ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.10.2021м. СумиСправа № 920/845/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Жерьобкіної Є.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників за наявними матеріалами справу № 920/845/21

за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5) в особі регіональної філії Південна залізниця (61052, Харківська обл., місто Харків, вулиця Євгена Котляра, будинок 7),

до відповідача Білопільської міської ради (41800, Сумська область, місто Білопілля, вулиця Старопутивльська, будинок 35),

про стягнення 189 564,51 грн,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 189564,51 грн збитків, понесених у зв`язку з перевезенням пільгових категорій громадян залізничним транспортом.

Ухвалою від 06.08.2021 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 920/845/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву; надав позивачу семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив; надав відповідачу семиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

За приписами ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

18.08.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 7418 від 18.08.2021), у якому просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначає, що між сторонами не укладався договір на відшкодування витрат за перевезення пільгової категорії громадян, тому відсутні підстави для відшкодування коштів. На думку відповідача, визначення виключно Білопільської міської ради відповідачем є необґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 91 Бюджетного кодексу України кошти повинні відшкодовуватись з усіх місцевих бюджетів, а не виключно за рахунок міської ради.

30.08.2021 позивач подав відповідь на відзив (вх. № 7605 від 30.08.2021), в якій підтримує позовні вимоги та зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачено залежність відшкодування вартості послуг від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Чинне законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян, оскільки зобов`язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від їх бажання та волевиявлення. Перевезення пасажирів на пільгових умовах АТ «Українська залізниця» виконано не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач, у силу закону має відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних коштів понесені витрати. Відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність органу державної влади чи місцевого самоврядування та не є підставою для уникнення від виконання зобов`язання. Відповідачем не конкретизовано за рахунок якого та/або яких бюджетів повинно бути здійснено відшкодування.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарський суд, в межах наданих йому повноважень, створив належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Протягом 2020 року ВП «Сумська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» здійснювала перевезення пасажирів пільгових категорій на території Білопільської міської ради.

Як зазначає позивач, перевезення пасажирів пільгових категорій за пільговими тарифами за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 підтверджується обліковими формами та актами звіряння розрахунків.

Суд встановив, що договір про відшкодування витрат по перевезенню пільгових категорій громадян залізничним транспортом за 2020 рік між позивачем та відповідачем не був укладений.

Листом від 29.07.2019 № ДН-3-01-19/214 позивач звертався до відповідача з інформацією щодо плану перевезень на 2020 рік та з проханням включення цих даних до бюджетного запиту для врахування при складанні розрахунків до проекту місцевого бюджету на 2020 рік.

Листом від 05.12.2019 № ДН-3-01-19/330 позивач звертався до відповідача для отримання інформації щодо розміру суми коштів на компенсаційні виплати за перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом, передбаченої у місцевому бюджеті на 2020 рік по кожному виду сполучення (приміське, пасажирське) окремо.

14.01.2020 позивач листом № ДН-3-01-19/7 звертався до відповідача з пропозицією укласти договір на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом у прямому та місцевому пасажирському внутрішньому сполученні.

11.03.2020 позивач звернувся до відповідача з листом № ДН-3-01-19/76, в якому зазначив про не укладення договору на компенсаційні виплати за пільгові перевезення у приміському сполученні та відміну, у зв`язку з цим, курсування деяких приміських поїздів.

У листі від 23.07.2020 № ДН-3-01-19/171 позивач повідомив відповідача про розмір збитків, у зв`язку з перевезенням пасажирів пільгових категорій (102 935,69 грн станом на 01.07.2021) та звернувся з проханням винести на найближчу сесію питання виділення коштів на компенсаційні виплати за перевезення пільговиків та повідомити про розмір виділених коштів.

Листом від 06.08.2020 № ДН-3-01-19/186 позивач також повідомив відповідача про очікувану кількість пасажирів пільгових категорій та суму збитків від їх перевезення у 2020 році.

У листі від 27.08.2020 № 2339/02-16 відповідач зазначив про одержання актів звіряння розрахунків за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян, листа позивача від 06.08.2020 № ДН-3-01-19/186 та повідомив, що не має можливості забезпечити відшкодування відповідних видатків у повному обсязі, у зв`язку з відсутністю достатніх надходжень до бюджету об`єднаної територіальної громади Білопільської міської ради, компенсаційні виплати може бути здійснено лише в межах 50 000 грн.

У листі від 29.09.2020 №2631/02-36 відповідач зазначив про затвердження кошторисних призначень для проведення компенсаційних виплат за пільговий проїзд на залізничному транспорті в сумі 50 000 грн., що є підставою для укладення договору в межах виділених коштів.

У відповіді від 13.10.2020 № ДН-3-01-19/233 позивач зазначив про те, що направлений ним раніше проект договору та отриманий проект договору від відповідача не є ідентичними та повторно направив Білопільській міській раді проект договору.

Рішенням Білопільської міської ради Білопільського району Сумської області VII скликання двадцять четвертої сесії від 25.11.2020 «Про внесення змін до рішення міської ради VII скликання № 141 від 23.12.2019 «Про бюджет Білопільської міської об`єднаної територіальної громади на 2020 рік» до розподілу видатків бюджету внесені видатки «Компенсаційні виплати на пільговий проїзд окремих категорій на залізничному транспорті» в розмірі 50 000,00 грн.

У зв`язку з прийняттям відповідачем цього рішення про фінансування, листом від 02.12.2020 № ДН-3-01-19/275 позивач повторно просив відповідача укласти договір на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом у приміському сполученні.

Відповідач листом від 02.02.2021 № 290/02-16 повідомив позивача про те, що передбачені бюджетними асигнуваннями кошти не були сплачені позивачу, у зв`язку з не укладенням договору в межах виділених коштів; розгляд питання про виділення коштів для здійснення компенсаційних виплат буде винесене на розгляд Білопільської міської ради найближчим часом.

Відповідно до п. 1, 6 ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо визначаються виключно законами України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону визначено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Законами України «основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Частиною 6 ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» унормовано, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Норми вказаних законів закріплюють, серед іншого, реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії, оскільки безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Обслуговуючи категорію громадян України, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.

Забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.03.2020 у справі №904/94/19.

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 ст.91 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до п. 1 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1359 від 16.12.2009, компенсаційні виплати залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі.

Пунктом 2 Порядку №1359 визначено, що до пільгових перевезень залізничним транспортом (далі - пільгові перевезення) належать безоплатні перевезення або перевезення окремих категорій громадян зі знижкою, встановленою законодавством.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку №1359 облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки). Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг.

Інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності (п. 5 Порядку №1359).

За приписами п. 7 Порядку №1359 сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

Положеннями п.п. 9-11 Порядку №1359 передбачено, що на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом. Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми. Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Таким чином, вищезазначені нормативні акти покладають на відповідача обов`язок компенсувати підтверджені обліковими формами недоотримані кошти позивачем за перевезення пільгових категорій населення на території Білопільської міської ради у повному обсязі.

Перевезення позивачем пасажирів пільгових категорій за пільговими тарифами протягом 2020 року на території Білопільської міської ради підтверджується обліковими формами, а також актами звіряння розрахунків за січень-грудень 2020 року, згідно з якими сума недоотриманих коштів за 2020 рік становить 189564,51 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків; причинного зв`язку між порушенням права та збитками; наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Суд встановив, що відповідач не компенсував позивачу, на неодноразові звернення останнього, суму недоотриманих коштів за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян у 2020 році.

Акти звіряння не підписані відповідачем з посиланням на відсутність між сторонами договору та відсутність достатніх надходжень до бюджету.

Суд вважає такі посилання відповідача необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Положеннями ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У правовідносинах, які склалися між сторонами, обов`язок щодо здійснення перевезень окремих категорій громадян за пільговими тарифами покладений на позивача відповідно до чинних законів України, які передбачають такі пільги для конкретних категорій громадян, а не за окремою угодою чи договором, укладеними між сторонами. Відповідно й зобов`язання з відшкодовування позивачу збитків залізничного транспорту від їх використання за рахунок бюджету також виникає у відповідача в силу закону.

Таким чином, відсутність у спірному випадку договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні не звільняє сторони від виконання господарського зобов`язання, оскільки зобов`язання сторін у цій справі виникає безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Також, Закон України «Про залізничний транспорт» та Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №1196 від 27.12.2006, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

З огляду на викладене, оскільки відповідач не відшкодував залізниці збитки по перевезенню пільгових категорій громадян залізничним транспортом за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 (такі докази відсутні в матеріалах справи, відповідачем не подані), суд визнає позовні вимоги обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача 189564,51 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Білопільської міської ради (41800, Сумська область, місто Білопілля, вулиця Старопутивльська, будинок 35, ) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5, ) в особі регіональної філії Південна залізниця (61052, Харківська обл., місто Харків, вулиця Євгена Котляра, будинок 7, код ЄДРПОУ ВП 40081216) 189 564 грн. 51 коп. збитків, 2843 грн. 47 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням пп. 17.5. п. 17 Розділу XI Перехідних положень ГПК України.

Повне судове рішення складено 06.10.2021.

Суддя Є.А. Жерьобкіна