РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.10.2021Справа № 910/10911/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА"

до Державного агентства меліорації та рибного господарства України

про стягнення 65 289, 10 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства меліорації та рибного господарства України про стягнення 65 289, 10 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

26.07.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 02.08.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/10911/21, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

03.09.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач проти позову заперечив. В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказав, що водій транспортного засобу «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_1 в трудових відносинах з Київським рибоохоронним патрулем не перебуває, а тому Державне агентство меліорації та рибного господарства України не є належним відповідачем у справі.

30.09.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позов.

08.10.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.02.2019 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «Hyundai» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У постанові Оболонського районного суду м. Києва від 25.04.2019 у справі №756/2183/19 встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення про адміністративне правопорушення, 02.02.2019 близько 17 год. 20 хв. у м. Києві по вул. Богатирській, 42 гр. ОСОБА_2 керував автомобілем «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови та координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків.

Також, відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 25.04.2019 у справі №756/2183/19 в судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні вказаних правопорушень не визнав з підстав того, що він не керував транспортним засобом та зазначив, що до 02.02.2019 він, працюючи в Управлінні Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській обл., вже декілька днів перебував у рейді по охороні водних ресурсів м. Києва та Київської обл., тому у день ДТП був дуже втомлений та зателефонував ОСОБА_1 з проханням відвезти його до посту рибоохоронного патруля, що знаходиться у Вишгородському р-ні Київської обл. Таким чином, на момент пригоди за кермом автомобіля «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_1 перебував саме ОСОБА_1 , проте після зіткнення злякався, оскільки автомобіль був службовим, розгубився та покинув місце пригоди.

Згідно із постановою Оболонського районного суду м. Києва від 25.04.2019 у справі №756/2183/19, свідок ОСОБА_1 у судовому засіданні повідомив, що в районі вул. Богатирської, 42 у м. Києві при перестроюванні в іншу смугу руху, зважаючи на несприятливі погодні умови ОСОБА_1 скоїв зіткнення з автомобілем «Хюндай» реєстраційний номер НОМЕР_2 та наїхав на відбійник. Після зіткнення ОСОБА_1 розгубився та покинув місце пригоди. Визнав, що ДТП сталася саме з його вини.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 25.04.2019 у справі №756/2183/19 провадження в справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 06.09.2021 у справі №756/10524/19 провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до відповідальності.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" (позивача у справі) згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8255846 термін дії з 26.04.2018 по 25.04.2019.

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100000,00 грн, за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 200000,00 грн та франшизу у розмірі 2000,00 грн.

Згідно із звітом про оцінку вартості матеріального збику, завданого власнику колісного транспортного засобу №67_19_USG від 07.03.2019 матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Hyundai» реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті пошкодження становить 77197,92 грн.

06.02.2019 ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" із заявою про виплату страхового відшкодування.

Позивач здійснив потерпілому виплату страхового відшкодування у сумі 65 289,10 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач, як власник транспортного засобу, водій якого скоїв дорожньою-транспортну пригоду та самовільно зник з місця ДТП, зобов`язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У зв`язку із вище наведеним, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 65 289,10 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом ст.6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі встановлені, зокрема, статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно пункту 22.1 якої, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, відшкодування шкоди, що заподіяна власнику транспортного засобу «Hyundai» реєстраційний номер НОМЕР_2 здійснюється у порядку, що встановлений зазначеним Законом.

Як підтверджено матеріалами справи, позивачем на виконання зобов`язань за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8255846, предметом якого є страхування транспортного засобу «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_1 було відшкодовано на користь потерпілої особи страхове відшкодування у розмірі 65 289,10 грн.

Правила щодо регресного позову страховика встановлені статтею 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до підпункту 38.1.1. - "в" пункту 38.1. ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України слідує, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №914/820/17.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 25.04.2019 у справі №756/2183/19 встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення про адміністративне правопорушення, 02.02.2019 близько 17 год. 20 хв. у м. Києві по вул. Богатирській, 42 гр. ОСОБА_2 керував автомобілем «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 . В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні вказаних правопорушень не визнав з підстав того, що він не керував транспортним засобом та зазначив, що до 02.02.2019 він, працюючи в Управлінні Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській обл., вже декілька днів перебував у рейді по охороні водних ресурсів м. Києва та Київської обл., тому у день ДТП був дуже втомлений та зателефонував ОСОБА_1 з проханням відвезти його до посту рибоохоронного патруля, що знаходиться у Вишгородському р-ні Київської обл. Таким чином, на момент пригоди за кермом автомобіля «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_1 перебував саме ОСОБА_1 , проте після зіткнення злякався, оскільки автомобіль був службовим, розгубився та покинув місце пригоди. Свідок ОСОБА_1 у судовому засіданні повідомив, що після зіткнення розгубився та покинув місце пригоди, визнав, що ДТП сталася саме з його вини.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.4, 6 статті 75 ГПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що ДТП сталося з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що на момент вчинення ДТП автомобіль «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходився у власності Управління державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київської області, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією наказу №НАГП-8/11 від 22.08.2017 та додатком до нього.

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (ч.ч. 1, 3 ст. 95 ЦК України).

Управління державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київської області є відокремлений підрозділ юридичної особи - Державного агентства меліорації та рибного господарства України.

Однак, жодних доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 на момент ДТП був працівником Державного агентства меліорації та рибного господарства України і в момент ДТП знаходився при виконанні своїх трудових обов`язків, позивачем не надано.

При цьому, як вбачається з відзиву на позовну заяву відповідач заперечує, що водій ОСОБА_1 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з останнім.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки матеріалами справи достовірно підтверджено, що на момент пригоди за кермом автомобіля «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_1 перебував саме ОСОБА_1 , який залишив місце ДТП, водночас матеріали справи не містять доказів перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем, за таких обставин позовні вимоги до Державного агентства меліорації та рибного господарства України в силу зазначених вище норм Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивачем належними та допустимими доказами в розумінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту виконання ОСОБА_1 під час ДТП своїх трудових (службових) обов`язків як працівника Державного агентства меліорації та рибного господарства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд звертає увагу, що рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню, а тому враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" до Державного агентства меліорації та рибного господарства України про стягнення 65 289, 10 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 11.10.2021

Суддя О.В. Гулевець