ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2021 р. Справа№ 911/2936/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Макарівської селищної ради

на рішення Господарського суду Київської області від 13.05.2021 (повний текст рішення складено 25.05.2021)

у справі №911/2936/20 (суддя Сокуренко Л.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атрибут"

до Копилівської сільської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Макарівська селищна рада

про стягнення 33 116,45 грн

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Атрибут" звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Копилівської сільської ради про стягнення 33 116,45 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.05.2021 у справі №911/2936/20 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Копилівської сільської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Атрибут" 33116,45 грн основного боргу, 4 000,00 грн адвокатських витрат та 2 102,00 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідачем поставлений товар у сумі 33 116,45 грн за договором та видатковою накладною № РН-00000239 від 12.02.2020 не оплачено. Протилежного не доведено, доказів оплати суду не подано.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Макарівська селищна рада 22.06.2021 засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу, в якій просила суд визнати причини пропущення строку на апеляційне оскарження та подання доказів поважними та поновити указаний строк. Прийняти дану апеляційну скаргу. Скасувати рішення Господарського суду Київської області від 13.05.2021 у справі №911/2936/20 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Атрибут" про стягнення 33 116,45 грн залишити без задоволення. Крім того, скаржник просив долучити додані до апеляційної скарги докази та урахувати їх при розгляді справи по суті.

В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначав, що відсутність заборгованості по Копилівській сільській раді перед суб`єктами господарювання, у тому числі перед ТОВ "Атрибут" підтверджується звітами про бюджетну заборгованість по загальному фонду та по спеціальному фонду, сформованими Управлінням Державної казначейської служби у Макарівському районі. Крім того, указана сума заборгованості не обліковується за Копилівською сільською радою станом на 01.10.2020. Крім того скаржник зазначав, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази одержання Копилівською сільською радою документів, передбачених умовами Договору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2021 апеляційну скаргу Макарівської селищної ради у справі №911/2936/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №911/2936/20 за апеляційною скаргою Макарівської селищної ради. Призначено справу до розгляду на 08.09.2021.

Розпорядженням керівника апарату суду від 06.09.2021 № 09.1-08/4133/21 у зв`язку із перебуванням суддів Шапрана В.В. та Буравльова С.І., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, у відпустках призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №911/2936/20.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2021 для розгляду апеляційної скарги Макарівської селищної ради у справі №911/2936/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Пономаренко Є.Ю., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 прийнято апеляційну скаргу Макарівської селищної ради до провадження у визначеному складі суддів, розгляд справи призначено на 23.09.2021.

У судове засідання, яке відбулось 23.09.2021 учасники справи не з`явилися. У суду відсутні докази отримання учасниками справи ухвали суду від 08.09.2021. Розгляд справи призначено на 06.10.2021.

Розпорядженням керівника апарату суду від 04.10.2021 № 09.1-08/4899/21 у зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №911/2936/20.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021 для розгляду апеляційної скарги Макарівської селищної ради у справі №911/2936/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Пономаренко Є.Ю., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2021 прийнято апеляційну скаргу Макарівської селищної ради до провадження у визначеному складі суддів.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, розгляд справи здійснювати без участі позивача.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

З матеріалів господарської справи убачається наступне.

12.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Атрибут" (далі - продавець, позивач) та Копилівською сільською радою (далі - покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу № ДГ07/05-4 (далі - договір). Пунктом 1.1 зазначеного договору сторони узгодили, що продавець зобов`язується поставити згідно заявки "Покупця" щебінь для благоустрою території кладовища в с.Копилів Макарівського району по цінам, вказаним в документах на відпуск товару, які є невід`ємною частиною цього договору, а останній, приймати та своєчасно оплачувати поставлений товар на умовах даного Договору.

Пунктом 2.3 договору указано, що приймання - передача товару здійснюється згідно накладної, на основі пред`явленої "покупцем" довіреності.

Як було установлено судом, позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачу товар на загальну суму у розмірі 33 116,45 грн, що підтверджується видатковою накладною № РН-00000239 від 12.02.2020 на суму 33 116,45 грн, копія якої наявна у матеріалах справи.

Пунктами 3.1-3.2 та п. 3.5 договору визначено, що покупець зобов`язаний провести повний розрахунок за отриману по накладній партію товару. Розрахунок проводиться шляхом перерахування суми вартості партії товару в безготівковому порядку в гривнях на банківський рахунок продавця. Сума даного договору становить 33 116,45 грн.

Одночасно судом було установлено, що у матеріалах справи відсутні докази здійснення оплати відповідачем поставленого товару.

У відповідності до п. 6.1 договору, даний договір набуває чинності з моменту підписання та діє до виконання сторонами зобов`язань за цим договором, але не пізніше, ніж 31.12.2020.

З огляду на установлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, колегія суддів зазначає, що договір купівлі-продажу № ДГ07/05-4 від 12.02.2020 є належною підставою, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Отже, за правовою природою укладений між сторонами договір є договором купівлі-продажу.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України установлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не установлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Ураховуючи вищенаведене та наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем на виконання умов договору, поставлено відповідачу товар на загальну суму 33 116,45 грн, що підтверджується видатковою накладною № РН-00000239 від 12.02.2020 на суму 33 116,45 грн.

З матеріалів справи слідує, що зазначена накладна з боку відповідача підписана та скріплена печаткою товариства без будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, установленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наразі, судом установлено, що сторонами не визначено в умовах укладеного договору строк здійснення оплати.

Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання зобов`язання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Позивачем складено та вручено нарочно відповідачу претензію від 04.09.2020 про сплату існуючої заборгованості у сумі 33 116,45 грн протягом 5 робочих днів. Одночасно, вручення зазначеної претензії відповідачу підтверджується листом вих. № 191 від 02.02.2021 за підписом селищного голови Макарівської селищної ради, який наявний у матеріалах справи.

Отже, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що строк оплати товару, поставленого позивачем відповідачу, є таким, що настав.

Судом установлено, що відповідачем поставлений товар у сумі 33 116,45 грн за договором та видатковою накладною № РН-00000239 від 12.02.2020 не оплачено. Протилежного не доведено, доказів оплати суду не подано.

При цьому, у матеріалах справи наявний акт перевірки розрахунків станом на 01.06.2020, відповідно до якого, відповідачем визнано заборгованість перед позивачем у сумі 33 116,45 грн. Зазначений акт з боку відповідача підписаний та скріплений печаткою підприємства без жодних зауважень та заперечень.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна правова позиція викладена у поставі ВС у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом.

Ураховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку про обґрунтоване і законне задоволення позову судом першої інстанції у розмірі 33 116,45 грн.

З приводу розподілу судових витрат за наслідками розгляду спору суд зазначає наступне.

Наразі, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на послуги адвоката в сумі 4 000,00 грн.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи надано копії:

- договору про надання правової (правничої) допомоги № 02/10 від 02.10.2020;

- свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю від 22.12.2010 № 4380/410;

- акту приймання-передачі наданих послуг№ 01/20від 05.10.2020;

- банківської виписки.

Та оригінал ордеру серія АІ № 1059570 від 05.10.2020.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок розподілу судових витрат визначено статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частинами 4, 8 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначалось вище, частиною 5 ст. 126 ГПК України установлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З урахуванням вищенаведеного та беручи до уваги те, що доказів на підтвердження неспівмірності заявленої суми витрат на правничу допомогу відповідачем надано не було, колегія суддів дійшла висновку, про відшкодування позивачу за рахунок відповідача, витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 4 000,00 грн.

Щодо доводів Макарівської селищної ради, наведених у апеляційній скарзі, про невмотивованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про задоволення позову, тому твердження скаржника про їх невмотивованість є безпідставними.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду Київської області від 13.05.2021 у справі №911/2936/20 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Макарівської селищної ради на рішення Господарського суду Київської області від 13.05.2021 у справі №911/2936/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.05.2021 у справі №911/2936/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 13.05.2021 у справі №911/2936/20.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Макарівську селищну раду.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.10.2021.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді Є.Ю. Пономаренко

В.В. Шапран