ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2021 р. Справа№ 910/4285/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2021

у справі № 910/4285/21 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал", м. Полтава

до Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ

про стягнення 28 412,17 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (далі - ТОВ "Маркс.Капітал", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ, відповідач) про стягнення 28 412,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/5584074 від 24.03.2015 в частині сплати на користь позивача 3% річних в сумі 3 169,56 грн, інфляційних втрат у розмірі 12 992, 61 грн та 12 250, 00 грн пені.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 у справі № 910/4285/21 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" 3% річних у розмірі 3 169,56 грн, інфляційні втрати у розмірі 12 992,61 грн, судовий збір у розмірі 1 291,28 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 275,38 грн.

Мотивуючи вказане рішення, суд першої інстанції встановив факт переходу до відповідача обов`язку здійснити відшкодування суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, у зв`язку з чим визнав обґрунтованими заявлені позовні вимоги.

Розглядаючи заяву відповідача про застосування позовної давності, судом першої інстанції встановлено, що позивач довідався про порушення свого права саме МТСБУ у вересні 2019 року, а з позовом у даній справі звернувся в березні 2021 року, тобто в межах загальної позовної давності. Отже, зазначена заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення 3 169,56 грн 3% річних та 12 992,61 грн інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

Разом з тим, зважаючи на те, що спеціальна позовна давність тривалістю в один рік щодо вимоги про стягнення пені сплинула на момент звернення позивача з позовом у даній справі і останнім не наведено будь-яких поважних причин її пропуску, а відповідачем подана заява про її застосування, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача пені в сумі 12 250,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, МТСБУ 14.06.2021 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 у справі № 910/4285/21, відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі; здійснити розподіл судових витрат.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач вказує на неналежне дослідження судом першої інстанції обставин справи та поданих доказів. Так, за твердженням відповідача, судом першої інстанції не встановлено коли саме позивач дізнався про своє порушене право та помилково дійшов до висновку, що позовна давність у спірних правовідносинах обраховується не з моменту ДТП, а з моменту визнання ПрАТ "СК "України" банкрутом.

Також апелянтом зазначено, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання не входить до зобов`язання страховика, що визнаний банкрутом, та не може бути покладено на МТСБУ, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2021 справу № 910/4285/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Козир Т.П., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 у справі № 910/4285/21 апеляційну скаргу МТСБУ залишено без руху на підставі п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 258, ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України(далі - ГПК України), надано скаржнику десять днів з моменту отримання цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 скаржник отримав 15.07.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи.

19.07.2021 (до суду надійшло 22.07.2021) скаржником було усунуто недоліки апеляційної скарги та надано суду докази сплати судового збору, докази направлення копії апеляційної скарги іншій стороні. Також до заяви про усунення недоліків додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення від 20.05.2021 апелянт отримав 27.05.2021, що підтверджується витягом з сайту Укрпошти та повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 поновлено МТСБУ строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 у справі №910/4285/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою МТСБУ на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 у справі № 910/4285/21, розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позиція інших учасників справи.

11.08.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційний господарський суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач вважає рішення суду першої інстанції від 20.05.2021 у даній справі законним та обґрунтованим. За твердженням позивача, МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

28.09.2015 по вул. Жилянська в м. Києві ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "Форд", д.н.з. НОМЕР_1 , порушив Правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем "КІА", д.н.з. НОМЕР_2 , чим завдав майнової шкоди вказаним автомобілям.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 06.11.2015 №752/17710/15-п ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Станом на дату настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Форд", д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_1 була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" на підставі полісу №АІ/5584074 від 25.05.2015.

Відповідно до Звіту про оцінку транспортного засобу №3013 від 07.10.2015, складеного ФОП " ОСОБА_2 ", який діє на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності №16472/14, на замовлення ОСОБА_3 (власник автомобіля "КІА", д.н.з. НОМЕР_2 ), вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ "КІА", д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження при ДТП складає 88 930, 93 грн.

12.05.2016 ОСОБА_3 (цедент) та Фізичною особою-підприємцем Шиян Денисом Сергійовичем (цесіонарій) було укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, на підставі якого цесіонарій зайняв місце цедента в зобов`язаннях, що виникли із вищевказаного ДТП, у тому числі одержання грошового відшкодування нанесеної майнової шкоди у розмірі 49 000, 00 грн від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ.

31.05.2016 між Фізичною особою-підприємцем Шиян Денисом Сергійовичем (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (фактор) було укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу № 5/31-05/2016.

Відповідно до п. 1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до Додатку №1 до цього Договору, зокрема, з договору відступлення права вимоги від 12.05.2016.

В силу цього Договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (п.1.2 Договору).

Пунктом 1.4. Договору передбачено, що зобов`язаною особою (боржником) є ОСОБА_1 (п. 3 Додатку №1 до Договору); Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна"; Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Метою договору факторингу може бути як передача факторові права вимоги клієнта до боржника в обмін на надання клієнтові грошових коштів, так і відступлення клієнтом своєї вимоги в забезпечення виконання його зобов`язань перед фактором. Предметом договору факторингу може бути одна або декілька вимог.

Отже, починаючи з 31.05.2016 кредитором у договірному зобов`язанні за Договором страхування №АІ/5584074, яке виникло в результаті ДТП, є ТОВ "Маркс.Капітал".

Позивач зазначає, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна", порушуючи умови Договору страхування (полісу) №АІ/5584074 від 24.03.2015, не здійснило виплату грошового зобов`язання за заявою ОСОБА_4 про страхове відшкодування від 06.10.2015.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 було відкрито провадження у справі №910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна".

30.03.2018 ТОВ "Маркс.Капітал" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна", в тому числі за зобов`язанням яке виникло на підставі Договору №АІ/5584074.

24.04.2018 позивачем було подано уточнення до заяви про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" у справі №910/842/18, в тому числі за зобов`язанням яке виникло на підставі Договору №АІ/5584074. Уточнення стосувалися детального розрахунку заборгованості Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" перед ТОВ "Маркс.Капітал", в тому числі за зобов`язанням, яке виникло на підставі Договору №АІ/5584074.

Так, розмір заборгованості Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" перед ТОВ "Маркс.Капітал" у зобов`язанні, яке виникло на підставі Договору №АІ/5584074, становив 77 412, 17 грн, з яких:

- 49 000, 00 грн - розмір завданого збитку;

- 3 169, 56 грн - 3% річних за користування чужими коштами;

- 12 992, 61 грн - розмір інфляційних втрат;

- 12 250, 00 грн - розмір пені.

16.05.2018 грошові вимоги ТОВ "Маркс.Капітал" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" у зобов`язанні, яке виникло на підставі Договору №АІ/5584074, були визнані в повному обсязі та внесені до реєстру кредиторів згідно ухвали Господарського суду мміста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 постановлено ліквідувати Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна" у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

05.09.2019 у зв`язку з ліквідацією Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату боргу.

01.10.2019 відповідачем було частково виконано зобов`язання за Договором страхування №АІ/5584074, зокрема, здійснено лише виплату страхового відшкодування у розмірі 49 000, 00 грн. Інша частина зобов`язань щодо сплати 3% річних, інфляційних втрат та пені була залишена з боку відповідача без задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся до господарського суду з вказаним позовом про стягнення з МТСБУ заборгованості за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/5584074 в розмірі 28 412, 17 грн, з яких: 3 169, 56 грн - 3% річних за користування чужими коштами, 12 992, 61 грн - інфляційні втрати та 12 250, 00 грн - пеня.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV (далі - Закон № 1961-IV).

Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 9.1 ст. 9 Закону № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

З наведеного можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Така правова позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 06.06.2012 у справі № 303/2147/14-ц (провадження № 6-49цс12), а також Верховного Суду, викладеними у постановах від 30.01.2018 у справі № 910/17993/15, від 28.02.2018 у справі № 149/344/15-ц, від 06.06.2019 у справі № 758/8819/16-ц, від 26.06.2019 у справі № 760/2905/16-ц, від 04.09.2019 у справі № 280/2625/13-к, від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що ст. 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18).

Щодо нарахування пені за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що наслідки прострочення страховиком відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну, визначені нормами ст. 36 Закону № 1961-IV, згідно з пунктом 36.5 якої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Отже, право постраждалої особи (іншої особи, яка набула таке право) щодо відшкодування не лише шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а й відповідальності за несвоєчасне виконання страховиком (у визначених законом випадках - МТСБУ) такого обов`язку (регламентної виплати), передбачене нормами чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 910/17993/15.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що судом першої інстанції правильно враховано обставини встановлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі № 910/842/18, відповідно до яких ТОВ "Маркс.Капітал" визнано кредитором Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна", в тому числі за зобов`язаннями (3% річних, інфляційних втрат та пені), що є предметом спору у даній справі.

Так, відповідно до положень ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, встановлені у справі №910/842/18 розмір грошової вимоги в сумі 77 412, 17 грн (що включає спірні нарахування) та обґрунтованість такої вимоги ТОВ "Маркс.Капітал" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна", мають преюдиційне значення і не потребують повторного доказування.

Поряд з цим, вказаною ухвалою також встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог.

Отже, судом першої інстанції правомірно визнано доведеним факт недостатності коштів та майна страховика - учасника Моторного (транспортного) страхового бюро України для задоволення вимог його кредиторів.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі заяви позивача від 05.09.2019 відповідачем було сплачено 01.10.2019 лише страхове відшкодування у розмірі 49 000, 00 грн, інша частина зобов`язань щодо сплати 3% річних, інфляційних втрат та пені була залишена з боку відповідача без задоволення.

Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законами України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Закон № 1961-IV) та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За загальним правилом, викладеним в п. 3 ст. 20 Закону України "Про страхування", при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Норми ст. 87 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (відповідно до приписів якого здійснювалось провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна") не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів в процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма ч. 5 ст. 45 зазначеного Закону встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

Натомість, спеціальні норми Закону № 1961-IV встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не були задоволені у процедурі банкрутства страховика, через недостатність майна страховика.

Зокрема, відповідно до п. 20.3 ст. 20 Закону № 1961-IV у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим законом.

Підпунктом "ґ" п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі.

При цьому, преамбула ст. 41 Закон № 1961-IV - щодо відшкодування МТСБУ шкоди на умовах, визначених цим Законом не може тлумачитись без взаємозв`язку із положеннями пп. "ґ" п. 41.1. цієї статті та із положеннями п. 20.3 ст. 20 вказаного Закону, п. 3 ст. 20 Закону України "Про страхування". Зазначені нормативні акти в цілому та наведені норми, зокрема, не передбачають винятків із загального правила про майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені) та відповідно до ст. 625 ЦК України - сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Оскільки спірні відносини виникли з договірних відносин, і позивач продовжує реалізовувати їх в межах договірних зобов`язань, має місце винятково договірний характер обов`язку чи то страховика, чи то МТСБУ щодо відшкодування шкоди потерпілому, а не передбачена ст. 1166 ЦК позадоговірна (деліктна) відповідальність за завдану майнову шкоду.

Отже, в даному випадку у відповідності до положень п. 20.3 ст. 20 та ст. 41 Закону № 1961-IV має місце перехід до МТСБУ обов`язків за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності тих страховиків, які ліквідовані.

З огляду на викладене, МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV) суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Правильність цієї позиції узгоджується із фактом визнання у справі про банкрутство кредиторських вимог позивача до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" як на суму страхового відшкодування, так і на спірні у цій справі суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, а також узгоджується з умовами п 1.2 Договору про надання фінансових послуг факторингу №5/31-05/2016 від 31.05.2016 - щодо права позивача (фактора та кредитора за Договором) одержати від боржника суми основного боргу, відсотки, неустойки у повному обсязі.

Враховуючи викладене, для вирішення спору про покладення на МТСБУ (відповідно до п. 20.3 ст. 20 та пп. "ґ" п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV) обов`язку сплачувати за ліквідованого страховика окрім суми страхового відшкодування також 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих в силу закону за прострочення виплати страхового відшкодування, допущене страховиком, обставини прострочення МТСБУ виплати страхувальнику цього страхового відшкодування не входять до предмету дослідження та доказування, як такі, що не мають значення.

Відповідачем в апеляційній скарзі вказаних обставин і доводів не спростовано.

За таких обставин, враховуючи встановлений факт переходу до відповідача обов`язку здійснити відшкодування суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3 169,56 грн 3% річних за користування чужими коштами, 12 992, 61 грн інфляційних втрат та 12 250, 00 грн пені.

Разом з цим, відповідачем у своєму відзиві на позовну заяву було заявлено про застосування судом позовної давності, посилаючись на те, що позивачем пропущено такий строк на звернення до суду за захистом свого права.

З цього приводу колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

Як зазначалось вище, правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Тож у контексті спірних правовідносин таке право на позов має бути пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного обов`язку у МТСБУ щодо виконання зобов`язань ліквідованого страховика.

Аналіз положень п. 2, 3 ст. 20 та п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV свідчить, що обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) на МТСБУ.

Тому з урахуванням положень пп. "ґ" п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, обов`язок МТСБУ щодо відшкодування шкоди замість ліквідованого страховика виникає з моменту встановлення судом факту недостатності коштів та майна такого страховика, чим, у цьому випадку, є дата постановлення ухвали господарського суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, закриття провадження у справі про банкрутство страховика - банкрута. Важливим при цьому є врахування судами обставин того, що вимоги кредиторів не були задоволені, у зв`язку з відсутністю достатніх майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси.

Право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №910/14293/19.

Як вже встановлено, факт ліквідації Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" підтверджується ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, що стало підставою для звернення ТОВ "Маркс.Капітал" з позовом у цій справі, що розглядається.

За вказаних висновків, 17.07.2019 є початком перебігу позовної давності за вимогами позивача до відповідача у даній справі, що, в свою чергу свідчить про звернення з позовом до МТСБУ (15.03.2021) в частині вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат в межах загальної позовної давності.

Тому колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що заява відповідача про її застосування щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

Разом з цим, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік щодо вимоги про стягнення пені станом на момент звернення позивача з позовом до суду першої інстанції спливла і про її застосування заявлено відповідачем у справі.

Відповідно до ч. 4. ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду, перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення пені у даній справі почався 17.07.2019, а не у вересні 2019 року, як помилково визначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

З позовом у даній справі, в тому числі і щодо стягнення пені, позивач звернувся до господарського суду лише 15.03.2021.

Таким чином, з огляду на те, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, зокрема і спеціальної терміном в один рік щодо стягнення неустойки (штрафу, пені), а позивачем не наведено будь-яких поважних причин її пропущення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правильним висновок суду першої про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 12 250, 00 грн пені. Помилкове визначення судом першої інстанції початку перебігу позовної давності не вплинуло на законність і обґрунтованість ухвалено ним у даній справі рішення.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали, наявні у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог не надав, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За встановлених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 у справі №910/4285/21 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 у справі №910/4285/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 у справі №910/4285/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/4285/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

Г.П. Коробенко