ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2021 р. Справа№ 911/3015/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Руденко М.А.

Владимиренко С.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іоніті» на рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2021

у справі № 911/3015/20 (суддя: Щоткіна О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іоніті»

до Приватного підприємства «Автоентерпрайз»

про стягнення 9150,00 грн

без виклику (повідомлення) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іоніті» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства «Автоентерпрайз» про стягнення 9150,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з розміщення обладнання, що полягає в незабезпеченні можливості використання зарядних пристроїв, розміщених за адресою: Київська обл., с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Авіаторів, 41 А, що зафіксовано в акті від 16.08.2020.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.04.2021 у справі № 911/3015/20 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Іоніті» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2021 у справі № 911/3015/20 та прийняти нове, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом на підставі неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невірним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Так, апелянт стверджує, що згідно умов договору відповідач зобов`язаний не лише забезпечити підключення обладнання позивача до електричної мережі, а й охорону обладнання позивача від викрадення, пошкодження, знищення. У зв`язку з цим, апелянт зазначає, що порушення обов`язку з надання послуг, взятих на себе відповідачем, може статися як внаслідок дій останнього, так і внаслідок його бездіяльності, а також так і внаслідок дій/бездіяльності інших осіб. При цьому, апелянт звертає увагу на те, що відповідач не заперечує факт відключення обладнання позивача, не заперечує факт вилучення модема із зарядного пристрою, а висловлював лише заперечення щодо його неповідомлення під час складання акта від 16.08.2020. Однак, складання такого акта без участі відповідача, на думку апелянта, не позбавляє ПП «Автоентерпрайз» права та можливості надати докази належного виконання підприємством договірних зобов`язань. Також апелянт вважає, що висновки суду суперечать чинному законодавству та обставинам справи, оскільки ані договором, ані чинним законодавством не встановлено обов`язку складання акта обстеження обладнання позивача за участю відповідача. Користуючись свободою дій, що не порушує прав та інтересів інших осіб, позивач склав акт в довільній формі, в якому достатнім чином зафіксував обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2021, апеляційна скарга у справі № 911/3015/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Майданевич А.Г., Поляк О.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Іоніті» на рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2021 у справі № 911/3015/20 було залишено без руху у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у встановлених законом порядку та розмірі, а також доказів надсилання копії апеляційної скарги відповідачу.

У зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Майданевича А.Г., Поляк О.І., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2021, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2021 справу № 911/3015/20 за апеляційною скаргою ТОВ «Іоніті» на рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2021 прийнято до провадження визначеним складом суду; поновлено ТОВ «Іоніті» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2021; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на оскаржуване рішення та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Згідно долучених до матеріалів справи повідомлень про вручення поштових відправлень № 677, № 642 сторонами отримано рекомендовану кореспонденцію суду 28.08.2021 та 26.08.2021, відповідно.

Отже в силу приписів п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України учасники справи належним чином повідомлені про перегляд рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2021 у справі № 911/3015/20 в апеляційному порядку.

В межах встановлених судом процесуальних строків від ПП «Автоентерпрайз» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта, відповідач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом на підставі повного, всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи з вірним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Так, відповідач звертає увагу на те, що при зверненні з позовом ТОВ «Іоніті» надано лише дублікат договору, посилаючись на те, що оригінал його було направлено на адресу відповідача який намагався повернути, однак жодних доказів цього суду не надає. Відповідач стверджує, що зазначений договір, на який посилається апелянт, взагалі ніколи не перебував у відповідача. Відповідач вважає, що цей дублікат є підробленим. Щодо складання акта від 16.08.2020 відповідач зазначає, що місцевим господарським судом вказаному доказу надано вірну оцінку та не прийнято його до уваги, оскільки він був складений без участі відповідача. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 910/16674/18 суд касаційної інстанції дійшов висновку про недопустимість визначення як доказу не направленого акта другій стороні.

Одночасно відповідачем заявлено клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, в якому просить на вирішення експертної установи поставити питання щодо належності підпису директора ПП «Автоентерпрайз», що міститься на довіреності від 05.07.2019, виданої на ім`я Пальшина Ю.І.

У зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Мартюк А.І., Зубець Л.П., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2021, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Владимиренко С.В., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 справу № 911/3015/20 за апеляційною скаргою ТОВ «Іоніті» на рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2021 прийнято до провадження визначеним складом суду.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки сторони письмово висловили свою правову позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів розглянувши заявлене відповідачем клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, оскільки предметом спору у даній справі не є вимога про визнання недійсним договору про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019 та, відповідно, встановлення обставин неналежності підпису директора відповідача на довіреності, що видана представнику для підписання вказаного правочину, не можуть бути покладені в основу рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення штрафних санкцій з умови не спростованої презумпції правомірності правочину.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги позивача в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом 16.12.2019 між ТОВ «Іоніті» (замовник за договором, позивач у справі) та ПП «Автоентерпрайз» (виконавець за договором, відповідач у справі) було укладено договір про надання послуг з розміщення обладнання (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з розміщення зарядних пристроїв постійного та/або змінного струму для заряджання електромобілів, визначених в окремих Актах приймання-передачі до цього договору, іменованих надалі - обладнання, за адресами та на умовах, які визначаються в окремих актах приймання-передачі до цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.

За умовами пункту 1.2 договору місце розміщення обладнання визначається сторонами в акті приймання-передачі стосовно відповідного обладнання (далі - місце). Місцем виконання цього договору є місце розміщення обладнання.

Пунктом 2.1 договору визначені обов`язки виконавця, зокрема: надання можливості замовнику розмістити обладнання у погоджених сторонами місцях; забезпечення підключення обладнання до електричної мережі; забезпечення безперебійного електричного живлення обладнання замовника; забезпечення охорони обладнання від викрадення, пошкодження, знищення.

Згідно з п. 2.1.11 договору виконавець зобов`язується у будь-яких, без виключень, випадках отримувати письмовий дозвіл замовника на відключення обладнання від електричної мережі.

За п. 3.1 укладеного договору за надані за договором послуги замовник щомісячно виплачує виконавцеві винагороду у розмірі 30,00 грн (в т.ч. ПДВ 5,00 грн), а також 8,00 грн вартості електроенергії, яку споживала кожна окрема одиниця обладнання замовника за місяць.

Винагорода виконавцю та компенсація вартості витрат фактично використаної електричної енергії, спожитої внаслідок роботи обладнання (у розмірі, визначеному у договорі № 01-РО), здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, виключно після виставлення виконавцем відповідних рахунків (п. 3.2 договору).

Пунктом 3.3 договору визначено, що винагорода виконавцю та компенсація вартості витрат фактично використаної електричної енергії, спожитої внаслідок роботи обладнання, виплачується протягом 10-ти банківських днів після виставлення виконавцем відповідних рахунків на банківський рахунок виконавця, вказаний на таких рахунках.

Відповідно до п. 4.2 договору сторони погодили, що обладнання замовника має цільове призначення та використовується для обслуговування клієнтів замовника.

Згідно з п. 5.4 договору у випадку будь-якого порушення виконавцем умов даного договору, що призвело до неможливості використання замовником для ведення своєї господарської діяльності обладнання або окремих зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в Акті (Актах) приймання-передачі до цього договору, (у тому числі, але не виключно, внаслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів замовника до обладнання, неможливості підключення обладнання до операційної та облікової системи замовника, відключення обладнання від електричної мережі), за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі, що вираховується за наступною формулою:

P=DC*1500+AC*150,

в якій, якщо інше не передбачено Договором, елементи мають наступне значення:

«=» - математичний знак «дорівнює»;

«*» - математична дія множення;

«+» - математична дія додавання;

«Р» - сума штрафу у гривнях, що підлягає сплаті за день надання послуг, впродовж якого існувала неможливість використання обладнання або окремих одиниць обладнання: зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в Акті (Актах) приймання-передачі до цього Договору;

«DC» - кількість одиниць обладнання, а саме зарядних пристроїв постійного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу;

«АС» - кількість одиниць обладнання, а саме зарядних пристроїв змінного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2020 включно (п. 6.1. договору).

Між сторонами 16.12.2019 підписано акт приймання-передачі до договору, відповідно до якого замовник розміщує, а виконавець надає місце для розміщення наступного обладнання: зарядний пристрій змінного струму для заряджання електромобілів (АС): «Тратторія Cipolla Rossa», місце розміщення - Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вулиця Авіаторів, 41А.

16.08.2020 позивачем було здійснено обстеження обладнання та виявлено неможливість використання зарядних пристроїв, розміщених за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вулиця Авіаторів, 41А, у зв`язку з їх відключенням.

За результатом проведеного обстеження позивачем було складено акт.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, в порушення умов укладеного договору, не забезпечив безперебійне електричне живлення обладнання позивача за період з 16.08.2020 по 15.10.2020, що призвело до неможливості його використання, у зв`язку з чим останнім нараховано штраф в сумі 9150,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

За ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України унормовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог під час розгляду справи в суді першої інстанції, вказував на те, що договір про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019 та акт приймання-передачі від 16.12.2019 ним не укладались. Дані документи, як наголошував відповідач, мають всі ознаки фальсифікації, оскільки були підписані неуповноваженим представником відповідача, без згоди директора підприємства. Відповідач звертає увагу на те, що позивачем до матеріалів справи не надано оригіналу договору, а надано так званий "дублікат" договору про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019, при цьому, позивач не звертався до відповідача у зв`язку з втратою або відновленням оригіналу договору.

Місцевий господарський суд, приймаючи рішення в даній справі, керуючись презумпцією правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), відхилив доводи відповідача щодо підписання договору про надання послуг від 16.12.2019 неуповноваженою особою, встановивши, що доказів недійсності укладеного сторонами договору про надання послуг від 16.12.2019 відповідач суду не надав.

Вказані висновки місцевого господарського суду в апеляційній скарзі не заперечуються, а судова колегія, з урахуванням приписів ст. 269 ГПК України, не вбачає підстав для виходу за межи доводів та вимог апеляційної скарги.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що договір був визнаний недійсним у встановленому законом порядку відповідачем суду не надано. При цьому, відповідачем жодними належними та допустимими доказами не спростована відповідність наданого позивачем до матеріалів справи дубліката договору його оригіналу. За наведеного бездоказові доводи відзиву на апеляційну скаргу в цій частині відхиляються апеляційною інстанцією.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з правового аналізу вищенаведених норм, слід зауважити, що кваліфікацію зобов`язання як такого, що є порушеним, може бути визнано таким у двох випадках. По-перше, у випадку невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, у випадку неналежного виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 910/2693/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ст. 216 ГК України).

Відповідно до ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Приписами ст. 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (ст. 546 ЦК України).

Згідно зі ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 ЦК України ).

За змістом ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Обґрунтовуючи звернення з позовом у даній справі, позивач вказує на те, що відповідачем було допущено порушення умов укладеного договору, а саме зобов`язання щодо забезпечення підключення обладнання (зарядного пристрою постійного струму для заряджання електромобілів), розташованого за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вулиця Авіаторів, 41А.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується укладеним сторонами актом приймання-передачі обладнання від 16.12.2019, позивач на підставі договору розмістив, а відповідач надав місце для розміщення (Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вулиця Авіаторів, 41А), зарядного пристрою постійного струму для заряджання електромобілів.

У пунктах 2.1.6, 2.1.7, 2.1.11 договору сторонами визначено, що відповідач зобов`язався забезпечити підключення обладнання до електричної мережі та безперебійне електричне живлення обладнання замовника; у будь-яких без виключень випадках отримувати письмовий дозвіл замовника на відключення обладнання від електричної мережі.

Втім, позивачем до матеріалів справи надано належним чином завірену копію акту обстеження обладнання, складеного 16.08.2020 директором ТОВ "Іоніті" ОСОБА_2 та монтажником електричного устаткування ОСОБА_1, в якому встановлено неможливість використання вищевказаного зарядного пристрою для заряджання електромобілів за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вулиця Авіаторів, 41А, у зв`язку з його відключенням.

Також позивачем в суді першої інстанції подано нотаріально завірену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу заяву свідка ОСОБА_2 (директора ТОВ "Іоніті") від 04.12.2020, зареєстровану в реєстрі за № 2745, у якій останній повідомляє, що 16.08.2020 з метою здійснення інвентаризації обладнання ТОВ "Іоніті" він та монтажник електричного устаткування ОСОБА_1 прибули за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вулиця Авіаторів, 41А , для огляду обладнання, розміщеного за вказаною адресою на підставі договору. Внаслідок огляду зарядного пристрою було встановлено відключення обладнання ТОВ "Іоніті" від електричної мережі. Шляхом огляду складових обладнання було виявлено відсутність модему ТОВ "Іоніті" і виявлено наявність стороннього модему, який не належить ТОВ "Іоніті" і походження якого ТОВ "Іоніті" невідоме. Зазначене свідчить про заміну модему обладнання: функціональної складової зарядного пристрою, призначеного для зв`язку із системою обліку зарядного пристрою, його моніторингу та керування. При цьому, відповідно до правил поводження з електроустаткуванням та з метою забезпечення безпеки осіб, заміна модему зарядного пристрою неможлива без відключення зарядного пристрою від електричної мережі.

У заяві директор позивача ОСОБА_2 повідомляє, що не надавав жодним особам вказівок щодо відключення від електричної мережі обладнання, розміщеного за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вулиця Авіаторів, 41А, та вказівок щодо заміни модему обладнання ТОВ "Іоніті".

Оцінивши надану позивачем до матеріалів справи заяву свідка ОСОБА_2 від 04.12.2020, суд апеляційної інстанції встановив, що остання фіксує повідомлення директора ТОВ "Іоніті" про відомі йому обставини, що відповідає вимогам статті 88 ГПК України.

Відтак, вказана заява свідка приймається судом до уваги як доказ у справі, який, у сукупності із наданим позивачем актом обстеження від 16.08.2020, підтверджує факт порушення відповідачем умов укладеного договору.

При цьому, щодо доводів відповідача та висновків місцевого господарського суду про те, що акт обстеження обладнання від 16.08.2020 був складений у відсутності його представника, йому не направлявся, претензії щодо порушенням умов договору не виставлялось, колегія суддів зазначає, що умовами договору не встановлено обов`язку складання актів обстеження обладнання виключно за участю відповідача, як і обов`язку надсилання позивачем такого акту відповідачу. Водночас, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі, і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, а тому відсутність звернення позивача до відповідача з претензіями щодо неналежного виконання умов договору на підставі пункту 5.6. останнього не позбавляє позивача права на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Даної позиції дотримується Конституційний Суд України, який в своєму Рішенні від 09.07.2002 № 15-рп/2002 дав роз`яснення застосування способу захисту свого порушеного права шляхом досудового вирішення спору. Так, зокрема Конституційний Суд України зазначив, що: можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору; обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист; обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Відповідачем, натомість, доводів позивача належними та вірогідними доказами не спростовано, жодних доказів, що свідчили б про належне виконання ним умов договору суду не надано, як і не надано у відповідності до статті 218 ГК України доказів на підтвердження вжиття необхідних заходів для недопущення порушень.

У даному випадку Північний апеляційний господарський суд звертається до категорії стандарту доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, на переконання колегії суддів докази, подані позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог є більш вірогідними ніж докази, подані відповідачем на їх спростування. Факт порушення відповідачем умов договору підтверджений матеріалами справи та ним не спростований.

Водночас, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не урахував відомостей, зазначених у вищенаведених доказах, що не були спростовані відповідачем належними засобами доказування. Наведене є підставою для висновку про неповне з`ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, а наведені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції висновки суду не відповідають матеріалам справи.

Відносно посилань відповідача на правову позицію Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, що наведена в постанові від 20.02.2020 у справі № 910/16674/18, судова колегія за результатами дослідження Єдиного реєстру судових рішень встановила, що постанова за наведеною датою і номером справі відсутня. При цьому, в реєстрі міститься постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 910/16774/18, в якій висловлено правову позицію щодо застосування норм матеріального права у правовідносинах, що виникли на підставі договору підряду. Тобто не стосуються правовідносин з надання послуг, що є предметом розгляду у даній справі.

Як вже зазначалось у даній постанові, сторонами в п. п. 5.4 договору узгоджено, що у випадку будь-якого порушення виконавцем умов даного договору, що призвело до неможливості використання замовником для ведення своєї господарської діяльності обладнання або окремих зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в Акті (Актах) приймання-передачі до цього договору, (у тому числі, але не виключно, внаслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів замовника до обладнання, неможливості підключення обладнання до операційної та облікової системи замовника, відключення обладнання від електричної мережі), за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі, що вираховується за відповідною формулою.

За розрахунком позивача сума нарахованого позивачем штрафу становить 9 150,00 грн за 61 день, впродовж яких існувала неможливість використання обладнання, а саме у період з 16.08.2020 по 15.10.2020.

Колегією суддів встановлено, що розрахунок штрафу здійснено позивачем арифметично правильно, відповідно до наведеної у договорі формули (1*1500 + 1*150)*61 = 9 150,00 грн.

За встановлених у даній справі обставин, судова колегія вважає, що висновки місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог є помилковими, а вимоги ТОВ "Іоніті" про стягнення з відповідача штрафних санкцій на підставі договору про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019 у розмірі 9150,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Іоніті» підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2021, на підставі п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України, - скасуванню. Суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та прийняття нового рішення у даній справі про задоволення позовних вимог, судовий збір, що був сплачений позивачем у зв`язку з розглядом справи в місцевому господарському суді та суді апеляційної інстанції, згідно приписів ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іоніті» на рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2021 у справі №911/3015/20 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2021 у справі №911/3015/20 скасувати, ухвалити нове рішення.

3. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іоніті» до Приватного підприємства «Автоентерпрайз» про стягнення 9 150,00 грн, - задовольнити.

4. Стягнути з Приватного підприємства «Автоентерпрайз» (61054, Харківська обл., місто Харків, вул. Академіка Павлова, 271 А, офіс 2; ідентифікаційний код 40119580) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іоніті» (01133, м. Київ, вул. Євгенія Коновальця, буд. 36 Д, офіс 6; ідентифікаційний код 42153109) заборгованість зі сплати штрафних санкцій у загальному розмірі 9 150 (дев`ять тисяч сто п`ятдесят) грн 00 коп., 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

6. Справу №911/3015/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді М.А. Руденко

С.В. Владимиренко