УХВАЛА

30 вересня 2021 року

м. Київ

Справа № 911/3336/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

О. О. Мамалуй - головуючий, О. Р. Кібенко, В. І. Студенець

за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021р.

у складі колегії суддів: В. В. Шапран - головуючий, В. В. Андрієнко, Л. Г. Сітайло

та на рішення господарського суду Київської області від 16.03.2021р.

суддя: А. Ф. Черногуз

за позовом ОСОБА_1

до

1. ОСОБА_2 ;

2. ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Дніпро"

про визнання недійсними заяви про передачу частки у статутному капіталі та договору про відступне

за участю представників:

від позивача: не з`явилися,

від відповідача-1: не з`явилися,

від відповідача-2: не з`явилися,

від третьої особи: не з`явилися,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про:

- визнання недійсним договору про відступне від 09.10.2009, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;

- визнання недійсною заяви ОСОБА_2 від 09.10.2009 про вихід з ТОВ "Агро-Дніпро".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Агро-Дніпро" від 03.10.2012 позивач придбав у ОСОБА_2 частку у розмірі 25% відсотків статутного капіталу товариства. Позивач дізнався, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір про відступне від 09.10.2009, а також про наявність заяви ОСОБА_2 від 09.10.2009 про вихід з ТОВ "Агро-Дніпро", проте вважає, що договір про відступне та заява про вихід не могли бути спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, адже ОСОБА_2 не могла передати ОСОБА_3 частку в статутному капіталі товариства у розмірі 50%, оскільки вона нею не володіла.

Рішенням господарського суду Київської області від 16.03.2021 у справі №911/3336/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача по суті, однак вказав на пропуск останнім строку позовної давності, у зв`язку з чим відмовив у позові.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 рішення господарського суду Київської області від 16.03.2021 у справі №911/3336/20 змінено у мотивувальній частині. Викладено мотивувальну частину рішення господарського суду у редакції постанови. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Апеляційний господарський суд виходив із того, що оскільки ОСОБА_1 станом на 09.10.2009 не був учасником ТОВ "Агро-Дніпро", укладення договору про відступне від 09.10.2009 та подання заяви ОСОБА_2 від 09.10.2009 про свій вихід зі складу учасників не могло порушити прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки такі інтереси у ОСОБА_1 були відсутні, враховуючи, що він не є стороною оспорюваного правочину та не був учасником товариства.

Апеляційний господарський суд встановив, що позивачем не доведено порушення його прав і охоронюваних законом інтересів внаслідок укладення договору про відступне та подання заяви про вихід з товариства, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить рішення та постанову скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Касаційна скарга подається на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник зазначає, що суди не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №910/9351/20 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №9901/14/20.

Також скаржник посилається на постанови Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №904/2979/20, від 14.03.2018 у справі №464/5089/15, Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №757/13243/17 та Верховного суду України від 25.05.2016 у справі №6-605цс16.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Агро-Дніпро» підтримує її доводи та просить касаційну скаргу задовольнити, оскільки рішення та постанова у даній справі ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права і без урахування висновків, викладених в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Підставою касаційного оскарження скаржник визначає п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень цієї норми касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020р. у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16, пункт 40 постанови від 25.04.2018 №910/24257/16).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г).

Проаналізувавши висновки, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, Верховний Суд вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається, з огляду на таке.

Предметом спору у справі №910/9351/20, на яку посилається скаржник, є визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки, оскільки вони порушують права позивача як іпотекодавця. Також позивач у даному справі просив визнати іпотеку припиненою.

У справі №9901/14/20 розглядався адміністративний позов, який заявлено до Президента України про визнання протиправними дій відповідача, що полягають у публічному тлумаченні положень статті 13 Конституції України всупереч змісту та юридичному значенню, закріпленому текстом чинної Конституції України; зобов`язання Президента України спростувати поширені ним відомості та принести вибачення Українському народові.

У справі №464/5089/15 предметом розгляду були вимоги про визнання іпотечного договору недійсним та зобов`язання нотаріуса зняти заборону на відчуження з предмета іпотеки в державному реєстрі речових прав, скасувати запис про обтяження предмету іпотеки та вилучити відповідний запис з державного реєстру іпотек.

У справі №757/13243/17 предметом позову були вимоги про визнання недійсним договорів купівлі-продажу земельних ділянок, договору купівлі-продажу житлового будинку, витребування земельних ділянок та житлового будинку.

У справі №904/2979/20 предметом позову були вимоги про визнання недійсним укладеного відповідачами договору поруки, обґрунтовані фіктивністю оспорюваного договору.

У справі №6-605цс16 розглядалися вимоги про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та визнання права власності на квартиру.

Натомість у справі, що переглядається, предметом позову є вимоги про визнання недійсним договору про відступне, укладеного між відповідачами та визнання недійсною заяви відповідача-1 про вихід з товариства. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням корпоративних прав позивача.

З огляду на наведене, відсутні підстави для висновку про те, що правовідносини у справі, що розглядається, та справах, на які посилається скаржник в обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, є подібними.

Отже, Верховний Суд встановив, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі №911/3336/20.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-яких інших підстав касаційного оскарження, передбачених ч. 2 ст. 287 ГПК України, скаржник не зазначив та не обґрунтував у поданій касаційній скарзі, Верховний Суд відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021р. та на рішення господарського суду Київської області від 16.03.2021р. у справі №911/3336/20.

Керуючись ст. ст. 234, 235, п. 5 ч. 1 ст. 296, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021р. та на рішення господарського суду Київської області від 16.03.2021р. у справі №911/3336/20 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді О. Р. Кібенко

В. І. Студенець