РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.10.2021Справа № 910/12639/21

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат «ЗАХІДУКРТРАНС» (82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул. П. Орлика, буд. 22) до Товариства з обмеженою відповідальністю «БП-ЕНЕРДЖІ» (03037, м. Київ, вул. Максима Кривоноса, буд. 19 А) про стягнення 345 847,42 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство транспортно-експедиційний комбінат «ЗАХІДУКРТРАНС» (далі - позивач, ПРАТ ТЕК «ЗАХІДУКРТРАНС») звернулось до Господарського суду міста Києва (далі - суд) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «БП-ЕНЕРДЖІ» (далі - відповідач, ТОВ «БП-ЕНЕРДЖІ») про стягнення 345 847,42 грн, з яких: 314 430,00 грн - сума основної заборгованості, 17 608,91 грн - пеня, 10 109,21 грн - інфляційні втрати, 3% річних у розмірі 3 699,30 грн та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору № ЗУТ1663 перевезення вантажу у міжнародному сполученні від 03.12.2020 в частині порушення строків здійснення оплати за надані позивачем послуги з перевезення вантажів, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути з відповідача, з урахуванням сум пені, інфляційних втрат та 3% річних за порушення виконання договірних зобов`язань.

04.08.2021 автоматизованою системою документообігу суду здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 910/12639/21 та справу передано на розгляд судді Демидову В.О.

Ухвалою суду від 09.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Вказаною ухвалою суду було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, а також для подання всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову; забезпечити направлення позивачу копії відзиву на позов та доданих до нього документів; визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву.

Також, відповідача було попереджено, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини другої ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Частиною п`ятою ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини одинадцятої ст. 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до частин другої та третьої ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Нормами частини четвертої ст. 89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини першої ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із частиною першою ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (частина сьома ст. 120 ГПК України).

Так, на виконання приписів ГПК України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 09.08.2021 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення (№ 544) на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, конверт з ухвалою суду від 09.08.2021, який направлявся на адресу відповідача (03037, м. Київ, вул. Максима Кривоноса, буд. 19 А) був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (далі - Правила надання послуг поштового зв`язку), і які регулюють відносини між ними.

Відповідно до п. 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 27.05.2021 у справа № 917/1998/19 та від 06.07.2021 у справі № 921/494/20.

Суд зазначає, що повернення відділенням поштового зв`язку до суду поштового конверту з відміткою «за закінченням терміну зберігання» свідчить, що рішення (ухвала) не вручена з причин, які не залежать від суду, який у установленому законодавством порядку вчинив необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи Господарським судом міста Києва.

Крім того, суд зазначає, що згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відтак, відповідач мав право та не був позбавлений можливості ознайомитись, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 09.08.2021 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не подано відзиву на позов, як і не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини другої ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у частині дев`ятій ст. 165 ГПК України.

07.09.2021 представником позивача була надана заява, в якій останній просив стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані із наданням правової допомоги, у розмірі 3 800,00 грн та 5 187,72 грн судового збору. До вказаної заяви були долучені відповідні документи.

Частиною першою ст. 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини восьмої ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Частинами першою та другою ст. 161 ГПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

З огляду на вказані приписи ГПК України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов відповідно до частини першої ст. 251 ГПК України, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів частини дев`ятої ст. 165 та частини другої ст. 178 ГПК України.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «БП-ЕНЕРДЖІ» (далі - Замовник) та ПРАТ ТЕК «ЗАХІДУКРТРАНС» (далі - Перевізник) був укладений Договір № ЗУТ1663 перевезення вантажу у міжнародному сполученні від 03.12.2020 (далі - Договір) відповідно до п. 1.1. якого даний Договір регулює взаємовідносини між сторонами, що виникають при плануванні, організації та здійсненні міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом, а також по оплаті наданих транспортних послуг.

Відповідно до п. 2.2. Договору, на кожне перевезення оформлюється транспортне замовлення (заявка), що складається в письмовій формі, підписується уповноваженою особою Замовника та передається Перевізнику.

Замовлення (заявка) є невід`ємною частиною Договору (п. 2.6. Договору).

Умовами п. 3.1.16. Договору передбачено, що Замовник зобов`язується здійснювати своєчасні розрахунки з Перевізником за виконане перевезення вантажів.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що вартість фрахту погоджується сторонами в замовленні (заявці).

Розрахунок за виконане перевезення здійснюється Замовником протягом 7-ми календарних днів з моменту отримання підтверджуючих документів, оплата проводиться в гривнях (п. 4.2. Договору).

Відповідно до п. 4.3. Договору, про неотримання банківських документів на оплату Замовник зобов`язаний письмово повідомити перевізника протягом 30 днів з моменту розвантаження. В разі відсутності такого повідомлення у вказаний період вважається, що підтверджуючі документи Замовник отримав.

Даний Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами та діє безстроково. Даний Договір може бути розірвано достроково: за бажанням кожної зі сторін, після виконання фінансових зобов`язань перед іншою стороною, з обов`язковим письмовим повідомленням не менш ніж за 30 днів до дати (передбачуваного) розірвання; при систематичному невиконані однією зі сторін зобов`язань за даним Договором. Дострокове розірвання оформлюється Додатковою угодою (п. 8.2. та п. 8.3. Договору).

В матеріалах справи відсутні документи на підтвердження дострокового розірвання Договору.

Між сторонами були підписані Заявки-Договори на загальну суму 314 430,00 грн, а саме:

- № 331 від 08.12.2020 (маршрут: м. Коростишів - 47906 Kempen, Germany; додаткові умови: оплата буде здійснена по замитненню згідно копії рахунків виставлених перевізником; вартість фрахту: 1 750 евро за НБУ на день замитнення (59 154,00 грн); термін оплати: 5 банківських днів);

- № 343 від 29.12.2020 (маршрут: с. Тарасівка, Броварський р-н - 39619 Ziemendorf, Germany; додаткові умови: оплата буде здійснена по замитненню згідно копії рахунків виставлених перевізником; вартість фрахту: 1 600 евро за НБУ на день замитнення (54 526,00 грн); термін оплати: 5 банківських днів);

- № 363 від 26.01.2021 (маршрут: м. Романів - 47809 Krefeld, Germany; додаткові умови: оплата буде здійснена по замитненню згідно копії рахунків виставлених перевізником; вартість фрахту: 1 600 евро за НБУ на день замитнення (54 066,00 грн); термін оплати: 5 банківських днів);

- № 365 від 27.01.2021 (маршрут: м. Коростишів - 47809 Krefeld, Germany; додаткові умови: оплата буде здійснена по замитненню згідно копії рахунків виставлених перевізником; вартість фрахту: 1 600 евро за НБУ на день замитнення (54 066,00 грн); термін оплати: 5 банківських днів);

- № 370 від 02.02.2021 (маршрут: м. Романів - 93149 Nittenau, Germany; додаткові умови: оплата буде здійснена по замитненню згідно копії рахунків виставлених перевізником; вартість фрахту: 1 450 евро за НБУ на день замитнення (48 228,00 грн); термін оплати: 5 банківських днів);

- № 381 від 18.02.2021 (маршрут: м. Бергомет - 08107 Hartmannsdorf bei Kirchberg Germany; додаткові умови: оплата буде здійснена впродовж 5 банківських днів після розвантаження згідно копії рахунків виставлених перевізником; вартість фрахту: 1 300 евро за НБУ на день розвантаження (44 390,00 грн)).

На підтвердження здійснення перевезення вантажів позивачем були надані товарно-транспортні накладні (CMR) № б/н від 09.12.2020, № б/н від 29.12.2020, № 067320 від 26.01.2021, № б/н від 27.01.2021, № б/н від 03.02.2021 та № б/н від 18.02.2021 на загальну суму 314 430,00 грн.

ПРАТ ТЕК «ЗАХІДУКРТРАНС» були виставлені рахунки за виконання транспортних послуг: № 13061 від 17.12.2020 (рейс: Коростишів (Україна) - 47906 (Німеччина), CMR від 09.12.2020) на суму 59 154,00 грн, № 00195 від 13.01.2021 (рейс: Тарасівка (Україна) - 39619 (Німеччина), CMR від 29.12.2020) на суму 54 526,00 грн, № 00780 від 03.02.2021 (рейс: Романів (Україна) - 47809 Krefeld (Німеччина), CMR № 067320 від 26.01.2021) на суму 54 066,00 грн, № 00834 від 03.02.2021 (рейс: Коростишів (Україна) - 47809 Krefeld (Німеччина), CMR від 27.01.2021) на суму 54 066,00 грн, № 01262 від 09.02.2021 (рейс: Романів (Україна) - 93149 (Німеччина), CMR від 03.02.2021) на суму 48 228,00 грн та № 01808 від 26.02.2021 (Берегомет (Україна) - 08107 (Німеччина), CMR від 18.02.2021) на суму 44 390,00 грн, а всього на суму 314 430,00 грн.

Вказані рахунки були надіслані ТОВ «БП-ЕНЕРДЖІ», що підтверджується відміткою Укрпошти у списках згрупованих внутрішніх відправлень від 28.12.2020 (рекомендовані листі № 806), від 20.01.2021 (рекомендований лист № 081), від 24.02.2021 (рекомендований лист № 796), від 12.03.2021 (рекомендований лист № 459), експрес-накладною № 1615 та фіскальними чеками від 28.12.2020, від 20.01.2021, від 25.02.2021, від 12.03.2021 та отриманні останнім, що підтверджується перевірками статусу відстеження на офіційному сайті «Укрпошта» https://track.ukrposhta.ua/ та https://novaposhta.ua/ru, копії яких надані в матеріали справи.

Також ПРАТ ТЕК «ЗАХІДУКРТРАНС» були складені Акти виконаних робіт (послуг): № 13061 від 17.12.2020 на суму 59 154,00 грн, № 00195 від 13.01.2021 на суму 54 526,00 грн, № 00780 від 03.02.2021 на суму 54 066,00 грн, № 00834 від 03.02.2021 на суму 54 066,00 грн, № 01262 від 09.02.2021 на суму 48 228,00 грн та № 01808 від 26.02.2021 на суму 44 390,00 грн, а всього на суму 314 430,00 грн, які були підписані ТОВ «БП-ЕНЕРДЖІ» без заперечень та зауважень.

Оскільки послуги з перевезення вантажів, надані позивачем, не були оплачені зі сторони відповідача, ПРАТ ТЕК «ЗАХІДУКРТРАНС» звернулось до ТОВ «БП-ЕНЕРДЖІ» з претензією № 21/05-115-21 від 13.05.2021 з вимогою здійснити перерахунок заборгованих грошових коштів у сумі 314 430,00 грн протягом 5-ти днів з моменту отримання претензії.

Також до вказаної претензії був долучений Акт звірки взаєморозрахунків станом на 11.05.2021 з проханням повернути один екземпляр акту з підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства на адресу ПРАТ ТЕК «ЗАХІДУКРТРАНС».

Вказана претензія та акт звірки взаєморозрахунків були надіслані на адресу відповідача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від 13.05.2021.

В матеріали справи був наданий Акт звірки взаєморозрахунків за період: 01.12.2020 - 11.05.2021 за Договором № ЗУТ1663 від 03.12.2020 на суму 314 430,00 грн підписаний без заперечень та зауважень зі сторони відповідача та скріплений печаткою підприємства.

Однак, претензія щодо сплати заборгованості за надані позивачем послуги з перевезення вантажів залишена відповідачем без відповіді та належного виконання.

Вищевикладене і стало підставою для звернення позивача з даною позовною заявою до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга ст. 509 ЦК України).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Аналогічні положення містяться у ст. 174 ГК України.

В силу положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як зазначалось, між сторонами був укладений Договір № ЗУТ1663 перевезення вантажу у міжнародному сполученні від 03.12.2020 та підписані на його підставі Заявки-Договори № 331 від 08.12.2020, № 343 від 29.12.2020, № 363 від 26.01.2021, № 365 від 27.01.2021, № 370 від 02.02.2021 та № 381 від 18.02.2021.

Згідно ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства (ст. 311 ГК України).

Статтею 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі. Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Частиною першою ст. 916 ЦК України передбачено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Основним документом, що регулює міжнародні автомобільні перевезення вантажів, є Конвенція про Договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, 1956 року (далі - Конвенція).

Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» - Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19.05.1956 в м. Женеві.

Частиною першою ст. 1 Конвенції встановлено, що вона застосовується до будь якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою автомобілів у випадку, коли місце прийняття до перевезення вантажу та місце, передбачене для його здачі, знаходяться на території двох різних держав, одна з яких є учасником Конвенції.

Згідно з положеннями статей 4 та 9 Конвенції, договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Із зазначеною нормою кореспондується частина друга статті 307 ГК України.

Статтею 6 Конвенції визначено, що вантажна накладна є єдиним документом зі спеціальним номером і заповнюється перевізником та уповноваженими особами відправника, отримувача товару, митної служби під час здійснення на одне перевезення. CMR накладна не може повторно використовувати в іншому перевезенні.

При цьому, положеннями Конвенції не вимагається необхідність посилання на договір перевезення. Матеріали справи не містять доказів укладання між сторонами іншого договору, аніж того, що є предметом розгляду в даній справі. Тому відсутність посилання в міжнародних товарно-транспортних накладних CMR на Договір чи Договори-Заявки, не є підставою вважати, що їх складено за іншими правовідносинами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного від 21.05.2018 у справі № 920/99/17.

За приписами ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було зазначено, п. 4.1. Договору передбачено, що вартість фрахту погоджується сторонами в замовленні (заявці). Розрахунок за виконане перевезення здійснюється Замовником протягом 7-ми календарних днів з моменту отримання підтверджуючих документів, оплата проводиться в гривнях (п. 4.2. Договору).

Відповідно до умов Заявок-Договорів № 331 від 08.12.2020, № 343 від 29.12.2020, № 363 від 26.01.2021, № 365 від 27.01.2021, № 370 від 02.02.2021 та № 381 від 18.02.2021, сторони погодили, зокрема, що оплата буде здійснена по замитненню згідно копії рахунків виставлених перевізником протягом 5 банківських днів та оплата буде здійснена впродовж 5 банківських днів після розвантаження згідно копії рахунків виставлених перевізником.

За приписами ст.ст. 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Як зазначалось в матеріали справи були надані міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR) № б/н від 09.12.2020, № б/н від 29.12.2020, № 067320 від 26.01.2021, № б/н від 27.01.2021, № б/н від 03.02.2021 та № б/н від 18.02.2021; рахунки за виконання транспортних послуг № 13061 від 17.12.2020, № 00195 від 13.01.2021, № 00780 від 03.02.2021, № 00834 від 03.02.2021, № 01262 від 09.02.2021 та № 01808 від 26.02.2021.

Крім того, на підтвердження належного виконання послуг з перевезення вантажів відповідно умов Договору та беззаперечного прийняття вказаних послуг відповідачем, позивачем були надані Акти виконаних робіт (послуг): № 13061 від 17.12.2020, № 00195 від 13.01.2021, № 00780 від 03.02.2021, № 00834 від 03.02.2021, № 01262 від 09.02.2021 та № 01808 від 26.02.2021 підписані зі сторони ТОВ «БП-ЕНЕРДЖІ» без заперечень та зауважень, а також Акт звірки взаєморозрахунків станом на 11.05.2021 підписаний відповідачем.

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо здійснення своєчасної оплати за надані позивачем послуги з перевезення вантажів не виконав.

Відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

Частинами першою та другою ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором Договором № ЗУТ1663 перевезення вантажу у міжнародному сполученні від 03.12.2020 у розмірі 314 430,00 грн є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 17 608,91 грн, суд зазначає наступне.

В силу приписів ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною першою ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частинами четвертою та шостою статті 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 5.6.4. Договору, у випадку несвоєчасної оплати за надану Перевізником послугу, Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше ніж розмір плати за перевезення, а також річні та інфляційні витрати.

Перевіривши наданий представником позивача розрахунок пені, суд зазначає, що він виконаний вірно, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 17 608,91 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 699,30 грн та інфляційних втрат у розмірі 10 109,21 грн, суд зазначає наступне.

Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням інфляційних витрат на суму боргу та процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Отже, в даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013, інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу інфляції такого місяця.

Перевіривши надані представником позивача розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що, з урахуванням взятого позивачем періоду нарахування, вони виконані вірно, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 699,30 грн та інфляційних втрат у розмірі 10 109,21 грн також підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат пов`язаних із наданням правової допомоги у розмірі 3 800,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої ст. 123 ГПК України).

Згідно із частинами першою та другою ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма ст. 129 ГПК України).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем у встановлений ст. 129 ГПК України строк подано, зокрема, Угоду про надання правової допомоги від 01.03.2021 (далі - Угода), укладену між Адвокатом Білинським М.О. (далі - Адвокат) та ПРАТ ТЕК «ЗАХІДУКРТРАНС» (далі - Клієнт) відповідно до розділу 1 якої, Адвокат бере на себе зобов`язання про надання правової допомоги Клієнтові з приводу представництва та захисту його інтересів, зокрема, господарських судах всіх ланок.

Відповідно розділу 1 Угоди, для виконання цього договору Клієнт надає Адвокату наступні повноваження, зокрема, збирати відомості, які можуть бути використані як докази, подавати докази, підписувати і подавати від імені Клієнта будь-які процесуальні документи в тому числі позовні заяви.

За надання правової (правничої) допомоги Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар за домовленістю, згідно з обсягом наданих послуг відповідно підписаних сторонами актів прийому-передачі наданої правової допомоги. Розмір гонорару у кожній конкретній справі визначається сторонами у додатках даного договору, які є його невід`ємною частиною (розділ 4 Угоди).

Додатком № 1 до Угоди сторони погодили тарифи на юридичні послуги, серед яких, зокрема, ознайомлення та вивчення матеріалів справи, юридичні консультації, зібрання доказів аналіз чинного законодавства та судової практики його застосування у розмірі 400,00 грн/1 год. (коефіцієнт складності 1), підготовка позовної заяви у розмірі 400,00 грн/1 год. (коефіцієнт складності 1,3) та підготовка судових процесуальних документів (розрахунків, тощо) у розмірі 400,00 грн/1 год. (коефіцієнт складності 1,3).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя ст. 126 ГПК України).

На виконання Угоди представником позивача був наданий Акт прийому-передачі наданих послуг від 02.09.2021 по справі № 910/12639/21, відповідно п. 1. якого Адвокат надав Клієнту правову допомогу у відповідності до угоди про надання правової допомоги від 01.03.2021 в урахуванням Додатку № 1 до угоди «Тарифи на юридичні послуги», в тому числі: ознайомлення та вивчення матеріалів справи, юридичні консультації, зібрання доказів аналіз чинного законодавства та судової практики його застосування у сумі 1 200,00 грн (3 год./коефіцієнт складності 1), підготовка позовної заяви у сумі 1 560,00 грн (3 год. /коефіцієнт складності 1,3) та підготовка розрахунку пені, інфляційних втрат, 3% річних у сумі 1 040,00 грн (2 год./коефіцієнт складності 1,3).

Пунктами 2 та 3 вказаного Акту передбачено, що загальна вартість наданої правової допомоги по справі № 910/12639/21 згідно даного акту станом на 20.09.2021 становить 3 800,00 грн без ПДВ. Сторони не мають жодних застережень щодо якості та вартості наданих послуг.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, у рішеннях від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові КГС ВС від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 14.11.2019 по справі № 826/15063/18, судам при вирішенні питання про розмір гонорару слід досліджувати факт підписання адвокатом процесуальних та інших документів, участь в судових засіданнях, надання консультацій по справі та інші обставини, наявність договорів та узгоджених сторонами актів виконаних робіт.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначалось, в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 800,00 грн було надано: Угоду про надання правової допомоги від 01.03.2021, Додаток № 1 до годи «Тарифи на юридичні послуги» та Акт прийому-передачі наданих послуг від 02.09.2021 по справі № 910/12639/21.

Також до матеріалів справи було долучено: копію довіреності та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Крім того, судом приймається до уваги, що позовна заява та розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних складені та підписані представником позивача - адвокатом Білинським О.М., а також всі документи в обґрунтування позовних вимог завірені адвокатом Білинським О.М.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що в матеріали справи надані належні та допустимі докази на підтвердження понесених позивачем витрат та професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи № 910/12639/21 і розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, співмірним зі складністю позову, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, і, відповідно, та з огляду на те, що позов задоволено у повному обсязі, наявні підстави для покладення на відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 800,00 грн.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 5 187,72 грн та витрати, пов`язані із наданням правової допомоги у розмірі 3 800,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 129, 236 - 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БП-ЕНЕРДЖІ» (03037, м. Київ, вул. Максима Кривоноса, буд. 19 А; ідентифікаційний код юридичної особи: 40034082) на користь Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат «ЗАХІДУКРТРАНС» (82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул. П. Орлика, буд. 22; ідентифікаційний код юридичної особи: 13825481) 345 847 (Триста сорок п`ять тисяч вісімсот сорок сім) грн 42 коп., з яких: 314 430 (Триста чотирнадцять тисяч чотириста тридцять) грн 00 коп. - основної заборгованості, 17 608 (Сімнадцять тисяч шістсот вісім) грн 91 коп. - пені, 10 109 (Десять тисяч сто дев`ять) грн 21 коп. - інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 3 699 (Три тисячі шістсот дев`яносто дев`ять) грн 30 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 800 (Три тисячі вісімсот) грн 00 коп. та судового збору у розмірі 5 187 (П`ять тисяч сто вісімдесят сім) грн 72 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 11.10.2021

Суддя Владислав ДЕМИДОВ