РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2021Справа № 910/12140/21
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Інноваційно-промисловий центр"

до Державного підприємства "Завод 410 ЦА"

про стягнення 26 590,53 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Інноваційно-промисловий центр" до Державного підприємства "Завод 410 ЦА" про стягнення 26 590,53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу (поставки) № УМЗ-19-300/1 від 06.09.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12140/21, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

19.08.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/12140/21 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримана представниками позивача та відповідача, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.09.2019 між Державним підприємством "ЗАВОД 410 ЦА" (покупець) та Приватним акціонерним товариством "Інноваційно-промисловий центр" (продавець) укладено Договір купівлі-продажу № УМТЗ-19-300/1 (надалі також - Договір), згідно з п. 1.1. якого продавець зобов`язується протягом строку дії Договору поставити покупцю товари, зазначені в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору (далі - Специфікації).

Відповідно до п. 1.2 Договору, найменування товару: записних частин для літаків типу АН-26, Код ДК 021:2015:34731000-0.

Загальна ціна цього Договору на момент його укладення складає: 22 559,33 грн, у тому числі ПДВ 20%: 3759,89 грн (п. 3.1 Договору)

Як встановлено у п. 4.1 Договору, розрахунки проводяться наступним шляхом:

- Покупець направляє продавцю (факсимільним зв`язком або електронною поштою) заявку на поставку товару в рамках Специфікацій, які є невід`ємними додатками до даного договору.

- Продавець передає покупцю рахунок для оплати замовленої продукції.

- Покупець згідно рахунку в рамках Специфікації (Додатку), проводить платіж, умови зазначаються в кожній Специфікації окремо.

За приписами пунктів 5.1-5.6 Договору, строк поставки партії товару буде вказано в кожній Специфікації окремо. Місце поставки (передачі) партії товарів буде вказано в кожній Специфікації окремо. Умови поставки товарів буде вказано в кожній Специфікації окремо. Поставка товарів здійснюється окремими партіями згідно з заявкою Покупця, переданою факсимільним зв`язком, або електронною поштою у рамках Специфікацій, яка є невід`ємною частиною цього Договору (далі - Специфікації). Продавець здійснює поставку кожної партії товару з додаванням необхідної документації на товар (податкова накладна, видаткова накладна, паспорт (сертифікат) якості виробника на товар). Право власності на товар, а також ризики випадкової втрати або пошкодження товару переходять від Продавця до Покупця в момент передачі товару на склад покупця з підписанням відповідних супровідних документів та проходження вхідного контролю на складі покупця, якщо не передбачено інше.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2020 року, а в частині виконання зобов`язань - до повного виконання їх сторонами. (п. 10.1 Договору).

У Специфікації № 1 до Договору умови оплати визначено так: 100% оплата вартості товару здійснюється протягом 30 банківських днів після поставки товару та проведення ВТК, на підставі рахунку, виставленого за заявкою Покупця.

На підтвердження виконання умов Договору щодо поставки товару позивач надав видаткову накладну № ВН-0051 від 12.09.2019 на суму 22 559,33 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не здійснив оплату поставленого позивачем товару за Договором у повному обсязі, у зв`язку з чим у відповідача утворився борг перед позивачем у розмірі 22 559,33 грн. Окрім того, у зв`язку з простроченням відповідача позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних у розмірі 1197,79 грн та інфляційні у розмірі 2833,41 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що відсутні докази проходження товаром процедури вхідного контролю у встановленому порядку, а також вказує на порушення позивачем умов Договору в частині ненадання обов`язкових документів, які підтверджують якість, комплектність та відповідність товару вимогам підприємства-виробника та доказів надходження таких документів покупцю.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статей 692, 693 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження поставки товару відповідачу за Договором позивач надав до суду в копіях видаткову накладну № ВН-0051 від 12.09.2019 на суму 22 559,33 грн, яка оформлена належним чином та підписана уповноваженими представниками сторін. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Факт отримання товару за вказаним первинним документом відповідач не заперечив.

Однак, незважаючи на отримання товару, всупереч умовам Специфікації № 1 щодо строку його оплати, відповідач не розрахувався з позивачем у повному обсязі на суму 22 559,33 грн.

Належних та достатніх доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем заборгованості перед позивачем у розмірі 22 559,33 грн до матеріалів справи не подано.

За наведених обставин суд зазначає, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не здійснив оплату товару у повному обсязі, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 22 559,33 грн, факт існування якої належним чином доведений та відповідачем не спростований.

При цьому, заперечення відповідача проти позову суд розглянув та відхилив, з огляду на таке.

Стосовно доводів відповідача про те, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, виконання позивачем умов договору поставки належним чином у кількості та якості, суд зазначає таке.

Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Умовами пунктів 2.1, 2.2 Договору передбачено, що продавець повинен поставити покупцю товари, якість яких відповідає технічним умовам (ТУ) заводу-виробника, відповідним ГОСТам, характеристикам та вимогам державних стандартів, встановленим для цієї групи товарів. Продавець зобов`язаний на товари, які постачаються за цим Договором, видати документ (паспорт, сертифікат якості, бірку тощо, з мокрою печаткою відділу технічного контролю (ВТК)), підтверджуючий якість із посиланням на відповідні ГОСТи, ОСТи, ТУ, або ін., видаткову накладну, податкову накладну.

Згідно зі статтею 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Зі змісту наявних у матеріалах справи видаткової накладної вбачається, що представник відповідача прийняв товар без застережень щодо відсутності документів, а у матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення відповідача до позивача щодо ненадання (надання не у повному обсязі) документів на поставлений товар.

Отже, недолучення позивачем до позову документів, що підтверджують якість, комплектність та відповідність товару, не впливає на висновок суду про його належну поставку з огляду на прийняття відповідачем товару без заперечень та зауважень.

Крім того, у відзиві відповідач посилається на умову Специфікації № 1 до Договору та статтю 530 Цивільного кодексу України, вказуючи, що в матеріалах справи відсутні докази проходження товаром процедури вхідного контролю та виставлення рахунку позивачем, а тому позивачем не доведено прострочення виконання відповідного зобов`язання.

Однак, вказані доводи відповідача суд розглянув та відхилив, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 674 Цивільного кодексу України).

Згідно з умовами п. 2.5 Договору, покупець має право здійснювати перевірку якості або кількості товару. Порядок та строки перевірки кількості та якості товару визначаються покупцем, про що він зобов`язаний письмово повідомити продавця. Якщо при прийомці або перевірці якості та кількості комплектності товару (в тому числі в період гарантійного строку) буцде виявлена недостача, невідповідність якості або комплектності товару вимогами визначеним в документації на товар або вимогам цього договору, покупець складає та направляє покупцю документи про невідповідність товару щодо його кількості, асортименту, якості, комплектності.

Однак, відповідачем не надано суду ні доказів виявлення невідповідності поставленого позивачем товару вимогам законодавства та Договору, ні доказів повідомлення позивача про будь-які невідповідності товару з дати його поставки позивачем відповідачу до дати прийняття судом у даній справі рішення.

Згідно абзацу 2 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Вхідний контроль, про проведення якого зазначено у Специфікації № 1, та на нездійснення якого посилається відповідач, мав проводитись саме відповідачем, при цьому, умовами Договору не встановлений термін його проведення.

За приписами пункту 6 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7 (далі також Інструкція П-7), приймання продукції за якістю і комплектністю проводиться на складі одержувача при міжміських поставках не пізніше 20 днів, після видачі продукції органом транспорту чи надходження її на склад одержувача при доставці продукції постачальником чи при вивезенні продукції одержувачем.

Пунктом 10 Інструкції П-7 визначено, що приймання вважається здійсненим своєчасно, якщо перевірка якості і комплектності продукції закінчена в установлені терміни.

Таким чином, пунктом 6 Інструкції визначено термін, в межах та протягом якого одержувач продукції при міжміських поставках зобов`язаний прийняти продукцію за якістю і комплектністю - не пізніше 20 днів, після видачі продукції органом транспорту.

Відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що вхідний контроль при отриманні продукції (приймання продукції за якістю) проводився не в день отримання продукції на складі, а на 20-й день після видачі продукції органом транспорту, або в іншу дату протягом 20 днів (карток вхідного контролю, актів приймання продукції, тощо).

Отже, датою виконання позивачем обов`язку щодо поставки товару за спірною накладною є дата передачі товарів відповідачу, а саме - 12.09.2019. При цьому, з огляду на відсутність у Договорі умов щодо терміну, в який відповідач повинен провести вхідний контроль товарів, такий товар, враховуючи умови Специфікацій № 1, мав бути оплачений протягом 30-ти банківських днів з дня його поставки.

При цьому, щодо посилань відповідача на невиконання позивачем умов Специфікації №1 щодо надання рахунку як підстави для здійснення оплати товару, суд зазначає, що строк оплати товару чітко вставлений умовами Специфікації № 1, а саме - протягом 30 банківських днів після поставки товару та проведення ВТК, натомість відсутність рахунку на оплату не може впливати на такий строк або ж його змінювати.

З урахуванням вказаних висновків суду посилання відповідача на ст. 615 ЦК України у даному випадку є безпідставним.

Враховуючи викладене, матеріалами справи підтверджується, що станом на дату прийняття судом рішення у даній справі заборгованість відповідача перед позивачем становила 22 559,33 грн, а строк виконання зобов`язання з оплати є таким, що настав.

Отже, за наведених обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 22 559,33 грн підлягають задоволенню.

Крім того, позивач також заявив до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1197,79 грн та інфляційні у розмірі 2833,41 грн за загальний період прострочки з 13.10.2019 по 20.07.2021.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013)

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних, суд зазначає, що позивачем неправильно визначено початок періоду прострочення відповідача, оскільки не враховано, що строк оплати товару - 30 банківських днів після поставки, а не календарних.

Отже, правильним періодом прострочення відповідача у даному випадку є період з 26.10.2019 по 20.07.2021.

За розрахунком суду, з урахуванням правильного періоду прострочення відповідача, стягненню з останнього підлягають 3 % річних у розмірі 1173,70 грн та інфляційні у розмірі 2631,41 грн.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати на правову допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "ЗАВОД 410 ЦА" (пр-т Повітрофлотський, 94, м. Київ, 03151, ідентифікаційний код 01128297) на користь Приватного акціонерного товариства "Інноваційно-промисловий центр" (вул. Салютна, 9, кв. 10, м. Київ, 04111, ідентифікаційний код 30524318) борг у розмірі 22 559,33 грн, 3 % річних у розмірі 1173,70 грн, інфляційні у розмірі 2631,41 грн та судовий збір у розмірі 2250,70 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 04.10.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко