ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.10.2021 Справа № 905/1494/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "ТМ ВЕЛДТЕК" (, адреса: 04201, м. Київ вул. Полярна, б.8-Е, кв.72),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АЗОВМАШПРОМ" (, місцезнаходження: 87523, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Монтажна, буд. 5),

про: стягнення 101597,16 грн.

суддя Величко Н.В.

без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СП "ТМ ВЕЛДТЕК" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом №19072021-1 від 19.07.2021 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АЗОВМАШПРОМ" заборгованості у розмірі 101597,16 грн., з яких: 87108,84 грн. основна сума боргу, 4331,53 грн. три відсотки річних та 10156,79 грн. інфляційні втрати, крім того, судові витрати за розгляд справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем обов`язків щодо сплати за поставлений товар за накладною №151 від 21.11.2019.

На підтвердження позовних вимог надано суду: рахунок на оплату №137 від 11.11.2019, видаткова накладна №151 від 21.11.2019, довіреність №146 від 21.11.2019, акт звірки взаєморозрахунків станом за період з 01.11.2019 27.07.2021, копії яких долучено до матеріалів справи.

З дотриманням приписів ст.6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1494/21 визначено суддю Величко Н.В.

Ухвалою суду від 09.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/1494/21; визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; відповідачу встановлено строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання суду відзиву на позов; запропоновано позивачу у строк до п`яти днів з дня отримання відзиву надати суду відповідь на відзив (за наявності).

Така ухвала отримана позивачем та відповідачем 17.08.2021, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відзив на позовну заяву відповідачем не подано, про причини чи намір вчинити певні дії суд не повідомлено.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.9 ст. 165 ГПК України).

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне:

З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "СП "ТМ ВЕЛДТЕК" складено рахунок на оплату №137 від 11.11.2019 на суму 87.108,84 грн. з ПДВ (а.с.4), покупцем є Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АЗОВМАШПРОМ".

Згідно вказаного рахунку оплаті підлягає наступний товар:

- порошковий дріт ВЕЛТЕК-Н285-О д 2.0 мм, в кількості 0,222 т, сума без ПДВ 23.032,50;

- порошковий дріт ППс-ТМВ14 діам. 1,6 мм, в кількості 0,547 т, сума без ПДВ 49.558,20.

Зі змісту рахунку на оплату від №137 від 11.11.2019 вбачається, що товар відпускається за фактом надходження коштів на п/р постачальника, самовивозом, за наявності довіреності та паспорта.

Матеріали справи містять видаткову накладну №151 від 21.11.2019 на суму 87108,84 грн. з ПДВ (а.с.5), за якою Товариством з обмеженою відповідальністю "СП "ТМ ВЕЛДТЕК" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АЗОВМАШПРОМ" товар, а саме:

- порошковий дріт ВЕЛТЕК-Н285-О д 2.0 мм, в кількості 0,222 т, сума без ПДВ 23.032,50;

- порошковий дріт ППс-ТМВ14 діам. 1,6 мм, в кількості 0,547 т, сума без ПДВ 49.558,20.

У видатковій накладній від №151 від 21.11.2019 зазначено договір: сч.№137 від 11.11.19, рахунок на оплату покупцю №137 від 11.11.2019.

Зазначена видаткова накладна підписана обома сторонами та скріплена печатками підприємств. Зокрема, зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АЗОВМАШПРОМ" вказана накладна підписана Огородниковою Л.О. за довіреністю №146 від 21.11.2019

Повноваження на отримання відповідного товару від Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "ТМ ВЕЛДТЕК" (цінностей згідно рахунком-фактурою №137 від 11.11.2019) підтверджуються наявною в матеріалах справи довіреністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АЗОВМАШПРОМ" № 146 від 21.11.2019 на ім`я Огордникової Людмили Олександрівни (а.с.6-7). У довіреності зазначено, що вона дійсна до 30.11.2019.

Однак, як зазначає позивач, відповідач не здійснив оплати за поставлений товар, що зумовило звернення до суду з цим позовом.

Зі змісту приписів ст. 11 ЦК України, вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають зокрема, з договорів та інші правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, з урахуванням ч. 2 ст. 205 ЦК України, договір може вважатися здійсненим за умови вчинення сторонами таких дій, що засвідчують їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

В спірному випадку між сторонами виникли правовідносини на підставі видаткової накладної №151 від 21.11.2019 та рахунку на оплату №137 від 11.11.2019, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 рахунок та видаткова накладна до нього є первинними документами, які містять відомості про господарські операції.

Таким чином, зазначені вище видаткова накладна №151 від 21.11.2019 та рахунок на оплату №137 від 11.11.2019, є первинними документами, які свідчать про передачу позивачем по справі товару та одночасно виникнення у відповідача зобов`язання про здійснення плати за отриманий товар.

Оскільки видаткова накладна №151 від 21.11.2019 містить найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість, суд дійшов висновку, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору поставки у спрощений спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не спростовано, що позивач передав, а відповідач прийняв товар за видатковою накладною №151 від 21.11.2019 загальною вартістю 87.108,84 грн. з ПДВ.

Доказів повернення такого товару позивачу повністю чи частково, пред`явлення позивачу з боку відповідача будь-яких претензій щодо кількості, якості отриманого товару в матеріалах справи відсутні, сторонами не подавалось.

В матеріалах справи також відсутні докази здійснення відповідачем оплати повністю чи частково рахунку на оплату №137 від 11.11.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відтак, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару за договором купівлі-продажу (поставки), відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.

Отже, в силу ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний розрахуватися з продавцем (постачальником) за придбаний (поставлений) товар з моменту його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар.

З огляду на те, що сторонами не надано доказів погодження інших строків оплати товару (товар відпускається за фактом надходження коштів на п/р постачальника, самовивозом, за наявності довіреності та паспорта), товар фактично отримано відповідачем за видатковою накладною №151 від 21.11.2019 на підставі довіреності № 146 від 21.11.2019, за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів повернення такого товару позивачу повністю чи частково, пред`явлення позивачу з боку відповідача будь-яких претензій щодо кількості чи якості отриманого товару, тому суд дійшов висновку щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень норми ч. 1 ст. 692 ЦК України.

Таким чином, обов`язок відповідача по оплаті товару виник після прийняття ним товару та підписання видаткової накладної, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання настав 21.11.2019, однак докази здійснення відповідачем оплати за поставлений товар матеріали справи не містять.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, у визначений законом строк оплату вартості переданого товару не здійснив, а отже за приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за переданий товар за видатковою накладною №151 від 21.11.2019 на суму 87.108,84 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Протилежного відповідачем не доведено, доводів позивача не спростовано.

Оскільки відповідачем допущено порушення зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості переданого товару, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України здійснено нарахування 3% річних в сумі 4.331,53 грн. за період з 22.11.2019 по 19.07.2021 та інфляційні втрати в сумі 10.156,79 грн. за період з січня 2020 по червень 2021 року, які позивач просить суд стягнути з відповідача згідно наданого розрахунку.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" розрахунок 3% річних, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку до позовної заяви (а.с.9), суд встановив, що у вказаному періоді 3% становлять 4.331,58 грн., що є більше ніж розраховано та заявлено до стягнення позивачем.

Щодо інфляційних нарахувань суд виходить з наступного.

Суд враховує, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Враховуючи межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку (а.с.10), здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат у відповідності до правових позицій Верховного Суду у складі об`єднаної палати касаційного господарського суду, викладених у постановах від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 25.08.2020 по справі №924/534/19, господарський суд встановив, що у вказаному періоді інфляційні втрати становлять у загальному розмірі 10.161,00 грн., що є більше ніж розраховано та заявлено до стягнення позивачем.

Відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням ч.2 ст.237 ГПК України позовні вимоги підлягають задоволенню у пред`явленому до стягнення розмірі, а саме: сума основного боргу 87.108,84 грн., сума 3% річних - 4.331,53 грн. та втрати від інфляції 10.156,79 грн.

Відповідачем власний контррозрахунок пред`явлених до стягнення сум не подано, аргументів позивача не спростовано, доказів погашення заборгованості повністю чи частково не надано.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача повністю.

Керуючись статтями 2, 13, 73-80, 86, 91, 123, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АЗОВМАШПРОМ" (, місцезнаходження: 87523, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Монтажна, буд. 5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "ТМ ВЕЛДТЕК" (, адреса: 04201, м. Київ вул. Полярна, б.8-Е, кв.72) заборгованості у розмірі 101.597,16 грн. (сто одна тисяча п`ятсот дев`яносто сім гривень, 16 коп.), з яких: 87.108,84 грн. (вісімдесят сім тисяч сто вісім гривень, 84 коп.) основна сума боргу, 4331,53 грн. (чотири тисячі триста тридцять одну гривню, 53 коп.) три відсотки річних, 10.156,79 грн. (десять тисяч сто п`ятдесят шість гривень, 79 коп.) інфляційні втрати та відшкодування витрат зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень, 00 коп.).

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області.

Повний текст рішення підписано 11.10.2021.

Суддя Н.В. Величко