ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.10.2021 Справа№914/2789/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Трускавецького В.П. розглянувши матеріали

заяви:Фізичної особи-підприємця Бордюк Руслани Володимирівни, м. Червоноград Львівської області,
про:забезпечення позову.
У справі за позовом: Фізичної особи-підприємця Бордюк Руслани Володимирівни, м. Червоноград Львівської області,
до відповідача:Фізичної особи-підприємця Бриковської Ганни Степанівни, с. Тарасівка Львівського району Львівської області,
про: стягнення 135?000,00 грн заборгованості та 122,05 грн трьох відсотків річних.
Представники сторін не викликались (не повідомлялись).
Встановив.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Фізичної особи-підприємця Бордюк Руслани Володимирівни до Фізичної особи-підприємця Бриковської Ганни Степанівни про стягнення 135?000,00 грн заборгованості та 122,05 грн трьох відсотків річних.

Ухвалою суду від 27.09.2021 позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.10.2021.

01 жовтня 2021 року позивачем подано до суду заяву (вх. № 3935/21) про забезпечення позову, згідно з якою заявник просить накласти арешт на автомобіль відповідача, належний їй на праві власності.

Заявник обґрунтовує свої вимоги за поданою заявою тим, що cуть позовних вимог полягає у тому, що позивач, як фізична особа-підприємець, мала намір придбати у відповідача - фізичної особи-підприємця Бриковської Г. С. рухоме майно (обладнання та матеріали) салону краси. З цією метою, згідно усних домовленостей, позивач перерахувала на розрахунковий рахунок ФОП Бриковської Г.С. 135'000,00 грн як аванс за таке рухоме майно. Однак, після отримання вказаних коштів, відповідач почала ухилятися від виконання своїх зобов`язань, відмовилася укладати з позивачем договір купівлі-продажу майна, частину якого взагалі вивезла з приміщення, де воно мало знаходитися. Добровільно повернути кошти також відмовилася, заявивши, що відповідач не отримає їх «в жодному разі». З слів відповідача вказаних коштів вона немає, оскільки відразу сплатила їх за житло в новобудові, яка перебуває на стадії будівництва.

ФОП Бриковська Г. С. є майстром манікюру. За свою роботу вона отримує кошти готівкою, а не на розрахунковий рахунок. Сплачені позивачем кошти відповідач, з її слів, тут же витратила на власні потреби (сплатила внесок за житло).

Нерухомого майна у відповідача немає (докази подані до позовної заяви). Крім того, відповідач, з її слів, взагалі збирається виїжджати за кордон. Очевидно й тому, розуміючи, що взяти з неї буде нічого, заявила позивачу, що коштів не поверне ні при яких обставинах.

При такій ситуації, єдине, що може гарантувати можливість реального виконання майбутнього рішення господарського суду, а відтак - захист законних прав та інтересів позивача - це забезпечення позову шляхом накладення арешту на інше майно відповідача, а саме - на автомобіль марки Мазда, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить їй на праві власності (копія адвокатського запиту до Територіального сервісного центру МВС 4646 від 03.09.2021 та відповіді на нього від 08.09.2021 додаються).

При цьому, потреби у зустрічному забезпеченні немає, оскільки заходи забезпечення позову, про які просить заявник не позбавляє відповідача права користуватися майном і навіть скасувати такі заходи у випадку укладення мирової угоди чи добровільного виконання рішення суду в майбутньому.

Позиція суду щодо заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з положеннями частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача або інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Умовою застосування заходів по забезпеченню позову є достатньо обґрунтоване припущення, що можуть виникнути ускладнення під час виконання рішення суду в разі невжиття заходів по забезпеченню позову. Аналогічна позиція викладена і в пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову».

Як вбачається із матеріалів справи, позивач вказує про те, що після сплати авансу за рухоме майно відповідача, яке остання зі слів позивача зобов`язалась їй продати, не вчинила жодних дій з передачі такого майна чи укладення письмового договору купівлі-продажу. Крім того, заявник вказує про те, що ФОП Бриковська Ганна Степанівна ухиляється від взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого господарського суду України наданих у постанові «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011 №16, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд також враховує положення пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 про адекватність заходу до забезпечення позову. Згідно з цим пунктом постанови адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник та наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості (постанова Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011 №16).

Заява про забезпечення позову, є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову, необхідного для забезпечення ефективного захисту.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення боржником дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання зобов`язання без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

В той же час, матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову не містять доказів, що відповідачем вчиняються будь-які дії, спрямовані на відчуження автомобіля марки Мазда, д.н.з. НОМЕР_2 , або дії, які свідчать, що у майбутньому відповідач має намір ухилитися від виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Не виконання відповідачем спірного зобов`язання по договору не доводить наявність або відсутність у відповідача коштів у розмірі, достатньому для виконання рішення, а лише свідчить, що вказане зобов`язання між сторонами є спірним.

Більше того, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідачів 135?000,00 грн заборгованості та 122,05 грн трьох відсотків річних, в той же час просить вжити заходи забезпечення щодо рухомого майна, а саме автомобіля, вказуючи орієнтовну вартість подібних автомобілів 2008, 2009 років випуску. В той час, у відповідача перебуває у власності автомобіль 2015 року випуску, інформації про орієнтовну вартість якого заявником не надано, що не надає підстав стверджувати про співмірність заходу про який просить позивач із заявленими позовними вимогами.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту цієї норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 915/870/18 15.01.2019.

Таким чином, подана позивачем заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб на даній стадії судового процесу.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Бордюк Руслани Володимирівни про забезпечення позову.

Керуючись статтями 2, 42, 46, 73, 74, 76 - 79, 136 - 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Бордюк Руслани Володимирівни про забезпечення позову (вх. № 3935/21 від 01.10.2021) про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена у визначеному законом порядку.

Суддя В.П. Трускавецький