.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні рішення є протиправними та такими, що порушують права та інтереси позивачів. Позивачі зазначають, що при наданні їм в оренду спірного майна, їх було введено в оману щодо стану та статусу орендованого майна.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у позові відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що заявлені позивачами вимоги не спрямовані на захист їх прав у спосіб, визначений законом.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ "Палсір" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі № 907/142/21 скасувати повністю та ухвалили нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

За твердженням скаржника, проведена державна реєстрація права власності на нерухоме майно за Закарпатською обласною радою порушує права та законні інтереси позивачів, до яких заявлено позови у спорах, які виникли з орендних відносин.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Палсір" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі № 907/142/21 та призначено до розгляду на 05.10.2021.

27.09.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив, в якому Закарпатська обласна рада, заперечуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, просить у задоволенні вимог апеляційної скарги ТОВ "Палсір" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі № 907/142/21 відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі № 907/142/21 залишити без змін.

29.09.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшла відповідь позивачів на відзив на апеляційну скаргу, з доданою копію постанови про закриття кримінального провадження від 29.01.2021 без клопотання про долучення доказу.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник Закарпатської обласної ради в судовому засідання вимоги та доводи апеляційної скарги заперечив, зазначивши про її безпідставність.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 31.01.2020 між Комунальною установою "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради (орендодавець) та ФОП Колотухою І.О. (орендар) був укладений договір № 03-13-01/97 оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об`єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, на умовах якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування окремі нежитлові приміщення, загальною площею 220,6 кв.м., розміщені за адресою: Закарпатська область, смт Солотвино, вул. Озерна, 29, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області та знаходиться на балансі Комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради (далі - Майно), а саме:

- будинок відпочинку літ. ЕІ, площею 158,8 кв.м.;

- будинок відпочинку літ. ДІ, площею 13,3 кв.м.;

- будинок відпочинку літ. ЄІ, площею 13,3 кв.м.;

- будинок відпочинку літ. ЖІ, площею 13,3 кв.м.;

- будинок відпочинку літ. 3І, площею 13,3 кв.м.;

- вбиральні літ. ГІ площею 8,6 кв.м.

31.01.2020 між Комунальною установою "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради (орендодавець) та ТОВ "Палсір" (орендар) також був укладений договір № 03-13-01/98 оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об`єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, на умовах якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування окремі нежитлові приміщення загальною площею 161,0 кв.м., розміщені за адресою: Закарпатська область, смт Солотвино, вул. Озерна, 29, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області та знаходиться на балансі Комунальної установи (далі - Майно), а саме:

- адміністративну будівлю літ. АІ, площею 80,7 кв.м.;

- будівлю готелю літ. БІ, площею 80,3 кв.м.

Відповідно до пунктів 2.2 договорів оренди № 03-13-01/97 та № 03-13-01/98 передача Майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендарів права власності на це Майно. Майно залишається спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області, а орендарі користуються ним протягом строку оренди.

Пунктами 11.1 договорів оренди № 03-13-01/97 та № 03-13-01/98 передбачено, що ці договори набирають чинності з моменту їх підписання сторонами, а їх умови розповсюджують свою дію на відносини між сторонами, які виникли з 27.01.2020 та діють до 26.01.2022 включно.

Як встановлено місцевим господарським судом та не спростовується сторонами, позивачі на спірне майно заявляють лише ті права та інтереси, які випливають із договорів оренди № 03-13-01/97 та № 03-13-01/98, інших прав чи інтересів щодо спірного Майна позивачі не мають.

Господарськими судами України уже розглядається низка судових прав, які виникли в результаті реалізації договорів оренди № 03-13-01/97 і № 03-13-01/98, зокрема справи № 907/910/20 і № 907/911/2 (про розірвання цих договорів оренди) та № 907/900/20 (про стягнення солідарно з орендарів завданої матеріальної шкоди) та стосуються майнових прав сторін цих договорів оренди.

Договорами оренди № 03-13-01/97 та № 03-13-01/98 підтверджується, що спірне Майно позивачі отримали від орендодавця як спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області.

Закарпатська обласна рада рішенням від 26.09.2019 № 1560 відповідно до статей 43, 55, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вирішила оформити право спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області на об`єкти комунальної власності (згідно з Переліком, що є додатком до цього рішення Ради) шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних відомостей, а також закріпила зазначені об`єкти нерухомого майна на праві оперативного управління з правом балансоутримувача за Комунальною установою "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради.

Спірним рішенням № 1785 від 16.07.2020 Закарпатська обласна рада вирішила внести зміни до вищевказаного рішення Ради від 26.09.2019 № 1560, виклавши додаток до рішення у новій редакції, згідно із якою у пункті 32 Переліку об`єктів нерухомого майна зазначила: "Комплекс будівель та споруд (база відпочинку) Солотвинської алергологічної лікарні за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, смт. Солотвино, вулиця Озерна, 29".

Як встановлено із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 18.09.2020 на підставі заяви уповноваженої особи Ради Приватним нотаріусом до цього Реєстру внесено запис про реєстрацію права комунальної власності (власник - Рада) на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 244): комплекс будівель та споруд (база відпочинку) Солотвинської алергологічної лікарні (адреса: Закарпатська область, Тячівський район, смт. Солотвино, вулиця Озерна, будинок 29).

Відповідно до преамбули Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

З огляду на встановлені обставини колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що у цій справі позивачами як орендарями спірного Майна, оскаржуються рішення Закарпатської обласної ради, яким остання, як особа, що здійснює управління майном від імені власника - територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області, вирішила оформити право такої комунальної власності, а також реєстраційна дія з реєстрації цієї власності у відповідному Державному реєстрі.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Тобто обов`язковою умовою скасування судом рішення органу місцевого самоврядування є доведеність порушення цим актом цивільних прав або охоронюваних законом інтересів позивачів.

Статтею 13 ЦК України встановлено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або законом.

Ні договори, ні закон у даній справі не наділяють орендарів правом власності на майно орендодавця. Реєстрація права власності на передане в оренду майно за орендодавцем не впливає на права та охоронювані законом інтереси орендарів, що виникають з договорів оренди.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, виходячи із вимог статті 16, глави 58 "Найм (оренда)" ЦК України захист прав особи у правовідносинах, що випливають із договорів оренди, з огляду на зазначені позивачами обставини та підстави цього позову, можуть здійснюватися судом шляхом розірвання договору оренди чи стягнення збитків, завданих під час виконання договору оренди.

Згідно із ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тобто, лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Отже, вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18.

Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, а також з`ясування того, чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що в даному випадку позивачі як орендарі спірного Майна обрали неналежний спосіб захисту свого права у орендних правовідносинах та не довели суду, що реєстрація права власності на передане в оренду Майно за орендодавцем будь-яким чином зачіпає охоронювані законом інтереси позивачів, які ґрунтуються на договорах оренди.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Скаржником не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, порушеного права чи охоронюваного законом інтересу та належності обраного способу захисту.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Палсір" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі № 907/142/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі № 907/142/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 907/142/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді Є.Ю. Шаптала

О.О. Євсіков