ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2021 р. Справа №909/1003/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого - судді О.В. Зварич

суддів В.М. Гриців

О.І. Матущак

секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Наконечного Василя Мирославовича б/н та дати (вх. № 01-05/1597/21 від 05.05.2021 року)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 року (суддя О.В. Малєєва; повний текст рішення складено 08.04.2021 року)

у справі № 909/1003/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Контиліум" (надалі ТзОВ "Контиліум")

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Наконечного Василя Мирославовича (надалі ФОП Наконечний В.М.)

про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 274550,00 грн.,

за участю:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

08.11.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Контиліум" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Наконечного Василя Мирославовича про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 274550,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.05.2018 трапилася ДТП за участю автомобіля "КАМАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля "MAN TGA 01", реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом "Bodex KIS 3WS", реєстраційний номер НОМЕР_3 . У постанові про закриття кримінального провадження вказано, що ДТП трапилося внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля "КАМАЗ" ОСОБА_1 . Так як ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ФОП Наконечним В. М. , просить стягнути з останнього заподіяну шкоду. Розмір заподіяної шкоди позивач визначає, як різницю між ринковою вартістю КТЗ до пошкодження та ринковою вартістю пошкодженого автомобіля, що встановлено у висновку експерта.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 року у справі №909/1003/20 (суддя О.В. Малєєва) позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи - підприємця Наконечного Василя Мирославовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Контиліум" - 274550,00 грн. шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а також 4118,25 грн. сплаченого судового збору (т. 1, а.с. 193-199).

При прийнятті рішення суд виходив з того, що відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В даному випадку водія відповідача до кримінальної чи адміністративної відповідальності не було притягнуто, а тому вина відповідача підлягає доведенню на загальних підставах. Оцінюючи вину водія відповідача за завдання шкоди транспортному засобу позивача внаслідок ДТП, суд врахував висновок експертів №4315/4316, в якому зокрема зазначено, що в причиновому зв`язку з фактом ДТП перебувають дії водія автомобіля "КАМАЗ", який перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не переконався у відсутності транспортних засобів, які б здійснювали його обгін.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним та необґрунтованим, прийнятим при неповному встановленні обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів та їх оцінки, а також з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не дослідив питання, чи виплачувалося позивачу відшкодування шкоди страховою компанією, якщо так, то в якому розмірі. Крім того, суд не надав належної оцінки тому, що шкода може бути відшкодована іншою особою, володільцем джерела підвищеної небезпеки, виключно за наявності її вини. Разом з тим, позивач не надав доказів того, що ОСОБА_1 визнано винуватим у ДТП, а саме на надав постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. Вказує, що спеціальними нормами права, що регулюють відносини по відшкодуванню шкоди застрахованої особи є Закон України «Про обов`язкове страхування цивівльно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закон України «Про страхування». Скаржник наголошує, що транспортні засоби обох сторін були застраховані, мали Поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язковогого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони не забезпечили явки в судове засідання уповноважених представників. Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 про відкладення розгляду справи № 909/1003/20 на 04.10.2021 о 15 год. 00 хв. надіслано 09.09.2021 позивачу та відповідачу на адреси зазначені в позовній заяві та апеляційній скарзі.

04.10.2021 року на електронну адресу Західного апеляційного господарського суду надійшов електронний лист (вх. № 01-04/6848/21 від 04.10.2021 року) від ОСОБА_2 <ІНФОРМАЦІЯ_1>, вкладенням до якого є заява про відкладення розгляду справи, довідка Комунального некомерційного підприємства «Галицька лікарня» від 01.10.2021, видана Наконечному В.М .

Суд встановив, що вказаний електронний документ не містить кваліфікованого електронного підпису, що підтверджується довідкою відділу документального забезпечення Західного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 року.

Суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників судового процесу.

Отже, в силу положень ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто при відсутності уповноважених представників сторін.

Обставини справи

25.07.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Захід" (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальнісю "Контиліум" (Орендар) укладено договір найму (оренди) транспортних засобів № 010717 (т. 1, а.с. 106-107).

Відповідно до п. 1.1 договору Орендодавець передає, а Орендар приймає за плату в користування наступне майно: сідловий тягач марки MAN TGA 18.460, випуску 2003, шасі (рама, кузов, коляска) № НОМЕР_4 , тип ТЗ сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Центром ДАІ 7301. Сідловий тягач, що є предметом даного договору, належить ТзОВ "ТК "Захід" на підставі свідоцтва про реєстрація транспортного засобу НОМЕР_5 виданого 17.02.2015.

Згідно із 2.1 договору транспортний засіб здається в оренду Орендарю для перевезення вантажів. Термін оренди до 30.06.2018 (п. 4.1).

Пунктом 6.1 (г) договору сторони погодили, що Орендодавець, зокрема має право вимагати відшкодування завданих йому з вини Орендаря збитків у випадку повернення йому транспортних засобів в стані гіршому, ніж він повинен був знаходитися з урахуванням нормального зносу. Орендар має право отримувати відшкодування у разі виникнення страхових випадків (п. 7.2 (в) договору).

На виконання умов договору № 010717 від 25.07.2017 Орендодавець передав, а Орендар прийняв у тимчасове користування (оренду) сідловий тягач марки MAN TGA 18.460, випуску 2003, шасі (рама, кузов, коляска) № НОМЕР_4 , тип ТЗ сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Центром ДАІ 7301, що підтверджується актом прийняття-передачі автотранспорту в оренду від 25.07.2017 (т. 1, а.с. 105).

10.03.2018 року між ОСОБА_4 (Орендодавець) та Наконечним Василем Мирославовичем (Орендар) укладено договір оренди вантажного автомобіля від № 1. Згідно із п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, Орендодавець зобов`язується передати за плату Орендареві у строкове користування, а Орендар зобов`язується прийняти у строкове користування автомобіль, що визначений у цьому договорі та зобов`язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату (т. 1, а.с. 74-75).

Відповідно до п. 1.2 договору відомості про автомобіль, що орендується: марка - Камаз 4310, номерний знак НОМЕР_6 .

Строк користування автомобілем, що орендується від 10.03.2018 до 10.03.2019 (п. 4.1 договору).

Орендар за цим договором, зокрема зобов`язується не пізніше 5-ти днів усувати пошкодження автомобіля, що орендується, або відшкодовувати збитки, завдані у зв`язку із втратою автомобіля, що орендується, якщо такі пошкодження або втрата сталися з вини Орендаря (п. 7.1.).

07.05.2014 року між Наконечним Василем Мирославовичем та ОСОБА_1 (водій), укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Договір укладено на невизначений строк з 07.05.2014. Працівник зобов`язаний виконувати обов`язки водія. Час виконання робіт з 8.00 до 12.00, з 13.00 до 17.00. Трудовий договір зареєстрований 07.05.2014 за № 4 (т.1, а.с.78).

14.05.2018 близько 16:46 год. трапилася ДТП за участю автомобіля "КАМАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля "MAN TGA 01", реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

За вказаним фактом ДТП здійснювалось кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000140 від 15.05.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Старшим слідчим СВ Галицького відділення поліції в Івано-Франківській області 30.11.2018 винесено постанову про закриття кримінального провадження (т. 1, а.с. 145-149).

У постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що 14.05.2018 близько 16:46 год. на автодорозі державного значення "Мукачеве-Львів" у с.Задністрянськ по вул. Львівській Галицького району водій автопоїзда у складі сідлового тягача марки «MAH TGA 18.460», реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом марки «Bodex KIS 3WS», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_5 , рухаючись у напрямку м. Галич допустив зіткнення з вантажним автомобілем «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_7 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у попутному напрямку та виконував поворот ліворуч. Внаслідок зіткнення автомобіль КАМАЗ перекинувся на праву сторону, а водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

Досудовим розслідуванням встановлено, що водій ОСОБА_1 всупереч вимог Правил дорожнього руху України, маючи намір виконати поворот ліворуч, відповідно до вимог п.п. 9.2.6, 9.4 ПДР повинен був завчасно, до початку маневру лівого повороту, але не менш як за 50 - 100 м, подати сигнал показниками лівого повороту, а перед початком зміни напрямку руху повинен був згідно з вимогами п.п. 10.1, 14.3 ПДР переконатися, що це буде безпечним, і зокрема - переконатися у відсутності транспортних засобів, які б рухалися по смузі зустрічного напрямку (як в зустрічному, так і в попутному напрямках). Вказані порушення перебувають у причинному зв`язку із настанням вказаної ДТП. Досудовим розслідуванням встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_1 отримав внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху України, а тому в даному випадку відсутній склад злочину, передбачений ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тяжке тілесне ушкодження або смерть)".

У межах цього кримінального провадження Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз було проведено експертизу. У висновку експертів комплексної судової експертизи відео-звукозапису та автотехнічної експертизи №4315/4316 від 30.10.2018 зазначено таке: - у заданій дорожній ситуації водій автопоїзда у складі тягача MAN з напівпричепом при обраній швидкості руху не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем "КАМАЗ" шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування (п. 7). У даній дорожній ситуації дії водія автопоїзда, який в межах населеного пункту рухався зі швидкістю біля 77 км/год не відповідали вимогам п. 12.4 ПДР, однак дана невідповідність не перебуває в причинному зв`язку з фактом ДТП, оскільки і при умові руху зі швидкістю 50 км/год водій автопоїзда не мав би технічної можливості уникнути зіткнення шляхом своєчасного застосування гальмування, діючи відповідно до вимог ПДР. Оскільки встановити, чи був ввімкнений на автомобілі "КАМАЗ" покажчик лівого повороту не видалося можливим, то і оцінити відповідність дій водія автопоїзда вимогам п. 14.2 б) ПДР не надається можливим. Інших невідповідностей вимогам ПДР в діях водія автопоїзда, які б могли перебувати в причиновому зв`язку з фактом ДТП, не вбачається. Оскільки встановити, чи був ввімкнений у автомобілі "КАМАЗ" показник лівого повороту не видалося можливим, то і оцінити відповідність дій його водія вимогам п.п. 9.2б), 9.4 ПДР не надається можливим. Дії водія автомобіля "КАМАЗ", який перед початком зміни напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним, і зокрема - не переконався у відсутності транспортних засобів, які б здійснювали його обгін, не відповідали вимогам п.п. 10.1, 14.3 ПДР, і оскільки такі дії спричинили небезпеку для руху, то вони перебувають у причинному зв`язку з фактом ДТП (п. 8). Причиною даної ДТП, з технічної точки зору, стали ті обставини, що водій автомобіля "КАМАЗ" розпочав поворот ліворуч і виїхав на смугу зустрічного руху на такій відстані до автопоїзда, водій якого виконував маневр обгону, при якій водій автопоїзда вже не мав технічної можливості уникнути зіткнення (п.9) (т. 1, а.с. 150-165).

Відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 19.02.2019 у справі № 341/2356/18 постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29.12.2018, якою ОСОБА_1 визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн., скасовано. Прийнято нову постанову, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (т. 1, а.с. 120-124).

Підставою для скасування стало оформлення неналежним чином протоколу про адміністративне правопорушення. Зокрема, у постанові суду апеляційної інстанції вказано, що протокол про адміністративне правопорушення не містить суті адміністративного правопорушення, в ньому просто описано час, місце та транспортні засоби, без конкретизації події, що відбулася за їх участі. Суд повважав, що вина особи не доведена належними доказами з огляду на конкретний зміст наданого протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №047625 від 19.12.2018, в якому суть адміністративного правопорушення не викладена належним чином.

У звіті про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 278, замовником якого є ОСОБА_6 , щодо автомобіля MAN TGA 01, встановлено, що ринкова вартість КТЗ до пошкодження складала 326030,00 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ - 1102541,14 грн. з ПДВ на запасні частини (т. 1, а.с. 11-17).

У звіті про розрахунок ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу № 278/1 щодо автомобіля MAN TGA 01, реєстраційний номер НОМЕР_2 встановлено, що ринкова вартість пошкодженого автомобіля в післяаварійному стані складає 51480,00 грн. (т. 1, а.с. 29-36).

Наведені обставини стали підставою звернення ТзОВ «Консиліум» з позовом до Фізичної особи-підприємця Наконечного Василя Мирославовича про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 274550,00 грн.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Згідно із ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання, утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 14.05.2018 близько 16:46 год. трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "КАМАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля "MAN TGA 01", реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Отже, в дорожньо-транспортній пригоді брали участь два автомобілі, які в силу ч.1 ст.1187 ЦК України є джерелами підвищеної небезпеки. Відтак, враховуючи вимоги ст.1188 ЦК України, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність базується на загальному принципі вини.

Виходячи з аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що, для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, в першу чергу необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду у вчиненні такої дії. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Як зазначалось вище, Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз в межах кримінального провадження №0000140 за фактом дорожньо-траспортної пригоди було проведено експертизу.

Висновком експертів комплексної судової експертизи відео-звукозапису та автотехнічної експертизи від 30.10.2018 № 4315/4316, зокрема встановлено, що дії водія автомобіля "КАМАЗ", який перед початком зміни напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним, і зокрема - не переконався у відсутності транспортних засобів, які б здійснювали його обгін, не відповідали вимогам п.п. 10.1, 14.3 ПДР, і оскільки такі дії спричинили небезпеку для руху, то вони перебувають у причинному зв`язку з фактом ДТП. Причиною даної ДТП, з технічної точки зору, стали ті обставини, що водій автомобіля "КАМАЗ" розпочав поворот ліворуч і виїхав на смугу зустрічного руху на такій відстані до автопоїзда, водій якого виконував маневр обгону, при якій водій автопоїзда вже не мав технічної можливості уникнути зіткнення.

Частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України унормовано, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Матеріалами даної справи, підтверджується той факт, що водій автомобіля "КАМАЗ" - ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем - Наконечним В.М. на підставі, укладеного між Наконечним Василем Мирославовичем та ОСОБА_1 (водій) трудового договору між працівником і фізичною особою, яка виконує найману працю від 07.05.2014 та у момент вчинення ДТП виконував свої трудові обов`язки.

Щодо розміру матеріальної шкоди, суд апеляційної інстанції враховує таке.

У звіті про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 278, щодо автомобіля MAN TGA 01, встановлено, що ринкова вартість КТЗ до пошкодження складала 326030,00 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ - 1102541,14 грн. з ПДВ на запасні частини. У звіті про розрахунок ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу № 278/1 щодо автомобіля MAN TGA 01, реєстраційний номер НОМЕР_2 встановлено, що ринкова вартість пошкодженого автомобіля в післяаварійному стані складає 51480,00 грн.

Позивач визначив вартість матеріального збитку, як різницю між вартістю транспортного засобу до ДТП та ринковою вартістю транспортного засобу в післяаварійному стані. Доказів, які б спростовували розмір заявленої шкоди, відповідач суду не надав.

Щодо тверджень скаржника, що позивач не надав доказів вини ОСОБА_1 у ДТП, а саме на надав постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В даному випадку водія відповідача до кримінальної чи адміністративної відповідальності не було притягнуто, а тому вина відповідача підлягає доведенню на загальних підставах, про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок.

Враховуючи вищеописані норми права та фактичні обставини справи, колегія суддів констатує наявність правових підстав про стягнення з відповідача на користь позивача шкоди заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 274550,00 грн.

В апеляційній скарзі зазначено про те, що транспортні засоби обох сторін були застраховані, мали Поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Проте, в матеріалах судової справи №909/1003/20 відсутні належні та допустимі докази на підтвердження зазначених обставин. Такі докази не надавались учасниками справи та не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Частинами 1-3 стаття 80 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Як видно з матеріалів даної судової справи, ФОП Наконечний В.М. подавав до суду першої інстанції відзив (вх.№17096/20 від 07.12.2020 року) на позовну заяву (т.1, а.с.63-66), до якого не були додані вищевказані поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В даній справі скаржником не наведено жодних причин, що об`єктивно не залежали від нього, котрі унеможливили подання відповідних доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції.

По своїй суті - це нові докази, яким суд апеляційної інстанції, в силу вищезгаданої норми ГПК України, не вправі надавати правову оцінку.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 року у справі №909/1003/20.

Відповідно до ч.1, 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Наконечного Василя Мирославовича б/н та дати (вх. № 01-05/1597/21 від 05.05.2021 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 року у справі №909/1003/20 - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.І. Матущак