ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м.Харків Справа № 913/567/19(913/452/21)

Провадження №13/913/452/21

Господарський суд Луганської області у складі судді Яресько Б.В., за участю секретаря судового засідання Лещенко В.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи за позовною заявою

ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання"

про визнання недійсним і скасування наказу про припинення трудового договору, визнання недійсним запису про звільнення у трудовій книжці, визнання трудового договору укладеним безстроково, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

За участю:

від позивача: адвокат Фоменко Д.А., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛГ №000243 від 05.07.2019, ордер серія ВВ №1014244 від 08.07.2021 (в режимі відеоконференції);

від відповідача: Григор`єв О.М., в порядку самопредставництва на підставі витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (в режимі відеоконференції).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" (далі - відповідач) про визнання недійсним і скасування наказу про припинення трудового договору, визнання недійсним запису про звільнення у трудовій книжці, визнання трудового договору укладеним безстроково, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що наказом ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» №71к-02 від 24.12.2020 р. позивача звільнено з посади заступника директора з захисту активів за пунктом 2 статті 36 Кодексу законів про працю України з 31 грудня 2020 року, у зв`язку із закінченням строку трудового договору.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, наказ відповідача №71к-02 від 24 грудня 2020 року протиправними і такими, що підлягає скасуванню, з поновленням позивача на посаді заступника директора із захисту активів ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання».

Позивач просить суд визнати трудовий договір, укладений 13 січня 2015 року між відповідачем та позивачем недійсним в частині визначення строку дії та таким, що є безстроковим і укладеним на невизначений строк; визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 24 грудня 2020 року №71к-02 про звільнення позивача з посади заступника директора з захисту активів відповідача з 31.12.2020 р.; поновити позивача на посаді заступника директора з захисту активів відповідача з 01.01.2021 р.; стягнути з відповідача на користь позивача: щомісячну премію за грудень 2020 року у сумі 4872,00 грн., щорічну премію за 2020 рік в сумі 81849,60 грн., середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.01.2020 р. по дату прийняття судового рішення у справі, моральну шкоду в сумі 20000,00 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2021 р. позовну заяву в межах справи про банкрутство передано на розгляд судді Яресько Б.В., в провадженні якого перебуває справа №913/567/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання".

19.07.2021 р. суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в підготовчому засіданні на 17.08.2021 р.

06.08.2021 р. до Господарського суду Луганської області від відповідача надійшов відзив від 03.08.2021 р. №01-19/2/299 на позовну заяву, за якою відповідач не погоджується з позовною заявою та просить суд відмовити в повному обсязі.

12 серпня 2021 р. до Господарського суду Луганської області від позивача надійшла відповідь №б/н від 09.08.2021 р. на відзив, з якого вбачається, що позивач не погоджується з відзивом від 03.08.2021 р. №01-19/2/299 на позовну заяву.

17.08.2021 р. в судовому засіданні в режимі відеоконференції був присутній представник позивача та відповідача.

Ухвалою суду від 17.08.2021 р. суд повідомив про оголошення перерви в підготовчому судовому засіданні до 31 серпня 2021 року.

31.08.2021 р. в судовому засіданні в режимі відеоконференції був присутній представник позивача та відповідача.

Ухвалою суду від 31.08.2021 р. суд закрив підготовче провадження у справі №913/567/19(913/452/21) та призначив справу до судового розгляду по суті на 16.09.2021 р.

16.09.2021 р. в судовому засіданні в режимі відеоконференції були присутні позивач, представник позивача та відповідач. Суд розпочав розгляд справи по суті. Судом була оголошена перерва до 28.09.2021 р.

28.09.2021 р. суд продовжив розгляд справи по суті. В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Судом було прийнято рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

13.01.2015 р. між сторонами по справі був укладений трудовий договір строком з 13.01.2015 року по 13.04.2015 р.

Позивачем було видано наказ № 02к-01 від 13.01.2015 р. про прийняття на роботу з 13.01.2015 р. по 13.04.2015 р. на посаду заступника директора з захисту активів дирекції з захисту активів на час відсутності Шкурата А.В.

08.04.2015 р. сторони уклали додаткову угоду якої змінили умови договору в частині його строку на з 13.01.2015 року по 13.04.2016 р.

13.04.2016 р. сторони уклали додаткову угоду якої змінили умови договору в частині його строку на з 13.01.2015 року по 13.04.2017 р.

04.04.2017 р. сторони уклали додаткову угоду якої змінили умови договору в частині його строку на з 13.01.2015 року по 12.07.2017 р.

10.07.2017 р. сторони уклали додаткову угоду якої змінили умови договору в частині його строку на з 13.01.2015 року по 12.10.2017 р.

09.10.2017 р. сторони уклали додаткову угоду якої змінили умови договору в частині його строку на з 13.01.2015 року по 12.01.2018 р.

04.04.2018 р. сторони уклали додаткову угоду якої змінили умови договору в частині його строку на з 13.01.2015 року по 11.07.2018 р.

10.07.2018 р. сторони уклали додаткову угоду якої змінили умови договору в частині його строку на з 13.01.2015 року по 10.10.2018 р.

02.10.2018 р. сторони уклали додаткову угоду якої змінили умови договору в частині його строку на з 13.01.2015 року по 09.01.2019 р.

12.12.2018 р. сторони уклали додаткову угоду про доповнення умов договору щодо прав та обов`язків сторін.

24.12.2018 р. сторони уклали додаткову угоду якої змінили умови договору в частині його строку на з 13.01.2015 року по 09.04.2019 р.

08.04.2019 р. сторони уклали додаткову угоду якої змінили умови договору в частині його строку на з 13.01.2015 року по 09.07.2019 р.

25.06.2019 р. сторони уклали додаткову угоду якої змінили умови договору в частині його строку на з 13.01.2015 року по 09.07.2020 р.

30.06.2020 р. сторони уклали додаткову угоду якої змінили умови договору в частині його строку на з 13.01.2015 року по 31.12.2021 р.

Таким чином, сторонами з врахуванням умов додаткових угод, був укладений 13.01.2015 р. трудовий договір на строк з 13.01.2015 року по 31.12.2021 р.

Згідно додатку № 1 до трудового договору від 13.01.2015 р. від 03.02.2020 р. позивачу виплачується заробітна плата у розмірі, що після сплати всіх податків та інших обов`язкових платежів становить 11368 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 3 додатку додатково може виплачуватися місячна премія у розмірі, що після сплати всіх податків та інших обов`язкових платежів не перевищує 4872 грн. 00 коп.

Пунктом 4 додатку передбачена, що додатково може бути виплачена річна премія. Виплата річної премії та її розмір залежать від виконання товариством основних техніко-економічних показників, визначених у затвердженому бюджеті товариства на відповідній період. Річна премія нараховується за результатами діяльності товариства за календарний рік і може складати до 60% дванадцяти місячних заробітних плат працівника. Сторони погоджуються, що у товариства відсутній обов`язок виплачувати працівнику річну премію, виплата річної премії є правом відповідача.

16.11.2020 р. наказом відповідача № 2022к-03 позивачу була надана відпустка з 17.12.2020 р. по 18.12.2020 р. включно.

Згідно листка непрацездатності АЛД № 009094 у період з 16.12.2021 р. по 15.01.2021 р. позивач був тимчасово непрацездатній.

24.12.2020 р. відповідачем був виданий наказ № 71к-02 про звільнення позивача з посади заступника директора з захисту активів 31.12.2020 р. в зв`язку з закінченням строку трудового договору, п.2 ст. 36 КЗпП України.

Позивач листом № 01-23/2/910 від 31.12.2020 р. запропонував позивачу отримати трудову книжку за адресою Луганська область, м. Старобільськ, вул. Горького 123, каб. № 29.

13.01.2021 р. відповідач повторно запропонував позивачу отримати трудову книжку, або надати письмову згоду на направлення її поштою.

16.01.2021 р. позивач звернувся до відповідача с заявою про відшкодування коштів за листком непрацездатності АЛД № 009094

Листом від 16.01.2021 р. № 01-23/2/58 відповідач повідомив позивача про те, що 31.12.2020 йому були виплачені розрахункові кошти в зв`язку з звільненням, без урахування листка непрацездатності, кошти за який були виплачені за перші 5 днів після його отримання 16.01.2021 р. Позивачу були надані розрахункові листки за грудень 2020 р. та січень 2021 р.

Позивач просить суд визнати трудовий договір, укладений 13 січня 2015 року між відповідачем та позивачем недійсним в частині визначення строку дії та таким, що є безстроковим і укладеним на невизначений строк; визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 24 грудня 2020 року №71к-02 про звільнення позивача з посади заступника директора з захисту активів відповідача з 31.12.2020 р.; поновити позивача на посаді заступника директора з захисту активів відповідача з 01.01.2021 р.; стягнути з відповідача на користь позивача: щомісячну премію за грудень 2020 року у сумі 4872,00 грн., щорічну премію за 2020 рік в сумі 81849,60 грн., середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.01.2020 р. по дату прийняття судового рішення у справі, моральну шкоду в сумі 20000,00 грн.

Позивач зазначає, що оскільки трудовий договір переукладався декілька раз, то в силу ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України, він вважається таким, що укладений на невизначений строк.

Оскільки позивач працював у відповідача за безстроковим трудовим договором, звільнення його з підстав закінчення дії трудового строкового договору по п. 2 ст. 36 КЗпП слід вважати безпідставним, та таким, що суперечить закону.

Звільнення позивача відбулося з порушенням ч. 3 ст. 40 КЗпП України у період тимчасової непрацездатності, або перебування у відпустці, що свідчить про незаконність наказу відповідача від 24.12.2020 р. № 71к-02.

В день звільнення і до теперішнього часу відповідачем не надано позивачу копію наказу про звільнення, не видано трудову книжку та не проведено з позивачем остаточний розрахунок при звільненні, зокрема не виплачено грошову компенсацію за 15 днів невикористаної щорічної відпустки.

Відповідач зобов`язаний сплатити позивачу відповідно до ст. 117, 235 КЗпП України середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позивач в грудні 2020 р. не виплатив позивачу премію в сумі 4827 грн., та річну премію в сумі 81849 грн. 60 коп.

Позивач також просить суд стягнути моральну шкоду в розмірі 20000 грн. 00 коп. розмір якої визначає з урахуванням характеру, обсягу та тривалістю душевних страждань, та виходячи з засад справедливості та розумності.

Відповідач позов не визнає в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач був звільнений в зв`язку з закінченням строку трудового договору. Відповідачем не порушені його права та інтереси. Звільнення працівника у зв`язку з закінченням трудового договору можливе як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки звільнення здійснюється не з ініціативи роботодавця, а є наслідком закінчення строку дії договору.

За таких обставин наказ від 24.12.2020 р. № 71к-02 є законним і відсутні підстави для поновлення позивача на роботі.

В зв`язку з звільненням позивача у відповідності до п. 2 ст. 36 КЗпП України, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 47 КЗпП України щодо видачі в день звільнення копії наказу та трудової книжки.

Згідно з нормами Інструкції № 58 відповідач пропонував позивачу отримати трудову книжку, але він на цей час не скористався цією можливістю.

Згідно розрахункового листка за грудень 2020 р. відповідач виплатив позивачу компенсацію за 15 днів відпустки « 12 Комп отп 177 13 8552,70 12 Отпускн 344 2 1315,80»

За листком непрацездатності відповідач в січні 2021 р. оплатив позивачу перших п`яти днів тимчасової непрацездатності згідно листка непрацездатності від 16.12.2020 р. АЛД 009094 в зв`язку з тим, що згідно п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам та організаціям Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (постанова КМУ № 595 від 07.11.2014 р.), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Згідно положень п. 3,4 додатку № 1 від 03.02.2020 р. до трудового договору від 13.01.2015 р. виплата місячної та річної премії є правом відповідача. Генеральним директором відповідача не приймалися накази про преміювання позивача за вказані періоди.

Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 20000 грн. 00 коп. то відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на обґрунтування характеру так обсягу страждань позивача.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами 13.01.2015 р. був укладений трудовий договір на строк, з врахуванням додаткових угод з 13.01.2015 року по 31.12.2021 р.

Як вбачається з наказу № 02к-01 від 13.01.2015 р. про прийняття на роботу з 13.01.2015 р. позивач на посаду заступника директора з захисту активів дирекції з захисту активів був прийнятий на час відсутності Шкурата А.В .

У відповідності до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно позивач має довести наявність обставин, що дають ствердну відповідь на ключове питання, а відповідач негативну.

Позивач в позові підтверджує, що був прийнятий на роботу на час відсутності Шкурата А.В. , але стверджує, що у подальшому ним подавалися заяви на продовження строку дії трудового договору без зазначення, що договір продовжується на час відсутності Шкурата А.В . Доказів подання зазначених заяв позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (ч.ч..2,3 ст.23 КЗпП України) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч.2ст.23 КЗпП України, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Згідно ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Як вбачається із згаданої вище норми закону трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 23 КЗпП України, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

В даному випадку трудовий договір від 13.01.2015 р. не переукладався. Обі сторони добровільно під час його дії змінювали строк його дії, внаслідок чого трудовий договір від 13.01.2015 р. діяв з 13.01.2015 р. до 31.12.2020 р.

Підставами припинення трудового договору, зокрема, є: закінчення строку (пункти 2 і 3статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України).

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає окремої заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли особисто складав та підписував заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

За таких обставин, відповідач правомірно видав наказ № 71к-02 про звільнення позивача з посади заступника директора з захисту активів 31.12.2020 р. в зв`язку з закінченням строку трудового договору, п.2 ст. 36 КЗпП України. Звільнення працівника у зв`язку з закінченням трудового договору можливе як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки звільнення здійснюється не з ініціативи роботодавця, а є наслідком закінчення строку дії договору.

В зв`язку з звільненням позивача у відповідності до п. 2 ст. 36 КЗпП України, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 47 КЗпП України щодо видачі в день звільнення копії наказу та трудової книжки.

Відповідач в повному обсязі здійснив розрахунок з відповідачем з врахуванням 15 днів невикористаної відпустки, що підтверджується розрахунковим листком за грудень 2020 р.

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Умовами трудового договору від 13.01.2015 р. була передбачена можливість виплати позивачу щомісячної та річної премії. Зазначено, що виплата премії є правом відповідача.

З врахуванням відсутності наказом відповідача про нарахування позивачу премії за зазначені періоди вимога позивача про їх стягнення є необґрунтованою.

З врахуванням правомірності дій відповідача вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованою.

За таких обставин, позивачем не доведено порушення його прав відповідачем в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати.

Керуючись ст. 129, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Луганської області

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" про визнання недійсним і скасування наказу про припинення трудового договору, визнання недійсним запису про звільнення у трудовій книжці, визнання трудового договору укладеним безстроково, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п.17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення підписано 05.10.2021 р.

Суддя Б.В.Яресько