ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3260/20

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В. за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К, дослідивши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА АПК»

до 1)Сквирської міської ради Київської області

2) Фермерського господарства «АНОНА»

3) Сквирської районної державної адміністрації

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державного реєстратора Сквирської міської ради Київської області Яремко Марину Василівну

про визнання незаконними рішення та дії, визнати договори оренди недійсними

Учасники судового процесу:

від позивача: Супрун І.І.

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: Козачков В.Л.;

від відповідача-3: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА АПК» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області, Фермерського господарства «АНОНА» та Сквирської районної державної адміністрації про визнання незаконними рішення та дії, визнати договори оренди недійсними.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/3260/20 від 18.11.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА АПК» залишено без руху.

30.11.2020 від заявника надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 18.11.2020.

Ухвалою суду від 09.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 14.01.2021.

14.12.2020 до канцелярії суду від позивача подано додаткову заяву про усунення недоліків позовної заяви.

13.01.2021 на електронну пошту суду відповідачем-2 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.

13.01.2021 на електронну адресу суду від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 14.01.2021 судом оголошено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 11.02.2021, яка занесена до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача-1, відповідача-2, відповідча-3 та третю особу про дату судового засідання, 18.01.2021 судом складено ухвалу-повідомлення, яку направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження сторін.

16.01.2021 до канцелярії суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі.

03.02.2021 до канцелярії суду від відповідача-2 подано відзив на позовну заяву.

11.02.2021 до канцелярії суду позивачем подано заяву про заміну відповідача-1 та відповідача-3 на їх правонаступників; письмові пояснення та клопотання про витребування доказів.

11.02.2021 на електронну адресу суду від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

11.02.2021 представники відповідача-1, відповідача-3 та третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 11.02.2021 судом залишено без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА АПК».

Судом встановлено позивачу спосіб усунення недоліків, шляхом подачі до суду подання до суду подання до суду доказів сплати судового збору за 4 вимоги немайнового характеру у розмірі 8 408,00 грн.; докази направлення зазначених документів всім учасникам cудового процесу; - виклад обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги щодо визнання незаконними дій Сквирської районної державної адміністрації щодо укладення: договору оренди землі із ФГ «АНОНА» від 09.02.2015; договору оренди землі із ФГ «АНОНА» від 14.03.2016; договору оренди землі із ФГ «АНОНА» від 13.07.2017; додаткової угоди № 1 від 23.05.2018 до договору оренди землі із ФГ «АНОНА» від 13.03.2017; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову в зазначених вимогах. Докази направлення зазначених документів всім учасникам cудового процесу та надано позивачу строк для усунення недоліків - 10 днів з дня врученої зазначеної ухвали.

18.03.2021 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА АПК» надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 11.02.2021.

Враховуючи те, що суддя Сокуренко Л.В., починаючи з 23.03.2021 по 02.04.2021 перебувала у відпустці, то зазначена заява була розглянута після виходу судді на роботу.

Ухвалою суду від 06.04.2021 судом було призначено підготовче засідання у справі №911/3260/20 на 21.04.2021.

15.04.2021 до канцелярії суду надійшло клопотання від відповідача-2 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

16.04.2021 до канцелярії суду надійшло клопотання від відповідача-2 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 19.04.2021 суд задовольнив клопотання Фермерського господарства «АНОНА» про участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

21.04.2021 в судове засідання з`явились представники позивача та відповідача-2. Представники відповідача 1, 3 та третьої особи в судове засідання не з`явились. В судовому засіданні 21.04.2021 судом розглянуто заяву позивача про заміну відповідачів та заяву позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 21.04.2021 судом вирішено задовольнити заяву позивача про заміну відповідачів у справі частково.

Судом вирішено замінити відповідача-1 у справі з Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області на Сквирську міську раду (09000, Київська обл., Сквирський район, м. Сквира, вул. Богачевського, буд. 28; ); зобов`язано позивача направити на адресу Сквирської міської ради позовну заяву з доданими до неї документами; докази направлення надати суду для доручення до матеріалів справи;

Ухвалою суду від 21.04.2021 судом вирішено задовольнити заяву позивача про витребування доказів частково.

Судом вирішено витребувати в Сквирської міської ради належним чином засвідчену копію заяви Фермерського господарства «АНОНА» про припинення дії договору оренди земельної ділянки, з кадастровим номером :06:003:0024, укладеного між Рудянською сільською радою та Фермерським господарством «АНОНА» від 27 квітня 2020 року; надати інформацію, чи реалізовано на даний час рішення № 34-3-У ІІІ Сквирської міської ради «Про припинення дії договору оренди земельної ділянки, з кадастровим номером :06:003:0024, укладеного між Рудянською сільською радою та Фермерським господарством «АНОНА» від 27 квітня 2020 року».

Ухвалою суду від 21.04.2021 судом було призначено підготовче засідання у справі № 911/3260/20 на 20.05.2021.

З метою повідомлення відповідача-1, відповідча-3 та третю особу про дату судового засідання, 21.04.2021 судом складено ухвалу-повідомлення, яку направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження останніх.

21.04.2021 до канцелярії суду надійшло клопотання від позивача про долучення до матеріалів справи документів.

11.05.2021 до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи на вимогу ухвали Господарського суду Київської області від 21.04.2021 оригінал опису та накладної Укрпошти № 149 від 30.04.2021.

20.05.2021 до канцелярії суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

20.05.2021 до канцелярії суду від відповідача-2 надійшло клопотання про закриття провадження.

20.05.2021 у судове засідання з`явився представник позивача. Представники відповідачів 1, 2, 3 та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання у справі на 02.06.2021, про що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача-1, відповідача-2, відповідча-3 та третю особу про дату судового засідання, 24.05.2021 судом складено ухвалу-повідомлення, яку направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження сторін.

02.06.2021 у судове засідання з`явився представник відповідача-2. Представники позивача, відповіда-1, -3 та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Суд протокольно відмовив у задоволенні заяви відповідача-2 про закриття провадження. Суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи на 30.06.2021, про що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення позивача, відповідача-1, відповідча-3 та третю особу про дату судового засідання, 03.06.2021 судом складено ухвалу-повідомлення, яку направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження сторін.

24.06.2021 до канцелярії суду від позивача надійшло письмове пояснення, у якому останній вказує, що предмет спору відповідачем-2 не усунуто, а також вказує, що договори оренди є неукладеними і не створють правових наслідків, оскільки сторони не дійшли істотних умов договору оренди - предмету договору.

30.06.2021 у судове засідання з`явилися представники позивача та відповідача-2. Представник відповідача-1, -3 та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

30.06.2021 у судовому засіданні представник позивача усно клопотав про правничу допомогу; надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача-2 надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні. Суд на місці ухвалив відкласти судове засідання у справі на 14.07.2021, про що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача-1, відповідча-3 та третю особу про дату судового засідання, 01.07.2021 судом складено ухвалу-повідомлення, яку направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження останніх.

14.07.2021 у судове засідання з`явилися представники позивача та відповідача-2. Представники відповідачів 1, 3 та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 14.07.2021 судом оголошено ухвалу про відкладення судового засідання на 19.08.2021.

З метою повідомлення відповідачів 1, 3 та третьої особи, судом складено та направлено на адреси останніх ухвалу повідомлення від 14.07.2021.

19.08.2021 на електронну адресу суду від відповідача 2 про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника у іншому судовому засіданні та неможливістю його прибуття.

19.08.2021 позивачем подано до канцелярії суду додаткові докази понесення судових витрат.

В судове засідання 19.08.2021 з`явилися представники позивача та відповідача 1. Представники відповідача 2 та 3, а також, третьої особи в дане судове засідання про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

19.08.2021 в судовому засіданні судом розглянуто та задоволено клопотання відповідача 1 про відкладення судового розгляду та оголошено ухвалу про відкладення судового засідання на 25.08.2021.

З метою повідомлення відповідачів 2, 3 та третьої особи, судом складено та направлено на адреси останніх ухвалу повідомлення від 19.08.2021.

25.08.2021 позивачем подано до канцелярії суду додаткові докази понесення судових витрат.

В судове засідання 25.08.2021 з`явились представники позивача та відповідача 2. Представники відповідача 1 та 3, а також, третьої особи в дане судове засідання про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

25.08.2021 в судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В свою чергу, представник відповідача-2 проти задоволення позовних вимог заперечував та просив у їх задоволенні відмовити.

Щодо неявки відповідача-1, відповідача-3, а також, третьої особи в судове засідання, судом зазначається наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч.3ст.202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1ст.3 Господарського процесуального кодексу Українисудочинство в господарських судах здійснюється відповідно доКонституції України, цьогоКодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право»,Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписамист.9 Конституції України,статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України`істатті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписівКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідностіКонституції України(конституційності) положеньст.69 Кримінального кодексу України(справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України,ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

За висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, судом враховані всі документи по суті спору, долучені учасниками справи до матеріалів справи.

Приймаючи до уваги, що учасники судового процесу скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

У судовому засіданні 25.08.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Згідно ст. 20 Господарського кодексу України, Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Звертаючись із позовом до суду про визнання незаконними та скасування рішення сесії Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області № 25-38-07 від 20 лютого 2020 року про надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення за кадастровим номером :06:003:0024 Фермерському господарству «Анона» із земель комунальної власності в межах Рудянської сільської ради; визнання недійсним договору оренди землі № 6 від 25 лютого 2020 року, укладеного між Рудянської сільською радою та Фермерське господарство «Анона», щодо передачі в оренду земельну ділянку загальною площею 3,7747 га, кадастровий номер :06:003:0024; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо даного договору оренди (індексний номер: 52121697 від 04.05.2020 року); а також, визнання незаконними дій Сквирської районної державної адміністрації щодо укладення договорів оренди землі від 09 лютого 2015 року, від 14 березня 2016 року, від 13 березня 2017 року та додаткової угоди № 1 від 23 травня 2018 року до договору оренди землі від 13 березня 2017 року, позивач стверджує про порушення відповідачами законодавства України в частині непроведення земельних торгів щодо спірної земельної ділянки, що, в свою чергу, на думку позивача позбавило його законних прав щодо можливості прийняти участь в проведенні обов`язкових земельних торгів і отримати право оренди спірної земельної ділянки.

З огляду на вищенаведене, господарським судом встановлено наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч.5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

У відповідності до частини 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території (ч.1 ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За приписами статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

В силу частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Предметом позову у даній справі є визнання незаконними та скасування рішення сесії Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області № 25-38-07 від 20 лютого 2020 року про надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення за кадастровим номером :06:003:0024 Фермерському господарству «Анона» із земель комунальної власності в межах Рудянської сільської ради;

- визнання недійсним договору оренди землі № 6 від 25 лютого 2020 року, укладеного між Рудянської сільською радою та Фермерське господарство «Анона», щодо передачі в оренду земельну ділянку загальною площею 3,7747 га, кадастровий номер :06:003:0024;

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо даного договору оренди (індексний номер: 52121697 від 04.05.2020 року);

- визнання незаконними дій Сквирської районної державної адміністрації щодо укладення договору оренди землі від 09 лютого 2015 року;

- визнання незаконними дій Сквирської районної державної адміністрації щодо укладення договору оренди землі ві 14 березня 2016 року;

- визнання незаконними дій Сквирської районної державної адміністрації щодо укладення договору оренди землі від 13 березня 2017 року;

- визнання незаконними дій Сквирської районної державної адміністрації щодо укладення додаткової угоди № 1 від 23 травня 2018 року до договору оренди землі від 13 березня 2017 року.

Отже, судом встановлено, що 20.02.2020 року Рудянською сільською радою Сквирського району Київської області (відповідач-1) було розглянуто клопотання ФГ «АНОНА» про передачу в оренду земельної ділянки (паю) загальною площею 3,7747 га із земель комунальної власності та прийнято рішенням № 25-38-07 Рудянської сільської ради, яким надано в оренду Фермерському господарству «АНОНА» земельну ділянку (пай) кадастровий номер 0:06:003:0024 загальною площею 3,7747 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном на 7 (сім) років, з дати реєстрації договору оренди.

25.02.2020 року на виконання вищезазначеного рішення між Рудянською сільською радою (далі - орендодавець, відповідач-1) та Фермерським господарством «АНОНА» (далі - орендар, відповідач-2) було укладено договір оренди землі №6 від 25.02.2020 (далі - договір 1).

Відповідно до п. 1. договору 1, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер :06:003:0024 загальною площею 3,7747 га, у тому числі ріллі 3,7747 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області.

Пунктом 2 договору 1 визначено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,7747 га, посвідчена витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 35517005 від 13.02.2020 р.

Згідно з пунктом 4 договору 1, нормативно грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнту індексації становить 168 509,56 грн. (сто шістдесят вісім тисяч п`ятсот дев`ять грн. 56 коп.).

Відповідно до п. 6 договору 1, договір укладено строком на 7 (сім) років. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити орендодавця про намір продовжити дію.

Державним реєстратором Яременко М. В. Сквирської міської ради Київської області здійснено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права щодо права оренди ФГ «АНОНА» на земельну ділянку за кадастровим номером :06:003:0024 загальною площею 3,7747 га. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52121697 від 04.05.2020 року. Підстава виникнення іншого речового права: договір оренди землі серія та номер - виданий 27.04.2020 року, видавник ФГ «АНОНА», Рудянська сільська рада. Строк дії 27.04.2027.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір оренди землі № 6 від 25.02.2020, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у відповідачів взаємних цивільних прав та обов`язків.

Одночасно, оскільки позивач посилається безпосередньо на порушення відповідачем 1 під час прийняття рішення про надання вищезазначеної земельної ділянки в оренду, чинного законодавства України в частині процедури, яка чітко передбачена ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України, а саме - щодо надання юридичним особам в оренду ділянок із земель комунальної власності після проведення земельних торгів за їх результатами, оскільки передання ділянки в користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без проведення аукціону можливе лише у випадку передбаченому в ч. 2 ст. 134 ЗК України, тому позивач стверджує, про порушення права останнього взяти участь в проведенні земельних торгів і отриманні права оренди зазначеної комунальної земельної ділянки.

При цьому, в обґрунтування зазначеного порушення процедури надання земельної ділянки відповідачем 1 відповідачу 2, позивач наголошує, що наявність договорів оренди землі від 09 лютого 2015 року, від 14 березня 2016 року та від 13 березня 2017 року разом із додатковою угодою № 1 від 23 травня 2018 року до договору оренди землі від 13 березня 2017 року, які були укладені між відповідачами, ніяким чином не впливають на обов`язок відповідача 1 в частині проведення земельних торгів щодо передання спірної земельної ділянки в оренду, оскільки, із умов зазначених договорів не можливо ідентифікувати земельну ділянку, яка є предметами зазначених договір.

Отже, з огляду на зазначене судом встановлено наступне.

Під час винесення спірного рішення відповідача 1 № 25-38-07 від 20.02.2020, а також, укладання спірного договору оренди землі № 6 від 25.02.2020, останній, за його поясненнями, керувався наявністю у відповідача 2 переважного права щодо оренди спірної земельної ділянки, оскільки відповідач 2 протягом певного строку, а саме: з 09.02.2015 і по дату укладання договору № 6, користувався спірною земельною ділянкою на праві оренди.

Так, судом досліджено укладені між відповідачами 2 та 3 договори оренди землі від 09 лютого 2015 року (далі - договір 2), від 14 березня 2016 року (далі - договір 3) та від 13 березня 2017 року (договір - 4) разом із додатковою угодою № 1 від 23 травня 2018 року до договору оренди землі від 13 березня 2017 року.

Договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі (стаття 14 Закону України «Про оренду землі»).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Істотні умови договору оренди визначені в статті 15 Закону України «Про оренду землі» і за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), істотними умовами договору оренди землі, окрім інших, є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).

Отже, п. 1 договору 2 визначено, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (невитребувані земельні частки (паї)) у кількості 5 шт. загальною площею 19,33 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходяться в межах Рудянської сільської ради

Пунктом 2 зазначеного договору встановлено, що, в оренду передається земельна ділянка сільськогосподарського призначення (невитребувані земельні частки (паї)) у кількості 5 шт. загальною площею 19,33 га, посвідчені сертифікатами на право власності на земельні частки (паї), власники яких не скористались своїм правом або не оформили це право в установленому порядку.

Відповідно до п. 1 договору 3 визначено, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (невитребувані земельні частки (паї)) у кількості 5 шт. загальною площею 19,33 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходяться в межах Рудянської сільської ради

Пунктом 2 зазначеного договору встановлено, що, в оренду передається земельна ділянка сільськогосподарського призначення (невитребувані земельні частки (паї)) у кількості 5 шт. загальною площею 19,33 га, посвідчені сертифікатами на право власності на земельні частки (паї), власники яких не скористались своїм правом або не оформили це право в установленому порядку.

Згідно з п. 1 договору 4, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення (невитребувані земельні частки (паї)) у кількості 4 шт. загальною площею 15,78гадля ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в адміністративних межах Рудянської сільської ради.

Пунктом 2 зазначеного договору встановлено, що, в оренду передаються земельні ділянки (невитребувані земельні частки (паї)) у кількості 4 шт. загальною площею 15,78га,права на які посвідчені сертифікатами на право власності на земельні частки (паї), власники яких не скористались своїм правом або не оформили це право в установленому порядку.

З урахуванням додаткової угоди № 1 до договору 4, пункт 1 та 2 зазначеного договору викладено в наступній редакції: «Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (невитребувані земельні частки (паї)) у кількості 2 шт. загальною площею 7,46 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Рудянської сільської ради.В оренду передається земельна ділянка (невитребувані земельні частки (паї)) у кількості 2 шт. загальною площею 7,46 га,право на яку посвідчене сертифікатом на право власності на земельну частку (пай), власник якої не скористався своїм правом або не оформив це право в установленому порядку.

Отже, здійснивши аналіз вищенаведених договорів, господарський суд встановив, що в жодному договорі із перелічених не зазначено кадастрові номери земельних ділянок, а також, конкретне місце розташування останніх (зазначення фрази в умовах договорів «в межах Рудянської сільської ради» не є конкретизацією місця розташування).

Разом із тим, як було зазначено судом раніше, відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), істотними умовами договору оренди землі, окрім інших, є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, господарським судом, в процесі розгляду справи, встановлено, що договори оренди землі від 09 лютого 2015 року (далі - договір 2), від 14 березня 2016 року (далі - договір 3) та від 13 березня 2017 року (договір - 4) разом із додатковою угодою № 1 від 23 травня 2018 року до договору оренди землі від 13 березня 2017 року були укладені без дотримання вимог чинного законодавства України, а саме ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в частині не зазначення в умовах спірних договорів кадастрових номерів земельних ділянок, які були передані в оренду.

Разом із тим, виходячи з меж заявлених позовних вимог, господарський суд зазначає, що на момент розгляду справи, спірні договори в судовому порядку недійсними не визнавались. Отже, на момент прийняття судом рішення у справі, останні є дійсними.

В той же час, з урахуванням заявлених позовних вимог, господарський суд зазначає наступне.

Частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За приписами частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За правилом статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється па підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч. 2, 3 ст. 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому ст. 123 цього Кодексу.

Стаття 123 Земельного кодексу України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такою дозволу.

В інших випадках передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам відбувається відповідно до договору купівлі - продажу права оренди на аукціоні.

Відповідно до ст. 134 ЗК України, Земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі:розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб; використання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів; використання релігійними організаціями, які легалізовані в Україні, земельних ділянок під культовими будівлями; будівництва об`єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів; абзац шостий виключено; надання земельних ділянок підприємствам, установам і громадським організаціям у сфері культури і мистецтв (у тому числі національним творчим спілкам та їх членам) під творчі майстерні; надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови, для будівництва соціального та доступного житла, якщо конкурс на його будівництво вже проведено; розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій згідно з міжнародними договорами України; надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб; надання земельних ділянок державної або комунальної власності для потреб приватного партнера в рамках державно-приватного партнерства відповідно до закону;надання земельної ділянки замість викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику чи його спадкоємцю (правонаступнику), у разі якщо така потреба відпала; будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); абзац чотирнадцятий виключено;будівництва об`єктів забезпечення життєдіяльності населених пунктів (сміттєпереробних об`єктів, очисних споруд, котелень, кладовищ, протиерозійних, протизсувних і протиселевих споруд); передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва;абзац сімнадцятий виключено;абзац вісімнадцятий виключено;надання земельних ділянок суб`єктам господарювання, що реалізують відповідно до Закону України "Про особливості провадження інвестиційної діяльності на території Автономної Республіки Крим" зареєстровані в установленому порядку інвестиційні проекти. Надання такої земельної ділянки у власність здійснюється згідно із законодавством після завершення строку реалізації інвестиційного проекту за умови виконання суб`єктом господарювання договору про умови реалізації цього інвестиційного проекту на території Автономної Республіки Крим;абзац двадцятий виключено;поновлення договорів оренди землі, укладення договорів оренди землі на новий строк з використанням переважного права орендаря;абзац двадцять третій виключено;передачі в оренду, концесію майнових комплексів або нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках державної, комунальної власності;надання в оренду земельних ділянок індустріальних парків керуючим компаніям цих індустріальних парків;абзац двадцять шостий виключено;надання земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;надання в оренду земельних ділянок під польовими дорогами, розташованих у масиві земель сільськогосподарського призначення (крім доріг, що обмежують масив), відповідно до статті 37 1 цього Кодексу;надання в оренду земельних ділянок під полезахисними лісовими смугами, що обслуговують масив земель сільськогосподарського призначення;надання земельної ділянки державної або комунальної власності в користування (оренду) інвестору із значними інвестиціями для реалізації інвестиційного проекту із значними інвестиціями.

Як було встановлено судом та зазначено раніше, 20.02.2020 року Рудянською сільською радою Сквирського району Київської області (відповідач-1) було розглянуто клопотання ФГ «АНОНА» про передачу в оренду земельної ділянки (паю) загальною площею 3,7747 га із земель комунальної власності та прийнято рішенням № 25-38-07 Рудянської сільської ради, яким надано в оренду Фермерському господарству «АНОНА» земельну ділянку (пай) кадастровий номер 0:06:003:0024 загальною площею 3,7747 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном на 7 (сім) років, з дати реєстрації договору оренди.

25.02.2020 року на виконання вищезазначеного рішення між Рудянською сільською радою (далі - орендодавець, відповідач-1) та Фермерським господарством «АНОНА» (далі - орендар, відповідач-2) було укладено договір оренди землі № 6 від 25.02.2020 (далі - договір 1).

Відповідно до п. 1. договору 1, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер :06:003:0024 загальною площею 3,7747 га, у тому числі ріллі 3,7747 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області.

В той же час, оскільки раніше судом було встановлено відсутність у договорах оренди землі від 09 лютого 2015 року, від 14 березня 2016 року та від 13 березня 2017 року зазначення кадастрових номерів земельних ділянок, які були передані в оренду, що, фактично, свідчить про неможливість здійснення ідентифікації зазначених земельних ділянок по цим договорам, а також, віднесення їх саме до земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0024 загальною площею 3,7747 га, яка є предметом спірного договору, тому твердження відповідачів про наявність у відповідача 2 переважного права щодо укладання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0024 загальною площею 3,7747 га юридично не спроможні та документально не доведені.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, враховуючи все вищенаведене у сукупності, господарський суд встановив, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:003:0024 загальною площею 3,7747 га, яка є предметом спірного договору, не підпадає під виключення визначені ч.2 ст. 134 ЗК України, у зв`язку з чим, суд погоджується з твердженням позивача, що зазначена земельна ділянка могла бути передана в оренду лише з проведенням відкритих земельних торгів.

В свою чергу, Орган місцевого самоврядування прийнявши рішення сесії Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області № 25-38-07 від 20 лютого 2020 року про надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення за кадастровим номером :06:003:0024 Фермерському господарству «Анона» із земель комунальної власності в межах Рудянської сільської ради та, в подальшому, уклавши з Фермерським господарством «Анона» договір оренди землі № 6 від 25 лютого 2020 року, щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 3,7747 га, кадастровий номер :06:003:0024 без проведення аукціону, вийшов за межі наданої йому законодавством компетенції та порушив чинне законодавство України, зокрема, ст. 123 та ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, частини 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання регулювання земельних відносин вирішується на пленарному засіданні ради сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ст. 95 Земельного кодексу України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку, що передбачено згадуваним п. 2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України, землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Враховуючи все вищенаведене у сукупності, господарський суд вважає позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення сесії Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області № 25-38-07 від 20 лютого 2020 року про надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення за кадастровим номером :06:003:0024 Фермерському господарству «Анона» із земель комунальної власності в межах Рудянської сільської ради нормативно обґрунтованими та доведеними належними доказами, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом в процесі розгляду справи встановлено, що вищенаведеними нормами земельного законодавства визначено порядок та підстави набуття права на оренду земельної ділянки, яке (право на оренду земельної ділянки) у цьому випадку набувається згідно з вимогами статті 134 Земельного кодексу України лише на конкурентних засадах (земельних торгах).

Правовою підставою для виникнення права оренди у відповідач-2 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:003:0024, є рішення Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області № 25-38-07 від 20 лютого 2020 року.

З огляду на порушення органом місцевого самоврядування процедури під час укладення договору оренди землі, а також враховуючи, що договір оренди № 6 від 25.02.2020 є похідним від рішення Рудянської сільської ради, яке визнано судом незаконним, тому зазначений договір підлягає визнанню недійсним з моменту його вчинення.

При цьому, судом взято до уваги, що 22.12.2020 Сквирською міською радою було прийнято рішення № 34-3-V-III «Про припинення дії договору оренди земельної ділянки, укладеного між Рудянською сільською радою та Фермерським господарством «Анона» від 27.04.2020» (копія рішення наявна у матеріалах справи).

Наряду із цим, будь-яких інших доказів розірвання чи припинення договору оренди № 6 від 25.02.2020 (додаткової угоди тощо) матеріали справи не містять. Так само матеріали справи не містять відомостей щодо внесення державним реєстратором запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зміну користувача земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0024 загальною площею 3,7747 га.

Якщо предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета. Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

Аналогічний правовий висновок викладено упостанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 394/301/19.

Частиною 1, 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав і на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав.

Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну /або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у ^Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі (ч.5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Крім того, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України про державну реєстрацію № 1952 викладено у новій редакції, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 якої відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставісудового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, враховуючи визнання судом недійсним договору оренди № 6 від 25.02.2020, на підставі якого Державним реєстратором Яременко М. В. Сквирської міської ради Київської області було здійснено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права щодо права оренди ФГ «АНОНА» на земельну ділянку за кадастровим номером :06:003:0024 загальною площею 3,7747 га. щодо договору оренди № 6 від 25.02.2020 (індексний номер: 52121697 від 04.05.2020 року), тому господарський суд вважає позовну вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо договору оренди № 6 від 25.02.2020 (індексний номер: 52121697 від 04.05.2020 року) нормативно обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В той же час, позивачем також заявлено вимоги про:

- визнання незаконними дій Сквирської районної державної адміністрації щодо укладення договору оренди землі від 09 лютого 2015 року;

- визнання незаконними дій Сквирської районної державної адміністрації щодо укладення договору оренди землі від 14 березня 2016 року;

- визнання незаконними дій Сквирської районної державної адміністрації щодо укладення договору оренди землі від 13 березня 2017 року;

- визнання незаконними дій Сквирської районної державної адміністрації щодо укладення додаткової угоди № 1 від 23 травня 2018 року до договору оренди землі від 13 березня 2017 року.

Отже, стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов`язку в натурі;6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Останній спосіб захисту цивільних прав, передбачений ст. 16 ЦК - визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування їхніх посадових і службових осіб характеризується чітко визначеним суб`єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подачі такого позову слугують прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвело до заподіяння шкоди особі.

Наразі, господарський суд зазначає, що хоча законодавством України і передбачений такий спосіб захисту, як визнання незаконними дій органу місцевого самоврядування, проте, позовні вимоги позивача щодо визнання дій Сквирської районної державної адміністрації щодо укладення договорів оренди землі від 09 лютого 2015 року; від 14 березня 2016 року; від 13 березня 2017 року, а також, укладення додаткової угоди № 1 від 23 травня 2018 року до договору оренди землі від 13 березня 2017 року незаконними не є тотожними до передбачених ст. 16 ЦК України, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, частини 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання регулювання земельних відносин вирішується на пленарному засіданні ради сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ст. 95 Земельного кодексу України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку, що передбачено згадуваним п. 2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України, землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Одним із предметів позову у даній справі є вимога про визнання дій Сквирської районної державної адміністрації щодо укладення договорів оренди землі від 09 лютого 2015 року; від 14 березня 2016 року; від 13 березня 2017 року, а також укладення додаткової угоди № 1 від 23 травня 2018 року до договору оренди землі від 13 березня 2017 року незаконними.

Зазначений предмет позову, визначений позивачем, не відповідає способам захисту прав, передбачених законом, оскільки позивач не просить суд визнати недійсними рішення на підставі яких були укладені зазначені договори, а безпосередньо, просить суд визнати незаконними саме дії відповідача 3 в частині укладання ним наведених договорів. Так само позивач не просить суд визнати недійсними ці договори оренди.

Отже, з урахуванням вищенаведеного у сукупності, позовні вимоги в частині визнання дій Сквирської районної державної адміністрації щодо укладення договорів оренди землі від 09 лютого 2015 року; від 14 березня 2016 року; від 13 березня 2017 року, а також укладення додаткової угоди № 1 від 23 травня 2018 року до договору оренди землі від 13 березня 2017 року незаконними є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "РуїсТоріха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язокщодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v.) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen. ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення даєстороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v.), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

З приводу розподілу судових витрат за наслідками розгляду спору суд зазначає наступне.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 4 204,00 грн. (2 102,00 грн. за позовну вимогу № 1 та по 1 051,00 грн. за позовні вимоги № № 2 та 3); з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 102,00 грн. (по 1 051,00 грн. за позовні вимоги № № 2 та 3).

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідачів витрати на послуги адвоката в сумі 27 000,00 грн.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем представлено до матеріалів справи:

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи надано оригінали:

- договору про надання правової допомоги від 03.01.2019 та додаткового договору № 1 від 03.11.2020;

- ордеру серія АІ номер 1065581;

- актів виконаних робіт від 12.12.2020, від 21.04.2021, від 18.06.2021, від 30.06.2021;

- рахунків на оплату та платіжних доручень на загальну суму 27 000,00 грн.

Та копії:

- свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю від 29.05.2020 серії КС № 9052/10.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, доказів на підтвердження неспівмірності заявленої суми витрат на правничу допомогу відповідачем надано не було, клопотань про зменшення суми відшкодування витрат представник відповідача не заявляв.

З огляду на викладене та враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про відшкодування позивачу відповідачем 1 витрат на оплату послуг адвоката у сумі 7 714.28 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) та про відшкодування позивачу відповідачем 2 витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 3 857,14 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Керуючисьст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарськогопроцесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати незаконними та скасувати рішення сесії Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області № 25-38-07 від 20 лютого 2020 року про надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення за кадастровим номером :06:003:0024 Фермерському господарству «Анона» із земель комунальної власності в межах Рудянської сільської ради;

3. Визнати недійсним договір оренди землі № 6 від 25 лютого 2020 року, укладений між Рудянською сільською радою та Фермерським господарством «Анона», щодо передачі в оренду земельну ділянку загальною площею 3,7747 га, кадастровий номер :06:003:0024;

4. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо договору оренди землі № 6 від 25 лютого 2020 року, укладеного між Рудянською сільською радою та Фермерським господарством «Анона», щодо передачі в оренду земельну ділянку загальною площею 3,7747 га, кадастровий номер :06:003:0024 (індексний номер: 52121697 від 04.05.2020 року).

5. Стягнути з Сквирської міської ради Київської області (місцезнаходження: 090013, Київська обл., м. Сквира, вул. Богачевського, 28; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА АПК» (місцезнаходження: 09041, Київська обл., Сквирський р-н, с. Шапіївка, вул. Ювілейна, буд. 1; поштова адреса: 04050, м. Київ, вул. Д. Запольського, 9, кв. 2; ) 4 204,00 грн. судового збору та 7 714,28 грн. адвокатських витрат.

6. Стягнути з Фермерського господарства "АНОНА" (місцезнаходження: 09035, Київська обл., Сквирський р-н, с. Руда, вул. Першотравнева, буд. 37; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА АПК» (місцезнаходження: 09041, Київська обл., Сквирський р-н, с. Шапіївка, вул. Ювілейна, буд. 1; поштова адреса: 04050, м. Київ, вул. Д. Запольського, 9, кв. 2; ) 3 857,14 грн. адвокатських витрат та 2 102,00 грн. судового збору.

7. В іншій частині позовних вимог відмовити.

8. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його підписання.

Повний текст рішення складено та підписано 04.10.2021.

Суддя Л.В. Сокуренко