ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2021 р. Справа №914/2441/15(914/2886/20)

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія №2/616 від 23.06.2021 (вх.№01-05/2320/21 від 08.07.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 20.05.2021 (повний текст складено 31.05.2021, суддя Цікало А.І.)

у справі №914/2441/15 (914/2886/20)

за позовом: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія (с. Сілець, Сокальський район, Львівська область, 80086)

про: про стягнення 4845355 грн. 29 коп.

в межах справи:№ 914/2441/15

про банкрутство: Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія

за участю представників:

від позивача: Мандзя В.І. представник

від відповідача: Кріль Н.Г. - адвокат

Учасникам процесу роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.05.2021 у справі №914/2441/15 (914/2886/20) позов Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій за віком на пільгових умовах за списками № 1 та № 2 у розмірі 4845355 грн. 29 коп. задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 4845355 грн. 29 коп. витрат на виплату та доставку пенсій та 72680 грн. 33 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Львівської області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 20.05.2021 у справі №914/2441/15 (914/2886/20) та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, стягнути на користь ПАТ Львівська вугільна компанія понесені судові витрати.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.07.2021 справу передано колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянта зобов`язано протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути недоліки апеляційної скарги, а саме надати суду докази сплати судового збору в розмірі 112 940,02 грн.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.08.2021, після усунення недоліків апеляційної скарги, скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження, зупинено дію оскарженого рішення, відкрито апеляційне провадження, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 03.09.2021 та призначено розгляд справи на 08.09.2021.

28.08.2021 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому позивач просив залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 відкладено розгляд справи на 29.09.2021.

В судовому засіданні 29.09.2021 представник апелянта надала суду пояснення щодо доводів апеляційної скарги, просила оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовити у повному обсязі.

Представник позивача щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» №914/2441/15 на стадії процедури санації.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.08.2015, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.07.2016, порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія». Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.03.2016 затверджено реєстр вимог кредиторів.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2016 ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.08.2015 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 у справі №914/2441/15 скасовано, справу передано на розгляд до Господарського суду Львівської області на стадію підготовчого засідання в іншому складі суду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.05.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» і введено процедуру розпорядження майном, ухвалою від 02.08.2018 введено процедуру санації.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про стягнення 4845355 грн. 29 коп. заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій за віком на пільгових умовах.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження в межах справи №914/2441/15 про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія».

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 4845355 грн. 29 коп. обґрунтовано існуванням заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списками № 1 та № 2 за період з січня 2018 року по вересень 2020 року.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, зазначав, що позивачем не доведено фактичного понесення витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення, дійшов висновку про те, що позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій за віком на пільгових умовах за списками № 1 та № 2 за період з січня 2018 року по вересень 2020 року у розмірі 4845355,29 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, за недоведеності обставин, що мають значення справи, які суд визнав встановленими, без повного з`ясування усіх обставин справи.

Так, скаржник зазначає, що при вирішенні справ цієї категорії суду належить перевірити підстави нарахування позивачем спірної заборгованості з витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за кожен період, по кожній особі окремо та наявність саме у відповідача обов`язку відшкодовувати такі витрати. Однак, вказані обставини судом першої інстанції не встановлювались і юридична оцінка їм не надавалась.

Також скаржник вказує, що суд взяв до уваги розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах, довідки про доходи пенсіонерів, акти звірки сум заборгованості, однак розрахунки витрат на виплату та доставку пенсій є документом, що лише визначає суму, яка має бути відшкодована позивачу при доведенні останнім факту виплати, розрахунки витрат на адресу відповідача не направлялись; акти звірки не підтверджують ні періоду, за який стягується заборгованість, ні суми позовних вимог, що заявлена до стягнення, тому не можуть бути належними доказами; описова частина рішення не містить зазначення яким чином довідки про доходи пенсіонерів потрапили до матеріалів справи, суд не повинен був брати до уваги вказані докази, оскільки їх не було попередньо надіслано відповідачу.

Щодо неправильного застосування норм матеріального права, апелянт вважає, що суд при ухваленні рішення не вірно застосував норму абзацу 4 п.п.1 п.2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» №1058-IV, постанову правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 та п.6.8. Інструкції, яка цією постановою затверджена. Наведеними нормами передбачено, що підприємства щомісячно до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду України зазначену в повідомленні суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій. ПАТ «Львівська вугільна компанія» вважає, що розрахунки, які не направлялись на адресу позивача, не є повідомленнями про витрати з доказами факту їх понесення.

Таким чином, на думку скаржника, відсутні достатні правові підстави для стягнення з відповідача заявленої позивачем суми боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач з посиланням на норми законодавства та правові висновки в усталеній практиці Верховного Суду, зазначає, що обов`язок визначення сум відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій покладено на органи Пенсійного фонду, а підприємство зобов`язане здійснити відшкодування зазначених витрат у визначених позивачем розмірах. Відшкодуванню підлягають саме фактичні витрати, здійснені Пенсійним фондом із виплати та доставки пільгових пенсій. Підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є саме розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період. При цьому позивач наголошує, що направлені відповідачу розрахунки оскаржені не були, а відтак є узгодженими. Відповідачем було узгоджено та підписано акти звірки сум заборгованості перед Пенсійним фондом, зроблені на основі картки особового рахунку страхувальника ПАТ «Львівська вугільна компанія». Картка особового рахунку страхувальника акумулює всю наявну заборгованість перед Пенсійним фондом України, на її основі складається акт звірення, тому суми заборгованості звірені боржником та погоджені.

Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про пенсійне забезпечення до набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій та призначених відповідно до частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку:

підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України;

на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком.

Відповідно до абз. 4 п. 1 ст. 2 Закону України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування від 26.06.1997 р. № 400/97-ВР, для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів б - з статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форми власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до абз. 3 п. 1 ст. 4 Закону України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, на обов`язкове державне пенсійне страхування встановлюється ставка в таких розмірах: 100 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (у редакції, чинній до 01.04.2015 р.), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (у редакції, чинній до 01.04.2015 р.) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (у редакції Закону України від 02.03.2015 р. № 213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, що набрала чинності з 01.04.2015 р.) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Відповідно до ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, встановлено розділом 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р. № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 р. за № 64/8663 (надалі - Інструкція).

Відповідно до п.6.4. Інструкції (в редакції, чинній на момент виникнення заборгованості та на момент ухвалення оскарженого рішення), розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Відповідно до п. 6.5. Інструкції розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.

Відповідно до п. 6.7. Інструкції підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії. Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Відповідно до п. 6.8. Інструкції у разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає розрахунок згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї глави для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства. Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцезнаходженням підприємства.

Таким чином, органи Пенсійного фонду визначають суми відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, а підприємства-платники повинні здійснити відшкодування таких витрат в розмірах, визначених Пенсійним фондом. Наведеним спростовуються доводи апелянта щодо неправильного застосування норм матеріального права, а саме норм абзацу 4 п.п.1 п.2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» №1058-IV, постанову правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 та п.6.8. Інструкції, яка цією постановою затверджена, якими передбачено, що підприємства щомісячно до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду України зазначену в повідомленні суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій.

Відповідно до розрахунку суми позовних вимог щодо фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню, призначених особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України за період з січня 2018 року по вересень 2020 року позивач заявив до стягнення 98706,89 грн.

Відповідно до розрахунку суми позовних вимог щодо фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню, призначених особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з серпня 2019 року по вересень 2020 року позивач заявив до стягнення 4 746 648,40 грн.

Загальна сума заборгованості відповідача становить 4845355,29 грн. та підтверджується матеріалами справи, а саме відповідними розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, відповідними довідками про доходи пенсіонерів, актом звірки сум заборгованості з платежів до Пенсійного фонду України станом на 01.01.2020 № 1110/05 від 14.01.2020.

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не надав доказів погашення заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, не надав доказів чи заперечень щодо осіб, яким призначено пільгові пенсії, розміру пенсій, вказаних у розрахунках, а також під час апеляційного оскарження рішення не спростував встановленого судом факту наявності та розміру заборгованості перед Пенсійним фондом України.

У наданих позивачем розрахунках фактичних витрат Пенсійного фонду зазначено прізвища, імена та по-батькові осіб, яким призначено пенсію на пільгових умовах, дата з якої призначено пенсію, дата досягнення пенсійного віку, загальний стаж роботи цих осіб, розміри фактичних витрат на виплату пенсій та на доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню щомісяця.

Щодо доводів скаржника про ненадання судом в оскарженому рішенні юридичної оцінки нарахуванням позивачем спірної заборгованості з витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за кожен період, по кожній особі окремо та наявності саме у відповідача обов`язку відшкодовувати такі витрати, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки в оскарженому рішенні у відповідності до вимог ч.4 ст.238 ГПК України надано оцінку наданим сторонами доказам та наведеним учасниками аргументам. Слід зазначити, що відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не навів заперечень щодо конкретних сум витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за конкретні періоди, чи щодо якихось осіб.

Також необґрунтованими є доводи апелянта щодо відсутності підстав для стягнення нарахованої заборгованості, адже підставою для відшкодуванням підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є саме розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період. Аналогічну правову позицію щодо підстав відшкодування підприємствами органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій викладено у постановах Верховного Суду від 09.02.2021 у справі №812/964/17, від 06.11.2018 у справі №804/5817/17, від 13.09.2019 у справі №812/210/17, від 10.09.2020 у справі №820/6674/15, від 18.06.2020 у справі №813/1375/17, від 29.09.2020 у справі №820/1957/18, від 05.01.2021 у справі №640/18421/19.

Акт №1110/05 від 14.01.2020 звірки сум заборгованості з платежів до Пенсійного фонду України станом на 01.01.2020 підписано та скріплено печатками сторін. Відповідно до цього акту сума заборгованості за списком №1 становить 93 700,30 грн., за списком №2 19013948,47 грн. Відповідно до облікової картки особового рахунку страхувальника станом на 01.01.2020 сума заборгованості за списком №1 становить 93 700,30 грн., за списком №2 19013948,47 грн..

Також позивач надав акт №35 від 03.12.2018 звірки сум заборгованості з платежів до Пенсійного фонду України станом на 01.12.2018, який підписано та скріплено печатками сторін. Відповідно до цього акту сума заборгованості за списком №1 становить 54 418,59 грн., за списком №2 19013948,47 грн. Відповідно до облікової картки особового рахунку страхувальника станом на 01.12.2018 сума заборгованості за списком №1 становить 54 418,59 грн., за списком №2 19013948,47 грн.

Щодо доводів скаржника про те, що акти звірки не підтверджують ні періоду, за який стягується заборгованість, ні суми позовних вимог, що заявлена до стягнення, тому не можуть бути належними доказами, слід зазначити, що сума заявлена до стягнення підтверджується відповідними розрахунками фактичних витрат, а підписані акти звірки сум заборгованості підтверджують визнання платником загальної існуючої суми заборгованості перед Пенсійним фондом.

Відповідно до п.9.2 постанови Правління ПФУ від 27.09.2010 №21-2 «Про затвердження Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум платежів за бажанням платника органами Пенсійного фонду проводиться звірення розрахунків за всіма платежами, які сплачуються ним за звітний період. За платежами, за якими виникли розбіжності, за бажанням платника друкуються картки особових рахунків платників. Звірення розрахунків оформляється складанням акта, про що робиться відмітка у книзі обліку актів звірення розрахунків платників, яка ведеться у відділі обліку надходження платежів, за формою згідно з додатком 2. Акт звірення складається у розрізі карток особових рахунків платників у довільній формі з використанням можливості програмного забезпечення.

При збігові сальдо розрахунків за даними платника з даними органу Пенсійного фонду розрахунки на 1 січня вважаються звіреними. Якщо сальдо розрахунків на 1 січня за даними платника не збігається з даними відповідного органу Пенсійного фонду, то акт звірення є підставою для здійснення перевірки в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.3.3. цієї постанови у картках особових рахунків платників, передбачених пунктом 3.2 цього розділу, відображаються дані про платника, його ознака та інформація про стан розрахунків (суми нарахованого та сплаченого платежу, суми боргу або надміру сплачені) та інше.

Із врахуванням того, що підставами для відшкодуванням підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є саме розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період, надані позивачем 12.04.2021 на електронну адресу суду довідки про фактичні доходи кожної особи та витяги з електронних особових рахунків щодо осіб, зазначених у розрахунках, яким призначено пільгові пенсії та дані яких зазначено у відповідних розрахунках, є додатковими доказами підтвердженої позивачем заборгованості.

Щодо відсутності доказів надсилання вказаних доказів на адресу відповідача, слід зазначити, що надані позивачем матеріали мають значний обсяг (5 томів справи). Відповідно до ч.9 ст.81 ГПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Ухвалою суду від 20.04.2021 розгляд справи було відкладено на 20.05.2021, в ухвалі було зазначено про те, що 12.04.2021 до суду за вх. № 8828/21 від позивача надійшли докази фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій (витяги з електронних особових рахунків осіб) та акт звірки сум заборгованості з платежів до Пенсійного фонду України станом на 01.01.2021, відтак відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з матеріалами справи.

Апелянт посилається на п.8 ст.80 ГПК України, відповідно до якої докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Однак, як вбачається із заяв відповідача по суті спору, саме відповідач наполягав на поданні позивачем вказаних доказів, окрім того, слід врахувати значний обсяг таких доказів, що потребували певного часу для підготовки та подання до суду. На переконання колегії суддів апеляційної інстанції, у цьому випадку, відсутні порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій за віком на пільгових умовах за списками № 1 та № 2 за період з січня 2018 року по вересень 2020 року у розмірі 4845355,29 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія №2/616 від 23.06.2021 (вх.№01-05/2320/21 від 08.07.2021) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 20.05.2021 у справі №914/2441/15 (914/2886/20) залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.287,288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 11.10.2021.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.