РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2021Справа № 910/12275/21
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького"

до Фізичної особи-підприємця Кардинала Олександра Миколайовича

про стягнення 8461,02 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" до Фізичної особи-підприємця Кардинала Олександра Миколайовича про стягнення 8461,02 грн,.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання транспортних послуг з розміщення транспортних засобів на привокзальній площі Терміналу "А" № ОД/2018/03/30/4 від 30.03.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 відкрито провадження по справі № 910/12275/21, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/12275/21 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення уповноваженим представникам позивача та відповідача.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.03.2018 між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" (Виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Кардиналом Олександром Миколайовичем (Замовник) укладено договір про надання транспортних послуг з розміщення транспортних засобів на привокзальній площі Терміналу "А" № ОД/2018/03/30/4 (надалі також - договір), за умовами п. 1.1 якого Виконавець зобов`язується Замовнику надати на привокзальній площі Терміналу «А» Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» (надалі - Привокзальна площа терміналу «А»), яка визначена схемою в Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору, за адресою: м. Львів, вул. Любінська, 168, послуги з розміщення транспортного засобу (-ів) Замовника.

За приписами пунктів 2.1-2.4 договору, за послуги, передбачені п. 1.1. цього договору Замовник щомісячно сплачує Виконавцю винагороду у розмірі 250,00 грн. (двісті п`ятдесят гривень, 00 коп.) з ПДВ за кожне 1 (одне) місце для розміщення автомобіля.

Вартість надання послуг з розміщення транспортних засобів на Привокзальній площі терміналу «А», можуть змінюватися Виконавцем, шляхом направлення для укладення на адресу Замовника, яка вказана в Розділі 7, Повідомлення про зміну тарифів не менш між за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до настання запланованої дати вступу в силу таких змін. Незгода Замовника зі зміною розміру тарифів на послуги з розміщення транспортних засобів на Привокзальній площі терміналу «А» не зупиняє застосування Виконавцем таких змін. Після спливу встановленого у Повідомленні строку дія попередніх цін, що встановлені цим Договором, припиняється та Виконавець надає послуги Замовнику за цінами, що вказані в повідомленні.

Виконавець виставляє рахунок за послуги з розміщення транспортних засобів на

Привокзальній площі терміналу «А» на підставі офіційного листа Замовника, в якому

Замовник вказує кількість необхідних для використання місць для паркування.

Розрахунки за послуги проводяться Замовником протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання рахунку від Виконавця. Рахунки виставляються до 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за звітним.

До обов`язків Замовника, згідно з п. 3.2 договору, належить оплачувати послуги, які надаються Виконавцем, за тарифами, що передбачені Розділом 2 цього Договору, на підставі виставлених рахунків протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання рахунку від Виконавця.

За приписами пунктів 6.1, 6.2 договору, цей Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018 р. Якщо жодна зі Сторін за 10 (десять) календарних днів до дати закінчення договору не заявить про його розірвання, даний договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах. Кількість автоматичних пролонгацій необмежена.

Наказом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" від 27.12.2018 № 379 «Про встановлення тарифів на послуги з розміщення транспортних засобів на привокзальній площі Терміналу «А» на вул. Люблінській, 168 у м. Львові» встановлено з 01.02.2019 року для суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на території Аеропорту на підставі Договорів оренди (або інших договорів пов`язаних з виробничою необхідністю в терміналі «А»), їх представників, а також уповноважених представників авіакомпаній та хендлінгових агентств щомісячну абонентську плату на послуги з розміщення транспортних засобів на привокзальній площі терміналу «А» у розмірі - 291,67 грн (без ПДВ).

Наказом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" від 26.06.2020 № 127 «Про встановлення тарифів на послуги з розміщення транспортних засобів на привокзальній площі Терміналу «А» на вул. Люблінській, 168 у м. Львові» встановлено для суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на території Аеропорту на підставі Договорів оренди (або інших договорів пов`язаних з виробничою необхідністю в терміналі «А»), їх представників, а також уповноважених представників авіакомпаній та хендлінгових агентств щомісячну абонентську плату на послуги з розміщення транспортного засобу на привокзальній площі терміналу «А» у розмірі - 291,67 грн (без ПДВ), для нерезидентів - 1,34 доларів США.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання за договором, оскільки не оплатив виставлені рахунки за надання послуг з розміщення транспортного засобу за період з липня 2018 року по березень 2020 року у сумі 6650,00 грн. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором у розмірі 6650,00 грн, а також 3% річних у розмірі 431,84 грн, інфляційні у розмірі 922,58 грн та пеню у розмірі 456,60 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позивач долучив до позову рахунки на оплату № 4691 від 31.07.2018, № 4991 від 31.08.2018, № 5744 від 30.09.2018, № 6492 від 31.10.2018, № 7264 від 30.11.2018, № 7887 від 31.12.2018, № 426 від 31.01.2019, за якими щомісячна вартість послуг паркування 250,00 грн, а також № 1052 від 28.02.2019, № 1966 від 31.03.2019, № 2945 від 30.04.2019, № 3321 від 31.05.2019, № 4179 від 30.06.2019, №4838 від 31.07.2019, № 5472 від 31.08.2019, № 6131 від 30.09.2019, № 7352 від 31.10.2019, № 7911 від 30.11.2019, № 9249 від 31.12.2019, № 495 від 31.01.2020, № 1048 від 29.02.2020, № 1925 від 31.03.2020, за якими щомісячна вартість послуг паркування 350,00 грн.

Відповідно до вказаних рахунків, у період з липня 2018 року по березень 2020 року відповідачу були надані послуги з розміщення транспортного засобу загальною вартістю 6650,00 грн.

Відповідач обставин надання послуг за вказаними рахунками та виставлення їх позивачем не заперечив та не спростував.

Однак, свої зобов`язання з оплати наданих послуг у встановлений п. 2.4 договору строк відповідач не виконав, жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів позивачу у загальному розмірі 6650,00 грн матеріали справи не містять.

Отже, за наведених обставин суд доходить висновку, що в порушення зазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідач не виконав свої грошові зобов`язання з оплати наданих послуг, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 431,84 грн та інфляційні у розмірі 922,58 грн за загальний період прострочення з 11.08.2018 по 14.06.2021.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013)

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем неправильно визначено початок періоду прострочення відповідача за кожним рахунком, оскільки не враховано, що строк оплати - 10 банківських днів з моменту отримання рахунку, а не календарних.

При цьому, суд зазначає, що, за відсутності доказів протилежного, дату кожного рахунку суд вважає датою його отримання відповідачем.

Отже, за розрахунком суду, з урахуванням правильного періоду прострочення відповідача, стягненню з останнього підлягають 3 % річних у розмірі 385,97 грн та інфляційні у розмірі 895,12 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 456,60 грн за загальний період прострочення з 11.05.2019 по 11.10.2020.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Як встановлено у п. 4.2 жоговору, за недотримання строків оплати наданих послуг, визначених, у п. 3.2 цього Договору, Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пеі, суд зазначає, що позивачем неправильно визначено початок періоду прострочення відповідача за кожним рахунком, оскільки не враховано, що строк оплати - 10 банківських днів з моменту отримання рахунку, а не календарних, однак, оскільки позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявлено позивачем обсязі на суму 456,60 грн, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

За наведених обставин, враховуючи відсутність будь-яких заперечень, спростувань чи контррозрахунків від відповідача, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кардинала Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" (аеропорт ЦА, м. Львів, 79000) ідентифікаційний код 33073442) борг у розмірі 6650,00 грн, 3 % річних у розмірі 385,97 грн, інфляційні у розмірі 895,12 грн, пеню у розмірі 456,60 грн та судовий збір у розмірі 2250,33 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 04.10.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко