ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2021 р. Справа№ 910/3868/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Полякова Б.М.

Грека Б.М.

За участю секретаря судового засідання Брунько А.І.

та представників сторін:

від ТОВ "Гелексі Фінанс": Дударенко А.М. - ордер серія КС №871762 від 29.07.2021.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.07.2021

у справі №910/3868/21 (суддя Мандичев Д.В.)

за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 відкрито провадження у справі №910/3868/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Кравченка Р.С.

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 визнано кредитором у справі №910/3868/21 по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 :

- Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" з грошовими вимогами на суму 12 280,24 грн, з яких: 4 540,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 7 740,24 грн - вимоги другої черги;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" з грошовими вимогами на суму 8 426,36 грн, з яких: 4 540,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 3 886,36 грн - вимоги другої черги;

- Акціонерне товариство "Таскомбанк" з грошовими вимогами на суму 26 512,95 грн, з яких: 4 540,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 21 972,95 грн - вимоги другої черги;

- Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" з грошовими вимогами на суму 13 725,52 грн, з яких: 4 540,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 9 185,52 грн - вимоги другої черги;

- Акціонерне товариство "ОТП Банк" з грошовими вимогами на суму 30 523,48 грн, з яких: 4 540,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 23 781,48 грн - вимоги другої черги, 2 202,00 грн - вимоги третьої черги;

- Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" з грошовими вимогами на суму 75 574,96 грн, з яких: 4 540,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 59 083,66 грн - вимоги другої черги, 11 951,30 грн - вимоги третьої черги;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" з грошовими вимогами на суму 630 396,90 грн, з яких: 4 540,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 625 856,90 грн - вимоги, що забезпечені заставою фізичної особи.

Відмовлено Акціонерному товариству "ОТП Банк" у визнанні кредитором на суму 585,76 грн.

Відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" у визнанні кредитором на суму 335 270,78 грн.

Відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" у визнанні судових витрат кредитора на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн; вирішено інші процедурні питання.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "Гелексі Фінанс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 29.07.2021, згідно якої просить суд змінити ухвалу попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 у справі №910/3868/21 та визнати кредитором боржника ТОВ "Гелексі Фінанс" на суму 965 667,68 грн, з яких: 4 540,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 700 000,00 грн - вимоги, що забезпечені заставою фізичної особи, 261 127,68 грн - вимоги другої черги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржувана ухвала, в частині розгляду грошових вимог ТОВ "Гелексі Фінанс", постановлена при неповному встановленні обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги апелянт стверджує, що ТОВ "Гелексі Фінанс" не позбавлене права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом нарахованих в розмірі 720% річних у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норм ч. 2 ст. 625 ГПК України та їх сплата передбачена умовами договору (п.п. 1.5, 7.1).

Крім того скаржник стверджує, що кредиторські вимоги ТОВ "Гелексі Фінанс" у розмірі 961 127,68 грн є повністю забезпеченими, оскільки кредитор надав докази того, що його забезпечені вимоги охоплюються вартістю заставного майна, визначеною станом на 15.06.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2021 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Верховець А.А., судді: Грек Б.М. Поляков Б.М.) апеляційну скаргу ТОВ "Гелексі Фінанс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 у справі №910/3868/21 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України, надано заявнику строк на усунення недоліків.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Гелексі Фінанс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 у справі №910/3868/21, розгляд справи призначено на 28.08.2021.

17.09.2021 до суду апеляційної інстанції від арбітражного керуючого Кравченка Р.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги вказуючи на законність оскаржуваної ухвали.

Так, арбітражний керуючий відмічає, що п. 7.1 договору надання коштів позики не встановлює розміру відсотків за неправомірне користування кредитом, а встановлює відсотки за користування кредитом протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком в межах строку кредитування відповідно до графіку розрахунків.

Крім того арбітражний керуючий зауважує, що нарахування відсотків у розмірі 720% річних порушує права позичальника та суперечить закону.

28.09.2021 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого боржник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Гелексі Фінанс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 у справі №910/3868/21.

В судове засідання 28.09.2021 ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Враховуючи, що явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторін, беручи до уваги, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, беручи до уваги подання ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу ТОВ "Гелексі Фінанс", суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності боржника за наявними матеріалами справи, що є достатніми для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник скаржника надав пояснення по суті спору, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, змінити ухвалу попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 у даній справі та визнати кредитором боржника ТОВ "Гелексі Фінанс" на суму 965 667,68 грн.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Керуючись положеннями ч. 1 ст. 269 ГПК України, зважаючи на вимоги апеляційної скарги, з метою недопущення порушення прав інших учасників щодо можливості оскарження ухвали місцевого господарського суду від 21.07.2021 у даній справі, колегія суддів здійснює перегляд оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги (в частині кредиторських вимог ТОВ "Гелексі Фінанс").

Статтею 271 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника скаржника, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали (в оскаржуваній частині) норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги ТОВ "Гелексі Фінанс" не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів оскарження, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; ведено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення №66518 від 28.05.2021 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Кравченка Р.С.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУзПБ подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

23.06.2021 ТОВ "Гелексі Фінанс" звернулося до Господарського суду міста Києва із грошовими вимогами до боржника на суму 961 127,68 грн, з яких: 453 068,62 грн - заборгованість за кредитом; 172 788,28 грн - заборгованість за процентами; 335 270,78 грн - проценти за неправомірне користування кредитом.

В обґрунтування зазначених грошових вимог ТОВ "Гелексі Фінанс" посилається на укладений між ним та боржником Договір №12-04-19-01-К надання коштів у позику від 12.04.2019 (зі змінами та доповненнями) та Іпотечний договір №12-04-19-01-К від 12.04.2019 (зі змінами та доповненнями).

За твердженнями заявника, Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором та надало боржнику позику у передбаченому розмірі, проте ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконав, оскільки не здійснив своєчасного погашення заборгованості за кредитом та відсотками.

Північний апеляційний господарський суд дослідивши заяву ТОВ "Гелексі Фінанс" з кредиторськими вимогами до боржника, враховуючи норми матеріального права та засади справедливості, добросовісності, розумності, погоджується з місцевим господарським судом щодо часткового задоволення кредиторських вимог, з огляду на наступне.

З наявних матеріалів оскарження слідує, що 12.04.2019 між ТОВ "Гелексі Фінанс" (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір №12-04-19-01-К надання коштів у позику (далі - договір), в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за яким кредитодавець зобов`язався надати грошові кошти позичальнику в сумі 150 000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 42 % річних та інші нараховані суми на умовах та в строки, встановлених договором. Тип процентної ставки - фіксована.

Відповідно до пункту 1.5 договору кредит надається строком на дванадцять місяців від дня отримання позичальником кредиту, тобто з 12.04.2019 по 11.04.2020.

За умовами п. 1.8.1. договору реальна річна процента ставка складає 51,1 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 151,1 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 226 650,00 грн; вартість послуг кредитного посередника 13 650,00 грн, вартість послуг за вчинення нотаріальних дій 6 350,00 грн.

У відповідності до п. 2.2.2. договору позичальник зобов`язаний, зокрема, погашати кредит та сплачувати проценти, штрафні санкції та інші платежі за їх наявності в порядку визначеному цим Договором (2); у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту - сплатити нараховані проценти за користування кредитом та пеню за неналежне виконання зобов`язань виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення, а також відшкодувати Кредитодавцю понесені останнім витрати, пов`язані з поверненням заборгованості Позичальника (6); у випадку закінчення строку на який надано кредит, зазначеного в п. 1.5 даного Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити відсотки за користування кредитом нараховані відповідно до п. 7.1 Договору за фактичну кількість календарних днів користування Кредитом до дня повного погашення заборгованості (7).

Пункт 7.1. договору передбачає, що сторони дійшли згоди про те, що у випадку порушення Позичальником графіку розрахунків, а саме: ненадходження планового щомісячного платежу в повному обсязі та в строки передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит за Договором автоматично визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720 відсотків річних за користування кредитом.

Також 12.04.2019 у забезпечення виконання зобов`язань за договором від 12.04.2019 №12-04-19-01-К між сторонами укладено іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є квартира АДРЕСА_2 , що складається з 2 (двох) житлової кімнати, загальною площею 77 кв. м, жилою площею 38,60 кв. м.

Відповідно до п 1.1. іпотечного договору останній забезпечує виконання іпотекодавцем зобов`язання, що випливає з укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем договору №12-04-19-01-К надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 12.04.2019 та додаткових договорів до нього.

У пункті 1.3. іпотечного договору визначена заставна вартість предмета іпотеки, що є договірною, і погоджується сторонами в розмірі 700 000,00 грн.

До вказаного іпотечного договору сторонами вносилися зміни відповідно до змін до договору від 12.04.2019 №12-04-19-01-К надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, ТОВ "Гелексі Фінанс" свої зобов`язання за договором виконало належним чином, перерахувавши на рахунок боржника грошові кошти в розмірі 130 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №609 від 12.04.2019.

Також за дорученням боржника 12.04.2019 ТОВ "Гелексі Фінанс" перерахувало 13 650,00 грн на рахунок ФОП Белих Ю.Ю., що підтверджується платіжним дорученням №611 від 12.04.2019, та 6350,00 грн Кабаєвій А.А., що підтверджується платіжним дорученням №649 від 24.04.2019.

03.07.2019 на підставі письмової заяви ОСОБА_1 №831 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору від 12.04.2019 №12-04-19-01-К, за якою збільшено суму кредиту на 170 000,00 грн, загальна сума неповернутої позики склала 319 911,55 грн.

Грошові кошти у розмірі 170 000,00 грн були перераховані боржнику, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

У подальшому, 28.04.2020 між сторонами укладено договір №2 про внесення змін та доповнень до договору від 12.04.2019 №12-04-19-01-К щодо надання 15 000,00 грн позики, загальна сума неповернутої позики склала 334 846,42 грн, проценти за користування кредитом - 54% річних з 29.04.2020, строк повернення - до 11.04.2021.

Додаткові кредитні кошти у сумі 15 000,00 грн надані боржнику.

17.09.2020 між сторонами укладено договір №3 про внесення змін та доповнень до Договору від 12.04.2019 №12-04-19-01-К щодо надання 118 400,08 грн, відповідно до якого загальна сума неповернутої позики склала 423 554,06 грн, проценти за користування кредитом - 66 % річних з 18.09.2020, строк повернення - до 11.04.2021.

Матеріалами справи підтверджується, що кредитодавець надав позичальнику кошти у розмірі 118 400,08 грн.

На виконання умов договору боржник сплатив ТОВ "Гелексі Фінанс" частину кредиту та відсотків за користування позикою, а саме: 07.05.2019 - 50,00 грн; 07.05.2019 - 5 237,15 грн; 11.06.2019 - 5 300,00 грн, 09.07.2019 - 8 000,00 грн; 07.08.2019 - 12 800,00 грн; 11.09.2019 - 12 800,00 грн; 09.10.2019 - 12 800,00 грн; 11.11.2019 - 12 800 грн; 11.12.2019 - 12 800 грн; 10.01.2020 - 12 800,00 грн; 12.02.2020 - 12 800грн; 12.03.2020 - 12 800 грн; 15.04.2020 - 12 800,00 грн; 13.05.2020 - 13 950 грн; 12.06.2020 - 15 100,00 грн; 13.07.2020 - 15 100 грн; 12.08.2020 - 15 100грн; 17.09.2020 - 15 060,08 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором, 01.04.2021 ТОВ "Гелексі Фінанс" направило боржнику повідомлення №1144 про те, що у разі не погашення боргу або не вирішення питання щодо реструктуризації або пролонгації договору, з 12.04.2021 боржнику буде нараховуватись 720% річних відсотків за неправомірне користування кредитом згідно п. 7.1 Договору.

За таких обставин, ТОВ "Гелексі Фінанс" стверджує, що позичальник свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого у боржника наявна заборгованість у розмірі 961 127,68 грн, з яких: 453 068,62 грн - заборгованість за кредитом, 172 788,28 грн - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом, 335 270,78 грн - проценти за неправомірне користування кредитом.

Так, частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що укладений між ТОВ "Гелексі Фінанс" та ОСОБА_1 договір №12-04-19-01-К від 12.04.2019 за своєю правовою природою є кредитним договором, до положень якого також застосовуються приписи Цивільного кодексу України щодо позики.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вірно встановлено Господарським судом міста Києва та вбачається з матеріалів оскарження, ОСОБА_1 допустив прострочення виконання свого зобов`язання щодо повернення суми запозичених коштів та сплати нарахованих процентів, у зв`язку з чим станом на 18.05.2021 заборгованість боржника становить 625 856,90 грн, з яких: 453 068,62 - заборгованість за кредитом, 172 788,28 грн - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для стягнення з боржника нарахованих процентів за неправомірне користування кредитом у сумі 335 270,78 грн, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу.

Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 с. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.

За змістом ч. 2 ст. 625, ст. 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.

При цьому, умови щодо нарахування процентів за правомірне та неправомірне користування кредитними коштами мають визначатися окремими пунктами договору.

Судом встановлено, що строк кредитування за договором від 12.04.2019 №12-04-19-01-К до 11.04.2021 включно. Отже, після вказаної дати кредитодавець має право нараховувати проценти за договором лише в разі, якщо сплата процентів за неправомірне користування коштами передбачена умовами договору.

Скаржник стверджує, що умовами договору №12-04-19-01-К від 12.04.2019 передбачена можливість стягнення з боржника процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 720%.

В цій частині, колегія суддів звертається до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.06.2020 у справі №902/5/19, відповідно до якого у разі, якщо сторони бажають врегулювати свої правовідносини щодо стягнення річних у порядку ч. 2 ст.625 ЦК України іншим способом, ніж той який передбачено цією нормою, то таке регулювання повинно бути самостійною умовою договору, воно не може ототожнюватися з умовами договору про стягнення процентів за правомірне користування кредитом, передбаченими у порядку ст. 1048 ЦК України, оскільки законодавець не ототожнює підстави правомірного та неправомірного користування кредитними коштами.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13.05.2019 у справі №910/18618/17, від 10.11.2020 у справі №916/4932/15, від 24.09.2020 у справі №905/2852/16, від 02.07.2020 у справі №910/18618/17.

Водночас, як слідує з умов договору №12-04-19-01-К від 12.04.2019, (пп. 7 п. 2.2.2) у випадку закінчення строку на який надано кредит, зазначеного в п. 1.5 договору, позичальник зобов`язаний сплатити відсотки за користування кредитом нараховані відповідно до п. 7.1 договору за фактичну кількість календарних днів користування кредитом до дня повного погашення заборгованості.

В той же час положеннями п. 7.1 договору передбачено, що сторони дійшли згоди про те, що у випадку порушення позичальником графіку розрахунків, а саме: ненадходження планового щомісячного платежу в повному обсязі та в строки передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит за Договором автоматично визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720 відсотків річних за користування кредитом.

Тобто, виходячи зі змісту п. 7.1 договору, відповідний розмір відсотків сплачується за правомірне користування кредитом протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком в межах строку кредитування відповідно до графіку, а не за неправомірне користування кредитом.

До того ж, згідно п. 6 Паспорту споживчого кредиту у розділі «процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту» зазначено, що у випадку порушення позичальником графіку розрахунків, а саме: ненадходження планового щомісячного платежу в повному обсязі та в строки передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит за договором автоматично визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720 відсотків річних за користування кредитом. З наступного дня після усунення позичальником порушень виконання зобов`язань в повному обсязі, включаючи сплату нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 720 відсотків річних, нарахованої пені, а також інших штрафних санкцій, такий кредит вважатиметься кредитом з нормальним режимом сплати, відсотки за користування кредитом нараховуватимуться у розмірі згідно договору.

Отже, слід дійти висновку, що договір №12-04-19-01-К від 12.04.2019 не містить окремих умов, якими врегульовано питання щодо стягнення з боржника річних у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу скаржника, що встановлення договором сплати відсотків за користування кредитом (кредитом з підвищеним ризиком) у розмірі 720% не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позикодавця можливості стягувати з боржника надмірні кошти винагороди за користування кредитом перетворюється на джерело невиправданих додаткових прибутків та призводить до фактичної неоплатності боржника й порушує баланс прав та інтересів сторін договору.

У своєму рішенні Конституційний Суд України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі №1-26/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини 2 статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

У постанові від 10.10.2012 у справі №6-110цс12 Верховний Суд України виклав свою правову позицію про те, що свобода договору, передбачена статтями 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

Отже, закріплений Цивільним кодексом України принцип свободи договору має співвідноситися із принципами справедливості, добросовісності та розумності.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

За таких обставин, враховуючи, що строк дії договору №12-04-19-01-К від 12.04.2019 закінчився 11.04.2021, договір не містить окремого пункту, яким би сторони врегулювали свої правовідносини щодо стягнення річних у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, Господарський суд міста Києва правомірно відмовив ТОВ "Гелексі Фінанс" у визнанні нарахованих 720% річних за період з 12.04.2021 по 18.05.2021 у розмірі 335 270,78 грн.

Зважаючи на викладене суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом та вважає, що визнанню підлягають вимоги ТОВ "Гелексі Фінанс" у розмірі 625 856,90 грн, з яких: 453 068,62 - заборгованість за кредитом, 172 788,28 грн - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом.

Як було зазначено вище, в забезпечення виконання зобовязань за договором №12-04-19-01-К від 12.04.2019 між сторонами укладено іпотечний договір від 12.04.2021 (з урахуванням змін та доповнень).

Станом на дату укладення цього договору предмет іпотеки оцінено в розмірі 700 000,00 грн.

Північний апеляційний господарський суд відмічає, що визначення забезпеченого зобов`язання та, відповідно, вимог забезпеченого кредитора, які включаються до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство, має здійснюватись з урахуванням положень законодавства, яке регулює забезпечення зобов`язань (зокрема, ст.ст. 572, 575, 589 ЦК України, Закону України «Про заставу», Закону України «Про іпотеку») та з урахуванням КУзПБ.

Положеннями ст. 3 Закону України "Про іпотеку" унормовано, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною, зокрема, до припинення основного зобов`язання. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору.

Згідно ч. 2 ст. 45 КУзПБ, забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що вартість предмета застави, в тому числі і розмір вимог заставного кредитора, вимоги якого забезпечені заставою майна боржника, визначаються у розмірі вартості предмета застави, який визначений між кредитором та боржником у договорі застави.

Відтак, висновок Господарського суду міста Києва про те, що вимоги ТОВ "Гелексі Фінанс" є забезпеченими лише в частині вартості предмета забезпечення (700 000,00 грн) є вірним та узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові ВС від 17.06.2020 у справі №905/2028/18.

При цьому, такий висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладений 15.05.2018 у постанові у справі №902/492/17, оскільки з набранням чинності КУзПБ (з 21.10.2019) порядок визначення забезпечених вимог було конкретизовано законодавцем в ч. 2 ст. 45 Кодексу та визначено, що кредитор є забезпеченим лише в частині вартості предмета застави.

З огляду на вищевикладене, вимоги ТОВ "Гелексі Фінанс" у розмірі 625 856,90 грн правомірно віднесені судом до вимог, що забезпечені заставою фізичної особи.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала місцевого господарського суду таким вимогам закону відповідає.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Вказані вимоги Господарським судом міста Києва при винесенні оскаржуваної ухвали були дотримані, з чого слідує відсутність підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 в оскаржуваній частині.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ "Гелексі Фінанс" судом не вбачається.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 у справі №910/3868/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 у справі №910/3868/21 (в оскаржуваній частині) залишити без змін.

3. Матеріали оскарження у справі №910/3868/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України, ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено 29.09.2021.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді Б.М. Поляков

Б.М. Грек