ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2021 р. Справа №907/9/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Федорів Н.В.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 27.07.2021 (суддя Ушак І.Г.) про залишення без розгляду позовної заяви

у справі №907/9/21

за позовом ОСОБА_1 , смт. Вилок Закарпатської області

до Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго", с. Оноківці Закарпатської області

про скасування рішення наглядової ради

представники сторін:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - не з`явився.

08.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Закарпатської області із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації (надалі - ПрАТ) «Закарпаттяобленерго» про визнання протиправним та скасування рішення відповідача, оформленого протоколом від 03.01.2020 за №01-01-2020.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржуване рішення відповідача стосується розгляду акта про порушення № 1243313 від 19.11.2019, складеного за результатами перевірки на об`єкті нерухомості, що належить ФОП ОСОБА_1 та знаходиться у АДРЕСА_1 . Перевіркою було виявлено наступне порушення п. 5.5.5 ПРРЕЕ: «самовільне підключення струмоприймачів до мереж оператора систем розподілу порушенням схеми обліку; підключення в РП-0,4 кВ ЗТП-88 підземного вводу, від якого заживлено майновий комплекс та комп`ютерне устаткування для майнингу криптовалюти; облік електричної енергії відсутній». Оспорюваним протоколом визнано відповідний акт про порушення таким, що складений відповідно до вимог положення розділу 8.4 ПРРЕЕ та вирішено здійснити нарахування обсягу та вартості недооблікованої електроенергії. В свою чергу, на думку позивача, він не може нести відповідальності за виявлене порушення, оскільки станом на даний час проти низки фізичних осіб було порушено кримінальне провадження за ст. 1881 КК України (викрадення електричної енергії), яке розглядається в межах справи №299/1962/20 Виноградівського районного суду Закарпатської області.

При обґрунтуванні підвідомчості спору у даній справі, позивач зазначив, що він подав позов як фізична особа, оскільки спірні відносини виникли з господарського договору на постачання електричної енергії №122292 від 08.02.2016, який укладений між відповідачем (постачальником) та позивачем (споживачем) як фізичною особою-підприємцем ще до того часу, як він припинив підприємницьку діяльність (20.07.2017).

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 02.02.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 09 березня 2021 року.

Ухвалою суду від 09.03.2021 підготовче засідання відкладалося за спільним клопотанням представників сторін у справі, а в судових засіданнях 15.04.2021 та 27.05.2021 було оголошено перерви.

В межах підготовчого провадження відповідач подав відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, а позивач - заяву про збільшення підстав позову, відповідь на відзив на позовну заяву, а також дві аналогічні заяви про закриття провадження у справі.

Відповідні заяви про закриття провадження у справі (а.с. 21-23, 63-64, т.2) мотивовані тим, що згідно Правил роздрібного ринку електричної енергії (надалі - ПРРЕЕ), затверджених постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, договори постачання електроенергії, які були укладені до 01.01.2019, припиняли свою дію, а суб`єкти підприємницької діяльності могли приєднатись до умов нового договору, в тому числі шляхом акцептування, чого ОСОБА_1 не здійснював ні як фізична особа, ні як фізична особа-підприємець з огляду на припинення ним 20.07.2017 підприємницької діяльності. Отже, за таких обставин, на думку позивача, спір у даній справі виник за відсутності договірних господарських відносин та не підпадає під юрисдикцію господарських судів. Одночасно, у заяві про закриття провадження у справі від 26.07.2021 позивач просив розглянути справу без його участі (а.с. 64, т.2).

З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні 09.03.2021 участі не брали ні позивач, ні відповідач, а судових засіданнях 15.04.2021 та 27.05.2021 були присутні обидві сторони.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 27.07.2021 (а.с. 68-71, т.2) у справі №907/9/21 у задоволенні заяві позивача про закриття провадження у справі було відмовлено, а позовну заяву - залишено без розгляду. Вказана ухвала постановлялась в судовому засіданні за участю представника відповідача.

Постановляючи вказану ухвалу, місцевий господарський суд виходив з наступного:

- враховуючи положення до п. 6 постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», суд дійшов висновку про те, що договір постачання електричної енергії за №122292 від 08.02.2016 продовжив зберігати свою чинність в окремих положеннях (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії. При цьому, суд взяв до уваги, що матеріали справи не містять доказів розірвання цього договору або заяви позивача як власника об`єкта нерухомості по АДРЕСА_1 про припинення розподілу електроенергії на цей об`єкт;

- представник позивача не з`явився у дане засідання суду та надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, однак, його нез`явлення перешкоджає вирішенню спору, у зв`язку з чим наявні підстави для залишення позову без розгляду (п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України).

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку з огляду на неповне встановлення судом обставин, які мають значення для справи внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки, на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, у зв`язку з чим просив цю ухвалу скасувати, а провадження у справі - закрити.

У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на наступне:

1) спір у даній справі не підпадає під юрисдикцію господарських судів, оскільки договір про постачання електричної енергії № 122292 від 08.02.2016, який був укладений між ПАТ "Закарпаттяобленерго" та ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем, припинив свою дію 01.01.2019, що випливає з наступного:

- 20.07.2017 ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність;

- Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, визначено, що договори, які були укладені до 01.01.2019, припинили свою дію, а суб`єкти підприємницької діяльності могли приєднатись до умов нового договору в тому числі шляхом акцептування договору: вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти новий договір споживача;

- як на момент припинення підприємницької діяльності, так і станом на 01.01.2019 у ОСОБА_1 були відсутні будь-які зобов`язання та будь-яка заборгованість перед ПАТ "Закарпаттяобленерго";

- навіть якби ОСОБА_1 відповідно до абзацу 2 п. 2.1.6 ПРРЕЕ вчиняв будь-які дії, які би свідчили про його бажання укласти з позивачем з 01.01.2019 новий договір про надання послуг з розподілу електричної енергії, то даний договір з 01.01.2019 міг бути укладений з ним як фізичною особою, а не фізичною особою підприємцем;

2) судом першої інстанції явка осіб в судове засідання не визнавалась обов`язковою, а самим ОСОБА_1 було подано заяву про розгляд даної судової справи без його участі. Таким чином, нез`явлення ОСОБА_1 в судове засідання не могло перешкоджати вирішенню спору, тому залишення без розгляду позовної заяви у даній справі свідчить про порушення судом норм процесуального права.

ПрАТ «Закарпаттяобленерго» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечило доводи та вимоги апеляційної скарги, просило відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначило наступне:

1) стосовно тверджень скаржника про непідвідомчість даного спору господарським судам:

- до 01 січня 2019 року ПАТ «Закрпаттяобленерго» здійснювало свою діяльність на підставі окремих ліцензій на постачання електричної енергії за регульованим тарифом та на право здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами. Постановою НКРЕКП №1534 від 27.11.2018, з 01 січня 2019 року вищевказані ліцензії анульовано та з 01 січня 2019 року товариству видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії. Отже, з 01 січня 2019 року ПрАТ «Закарпаттяобленерго» є учасником ринку електричної енергії - оператором системи розподілу та не провадить господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачам;

- відповідно до п. 6 постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» визначено, що до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Пунктом 2.1.6 глави 2.1 розділу II ПРРЕЕ (редакція чинна на момент виникнення спірних правовідносин), який кореспондується з п. 2.1.7 (чинна редакція) визначено, що у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу та має подати оператору системи розподілу письмову заяву про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт;

- ОСОБА_1 не подавав письмової заяви про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт. Окрім того, в матеріалах справи відсутні відомості, підтверджені відповідними документами, що свідчили би про розірвання договору про постачання електричної енергії №122292 від 08.02.2016. Отже, невикористання споживачем електричної енергії та, як наслідок, несплата рахунків за електричну енергію, не вказують не те, що споживач відмовився приєднуватися до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії;

- відповідно до п.9.4 договору про постачання №122292 сторони зобов`язалися письмового повідомляти про зміну реквізитів (місцезнаходження, найменування, організаційно-правової форми, банківських реквізитів тощо) не пізніше ніж через 10 днів після настання таких змін і несуть ризики у разі їх неповідомлення у тому числі і немайнові. Проте, в порушення взятих на себе зобов`язань, апелянт не повідомив товариство про припинення підприємницької діяльності;

- за змістом ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. 202-208 ГК України однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Вказана позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.10.2019 у справі №127/23144/18. Крім того, в межах вказаної справи, на підставі аналізу ст. 128, 173, 179 ГК України, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що оскільки договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Вказане в сукупності, на думку ПАТ «Закрпаттяобленерго», свідчить про те, що спір у даній справі виник з господарських відносин між ним та ФОП ОСОБА_1 відповідно до укладеного ними господарського договору, а тому підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства;

2) стосовно доводів скаржника про відсутність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, відповідач зазначив, що відповідно до правової позиції, що викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19, ч. 4 ст. 202 та п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України не передбачають вимоги про те, що для залишення позову без розгляду позивач має не з`явитися у судове засідання саме у зв`язку з визнанням судом його явки обов`язковою та викликом до суду.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.08.2021 було відкрито апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою, а також витребувано у місцевого господарського суду матеріали даної справи.

03.09.2021 до Західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №907/9/21, у зв`язку із цим, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 апеляційну скаргу у даній справі було призначено до розгляду у судовому засіданні на 30.09.2021.

Учасники даного судового процесу були повідомлені про нього згідно контактних даних, відомості про які містяться в матеріалах справи. Крім того, процесуальні документи апеляційного суду у порядку, встановленому Законом України «Про доступ до судових рішень», були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

16.09.2021 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про озгляд справи без його участі.

Зважаючи на наведене, з огляду на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо здійснити без представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з огляду на наступне:

08.02.2016 між ПАТ "Закарпаттяобленерго" (правонаступником якого є ПрАТ "Закарпаттяобленерго") (постачальником) та ФОП ОСОБА_1 (споживачем) було укладено договір про постачання електричної енергії №122292, відповідно до якого постачальник зобов`язався продавати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач - оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, які є його невід`ємною частиною.

Відносини між учасниками ринку електричної енергії, у тому числі і ті, що пов`язані з розподілом електричної енергії регулюються, зокрема, Законом України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП №310 від 14.03.2018, іншими нормативно-правовими актами у галузі електроенергетики, та договорами, що укладені між відповідними учасниками такого ринку.

На виконання вимог Закону України "Про ринок електричної енергії" до 01.01.2019 ПрАТ "Закарпаттяобленерго" вжило заходів щодо відокремлення діяльності з розподілу електричної енергії та постачання електричної енергії, оскільки до 01.01.2019 ПрАТ "Закарпаттяобленерго" було володільцем окремих ліцензій на постачання електричної енергії за регульованим тарифом (виданої згідно постанови НКРЕКП № 77 від 10.09.1996) та на право здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (виданої згідно постанови НКРЕКП № 76 від 10.09.1996). Постановою НКРЕКП № 1534 від 27.11.2018 вищевказані ліцензії, видані ПАТ «Закарпаттяобленерго», було постановлено анулювати з 01.01.2019 та видати з 01.01.2019 ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії.

Таким чином, з 01.01.2019 ПрАТ «Закарпаттяобленерго» є учасником ринку електричної енергії - оператором системи розподілу та не провадить господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачам.

Станом на даний час Правила користування електричною енергією, затверджені постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996, які врегульовували спірні правовідносини, втратили чинність на підставі постанови НКРЕКП "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" № 312 від 14.03.2018.

Правилами роздрібного ринку електричної енергії регулюються взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії). Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Пунктами 1.1.1, 2.1.2, 2.1.4, 2.1.6 ПРРЕЕ передбачено, що ПРРЕЕ є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку. Оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи.

Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на основі типового договору, що є додатком 3 до ПРРЕЕ та оприлюднюється на офіційному веб-сайті оператора, яким є ПрАТ «Закарпаттяобленерго».

Фактом приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора, системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії.

В той же час, відповідно до п. 6 постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" визначено, що до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема, сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Водночас, з відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 20.07.2017 до вказаного реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.10.2019 у справі №127/23144/18 було викладено наступні правові позиції з приводу застосування ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. 128, 173, 179, 202-208 ГК України:

- аналіз ст. 128, 173, 179 ГК України свідчить про те, що договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими;

- за змістом ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. 202-208 ГК України однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

У межах даної справи жодною із сторін не надано доказів того, що ФОП ОСОБА_1 (спроживач) у поряду, визначеному п. 2.1.6 ПРРЕЕ, звертався до ПрАТ «Закарпаттяобленерго» з письмовою заявою про припинення розподілу електричної енергії.

Вказане свідчить про те, що починаючи з 01.01.2019 ОСОБА_1 як споживач прийняв умови публічного договору про розподіл електричної енергії. Вказаним спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги про те, що з 01.01.2019 між сторонами даної справи припинились правовідносини за договором №122292 від 08.02.2016.

В порядку господарського судочинства між тими самими сторонами і стосовно тих самих правовідносин розглядалася справа №907/106/20. В судових рішеннях у вказаній справі також не встановлено факту розірвання між сторонами договору про постачання електричної енергії №122292 від 08.02.2016, того факту, що ОСОБА_1 звертався до ПрАТ «Закарпаттяобленерго» із письмовою заявою про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт після 01.01.2019, або інших обставин, які би вказували на те, що споживач відмовився приєднуватися до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Крім того, в ухвалі Верховного Суду від 15.09.2021, якою було відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі №907/106/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.03.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2021, було зазначено про те, що припинення підприємницької діяльності позивача до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли саме щодо виконання договору поставки, укладеного між суб`єктами господарської діяльності. Тобто стороною правочину виступала фізична особа - підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №760/13915/18).

Таким чином, доводи апелянта про наявність підстав для закриття провадження у даній справі у зв`язку із непідвідомчістю спору господарським судам є безпідставними. В даній частині апеляційна скарга підлягає відхиленню.

В той же час, судова колегія погоджується із доводами скаржника стосовно того, що залишення місцевим господарським судом позовної заяви у даній справі відбулось із порушенням норм процесуального права.

Положеннями ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, і разом з тим учасники справи зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою.

Частиною 1 ст. 120 ГПК України встановлено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Частиною ч. 4 ст. 202 ГПК України визначено, що у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що підставою для її постановлення став саме п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України і та обставина, що, на думку суду, нез`явлення позивача перешкоджає вирішенню спору.

Однак, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував вказаного висновку та не зазначив, яким саме чином неявка позивача перешкоджає вирішенню спору і в чому полягають відповідні перешкоди.

Матеріали справи не надають змоги колегії суддів суду апеляційної інстанції самостійно встановити наявність фактичних обставин, з якими може бути пов`язане застосування п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки:

- жодною із ухвал Господарський суд Закарпатської області не визнавав явку сторін обов`язковою, а також не зобов`язував сторін подати певні докази;

- позивач був присутній у 2-ох із 4-ох засідань у даній справі, у яких надавав пояснення у справі та відповідав на запитання суду. Про добросовісне використання позивачем своїх процесуальних прав з метою повного висвітлення своєї позиції у справі свідчить і те, що окрім позовної заяви із додатками, він надав місцевому господарському суду відповідь на відзив на позовну заяву, а також заяву про уточнення підстав позову;

- позивач, скориставшись наданим йому процесуальним правом, повідомив суд про розгляд справи за його відсутності.

За загальним правилом ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Таким чином, колегія суддів вважає висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для залишення позову у даній справі без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст. 226 ГПК України необґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на наведене, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального права, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до ст. 280 ГПК України. Оскільки дана справа направляється до місцевого господарського суду для продовження розгляду, розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст. 269, 270, 271, 275, 280, 282 - 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 27.07.2021 про залишення без розгляду позовної заяви у справі №907/9/21 - скасувати.

Матеріали справи направити до Господарського суду Закарпатської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20-ти днів відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.10.2021.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік