СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2021 р. м. Харків Справа № 922/1607/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. №2223 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2021 у справі № 922/1607/21, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Лавренюк Т.А. без виклику учасників справи, повний текст рішення складено 23.06.2021,

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Служба житлового-комунального господарства", м. Харків,

про стягнення 9897,68 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Служба житлового-комунального господарства" 4625,87 грн пені, 907,05 грн 3% річних, 1602,99 грн збитків від інфляції та 2761,77 грн збитків.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.06.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 4625,87 грн пені, 907,05 грн 3% річних, 1602,99 грн інфляційних втрат та 1636,60 грн судового збору. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2761,77грн збитків відмовлено.

Вказане рішення місцевого господарського суду з посиланням на приписи статей 11, 530, 610, 611, 612, 712 Цивільного кодексу України, статей 174, 175, 193 Господарського кодексу України, мотивоване тим, що відповідач за переданий природний газ здійснив оплату з порушенням встановлених договором строків, що підтверджується наданою позивачем до матеріалів справи випискою (операції по договору "1871/18-ТЕ-32, Підприємство "УК СЖКГ ТОВ" з 31.10.2018 по 30.09.2019), заборгованість за поставлений природний газ була погашена відповідачем в повному обсязі 22.01.2020, а отже суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем пені у відповідності до умов пункту 7.2. договору в редакції додаткової угоди № 4 від 04.12.2018 за період з 27.11.2018 по 21.01.2020 (за кожен місяць окремо) на загальну суму 4625,87 грн. Також, перевіривши правомірність нарахування 3% річних за період з 27.11.2018 по 21.01.2020 на загальну суму 907,05 грн та збитків від інфляції за період січень-лютий, липень 2019 року в сумі 1602,99 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині. Водночас, місцевий господарський суд зазначив про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 2761,77 грн збитків, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту збитків, спричинених недобором та перебором відповідачем природного газу у квітні-серпні 2019 року, позивачем не обґрунтовано, якого саме виду збитків він зазнав (реальних чи упущеної вигоди).

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2021 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення збитків у розмірі 2761,77 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі; стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається, зокрема, на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення в частині відмови у стягненні збитків порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору збитки позивача доведені актами приймання-передачі природного газу, з яких вбачається споживання природного газу у обсязі, меншому від замовленого, а отже протиправна поведінка полягає у бездіяльності відповідача щодо невиконання обов`язку самостійно контролювати обсяги використання природного газу та своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за цим договором - фактичного споживання обсягів природного газу, в результаті такої бездіяльності позивачу завдано збитки, розраховані відповідно до порядку розрахунку та відшкодування таких збитків, визначених пунктом 1 Розділу VI Правил постачання природного газу (постанова НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496), про що відповідачу було направлено акти-претензії. За таких обставин, позивач вважає доведеними належними та допустимими доказами позовні вимоги про стягнення збитків у сумі 2761,77 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.08.2021 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.) відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою.

Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і що на момент відкриття провадження учасниками справи не подано клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін і суд не вбачав підстав для призначення такого розгляду з власної ініціативи суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи, про що було зазначено в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення зв`язку, позивач отримав копію ухвали про відкриття провадження 16.08.2021, відповідач 04.09.2021.

Однак станом на 07.10.2021 до суду не надійшло від сторін відзиву на апеляційну скаргу, заяв або клопотань.

Відповідно до ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.1 ст.273 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

У даній справі, в якій провадження було відкрито 11.08.2021, останнім днем вказаного строку є 11.10.2021. Отже, розгляд справи судом апеляційної інстанції здійснюється в межах установленого законом строку.

07.10.2021 у зв`язку з хворобою судді Білоусової Я.О. було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., Тарасова І.В.

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведених приписів ч.1 ст.273 ГПК України щодо строку апеляційного провадження, а також тих обставин, що учасниками справи в межах визначеного судом строку не було надано відзиву на апеляційну скаргу, клопотань, додаткових пояснень тощо - колегія суддів дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги.

Як було встановлено вище, оскаржуваним рішенням господарського суду в даній справі було розглянуто всі позовні вимоги та задоволено їх частково. А саме, стягнуто з відповідача на користь позивача 4625,87 грн пені, 907,05 грн 3% річних, 1602,99 грн інфляційних втрат та 1636,60 грн судового збору. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2761,77 грн збитків відмовлено.

Позивач просить скасувати вищевказане рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення збитків у розмірі 2761,77 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що в даному апеляційному провадженні рішення господарського суду переглядається лише в частині відмови у стягненні 2761,77 грн збитків, оскільки, як вбачається з апеляційної скарги позивача, останній оскаржує рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

У відповідності до вимог ст. 282 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 "Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" змінено тип Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". При цьому, зміна типу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не є його реорганізацією (перетворенням, злиттям, приєднанням) у розумінні ст.104, 106-109 Цивільного кодексу України та не передбачає правонаступництва.

11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Служба житлового-комунального господарства" (споживач) було укладено договір постачання природного газу № 1571/18-ТЕ-32 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2018 році природний газ, а відповідач оплатити його на умовах цього договору (т.1, а.с.18).

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до договору.

Так, 04.12.2018 між сторонами укладено додаткову угоду № 4 до договору постачання природного газу № 1571/18-ТЕ-32 від 11.10.2018, якою розділи 1-12 договору викладено в новій редакції та відповідно до умов якої позивач зобов`язався поставити відповідачу природний газ, а відповідач прийняти його та оплатити на умовах цього договору (т.1, а.с.32).

Порядок та умови проведення розрахунків між сторонами закріплено в статті 5 договору в редакції додаткової угоди № 4 від 04.12.2018.

За умовами додаткової угоди № 5 від 20.03.2019 до договору в редакції додаткової угоди № 4 від 04.12.2018 (т.1, а.с.43), пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 цього договору застосовуються Сторонами з 01.03.2019. Пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз.1) підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2, абзац другий підп.2) п.6.4 цього договору з 01.03.2019 втрачають чинність.

Так, пунктами договору, що застосовуються з 01.03.2019, передбачено, що (п.3.13 договору в редакції додаткової угоди № 4 від 04.12.2018) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п.2.1 договору), відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки в порядку, визначеному п.5.7 договору в редакції додаткової угоди № 4 від 04.12.2018. При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період (п.3.13.1);

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, Відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф - Vп) х Ц х К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений Позивачем Відповідачу протягом розрахункового періоду за цим Договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 Договору;

Ц - ціна природного газу за цим Договором;

К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7 договору в редакції додаткової угоди № 4 від 04.12.2018 передбачено, що відшкодування позивачу збитків, розрахованих відповідно до умов п.3.13 договору, здійснюється наступним чином:

- позивач на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо відповідач порушив п.3.9 договору та не надав акт приймання-передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п.2.1 договору, розраховує збитки відповідно до пп.3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 договору;

- позивач після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає відповідачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- відповідач протягом 20 робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до підп.8) п.6.2. договору, споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до п.3.13. договору.

У підп.4) п.6.3 договору, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов п.2.1. договору у разі, якщо відхилення фактично використаних відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

У п.11.1 додаткової угоди № 9 від 28.05.2019 до договору в редакції додаткової угоди № 4 від 04.12.2018 сторони погодили, що цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.09.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач в період з жовтня 2018 року по вересень 2019 передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 354741,72грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу на вказану суму, наявними в матеріалах справи.

Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, за отриманий природний газ розрахувався з порушенням строків, погоджених сторонами у договорі, що стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви (з наведених вище підстав).

Надаючи оцінку висновкам місцевого господарського суду в оскаржуваній апелянтом частині - згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, колегія суддів погоджується з ними з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні та підтверджується матеріалами справи, даний спір виник через неналежне виконання відповідачем (споживачем) умов укладеного між сторонами договору поставки природного газу.

А саме, з огляду на порушення відповідачем встановлених договором строків розрахунку за отриманий газ, позивачем було заявлено до стягнення 4625,87 грн пені, 907,05 грн 3% річних, 1602,99 грн інфляційних втрат. Місцевий господарський суд погодився із правомірністю нарахування відповідних сум та задовольнив позовні вимоги в цій частині (як уже зазначалося, в даному апеляційному провадженні, з урахуванням визначених ГПК України меж апеляційного перегляду, у вищевказаній частині рішення не переглядається).

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було повною мірою дотримано визначених договором обсягів споживання газу: у деяких періодах відповідний показник фактичного споживання був більшим, у деяких меншим, а саме, відповідач у квітні 2019 року фактично спожив природний газ в обсязі, більшому на 0,519 тис.куб.м. (на 25,95%), ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1 договору; у травні 2019 року - в обсязі, меншому на 0,107 тис.куб.м. (на 10,7%); у червні 2019 року - в обсязі, більшому на 0,089 тис.куб.м. (на 14,83%); у липні 2019 року - в обсязі, більшому на 0,15672 тис.куб.м, (на 26,12%), у серпні 2019 року - в обсязі, більшому на 0,24372 тис.куб.м. (на 24,37%).

В апеляційній скарзі позивач наполягає на тому, що вказані порушення є підставою для стягнення з відповідача збитків у порядку вищенаведених умов п.3.13 договору в редакції додаткової угоди № 4 від 04.12.2018.

Також заявник посилається на спеціальні нормативно-правові акти Закон України "Про ринок природного газу", Правила постачання природного газу, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (далі Правила), зазначаючи, що Правилами також передбачено право постачальника вимагати відшкодування збитків споживачем у разі якщо останній не дотримався встановленого сторонами обсягу споживання природного газу.

Надаючи оцінку вказаним аргументам, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Стаття 22 ЦК України дає загальне для цивільного законодавства (як договірного так і деліктного зобов`язання) визначення збитків. Так, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Визначення поняття збитків наводиться також у ч. 2 ст. 224 ГК України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 ГК України конкретизує, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Відповідно до ч.5 ст.225 Господарського кодексу України, сторони господарського зобов`язання мають право за взаємною згодою заздалегідь визначити погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, у твердій сумі або у вигляді відсоткових ставок залежно від обсягу невиконання зобов`язання чи строків порушення зобов`язання сторонами.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Отже, істинність твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню позивачем перед судом.

Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 1 розділу VI Правил (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на які посилається позивач, відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках: якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період; якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою (яку наведено у вказаному пункті).

Тобто у вищевказаними спеціальними нормами Правил дійсно передбачено відшкодування збитків у разі недотримання споживачем погодженого обсягу споживання газу.

Разом з тим, як вбачається із вказаних норм, у них йдеться про право постачальника вимагати від споживача відшкодування збитків що узгоджується з вищенаведеними нормами цивільного та господарського законодавства, якими врегульовано відшкодування збитків.

Положень, з яких би вбачалося, що вищевказані загальні норми цивільного та господарського законодавства не підлягають застосуванню і що наявність підстав для відшкодування збитків не підлягає доведенню не містять ні Закон України "Про ринок природного газу", ні Правила, ні норми укладеного між сторонами договору.

Пункт 3.13 договору та підпункти 1, 2 пункту 1 розділу VI Правил передбачають можливість відшкодування збитків споживачем. Проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків, оскільки вказане право на стягнення збитків з споживача не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому ГПК України.

Відповідне узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо розгляду спору в подібних правовідносинах, викладеною в постанові від 25.08.2021 у справі № 911/3215/20 за позовом АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до КП Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа", в якій суд касаційної інстанції зазначив про правомірність відмови у стягненні збитків за недотримання споживачем підтверджених обсягів природного газу - оскільки позивачем не доведено наявності з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення.

Отже, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про те, що погодження сторонами в договорі порядку визначення розміру збитків не звільняє від обов`язку кредитора довести повний склад цивільного правопорушення як підстави для застосування такої форми майнової відповідності, як відшкодування збитків. У зв`язку з цим кредитор повинен був довести: протиправність поведінки (порушення умов договору); наявність збитку; причинний зв`язок; вину.

Як було встановлено вище та підтверджується матеріалами справи, умови договору в частині обсягів спожитого газу у спірних періодах відповідачем дійсно було порушено.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що за своєю правовою природою заявлені до стягнення збитки є компенсацією за упущену вигоду продавця товару у зв`язку з відмовою покупця від його прийняття, оскільки обсяги природного газу, які відповідач замовив та мав намір отримати у квітні, травні, червні, липні, серпні 2019 року, з власної волі останній не отримав та не спожив.

Однак вказане твердження щодо відмови покупця від отримання товару не узгоджується з наданими самим позивачем розрахунками, відповідно до яких, зокрема, у квітні, червні та липні 2019 року обсяг спожитого газу було перевищено відповідачем.

Тобто позивачем не доведено, в чому полягає упущена вигода АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за спірний період, не надано доказів на підтвердження факту понесених ним збитків, спричинених порушенням відповідачем виконання зобов`язань за договором, зокрема, у зв`язку з недотриманням нормативних обсягів споживання у розрахунковому періоді об`ємів природного газу, не доведено наявності втрат (зменшення майна) АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", спричинених більшим/меншим обсягом спожитого відповідачем природного газу та наявності відповідного причинно-наслідкового зв`язку між порушенням відповідачем умов договору та зазначеними втратами.

Окрім того, про визначення правової природи заявлених до стягнення збитків саме як упущеної вигоди АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зазначає лише в апеляційній скарзі (без обґрунтування передбачених чинним законодавством підстав для визнання спірної суми упущеною вигодою).

Водночас, як вбачається з позовної заяви, у ній не було вказано, якого саме виду збитків (реальних чи упущеної вигоди) зазнав позивач на відповідну обставину також обґрунтовано послався місцевий господарський суд як на одну з підстав відмови в позові в частині стягнення збитків.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте, як було встановлено в ході розгляду даної справи в суді першої та апеляційної інстанції, позивачем не доведено наявності повного складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, дія чи бездіяльність відповідача; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника), а тому погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 2761,77 грн не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі не наведено жодних аргументів, що могли б бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2021 у справі №922/1607/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.10.2021

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя І.В. Тарасова