РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.09.2021Справа № 910/14478/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам-Трейд»

до Limited liability company «Steelguard» (Товариства з обмеженою відповідальністю «Стілгард»)

про стягнення 89935,00 Євро

Представники сторін:

від позивача: Степаненко О.А.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам-Трейд» з вимогами до Limited liability company «Steelguard» (Товариства з обмеженою відповідальністю «Стилгард») про стягнення 89935,00 Євро.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що ним належним чином було виконано зобов`язання з поставки відповідачу товару за Контрактом №2016/09/09-1 від 09.09.2016, тоді як відповідач отриманий від позивача товар не оплатив, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 89935,00 Євро.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2020 відкрито провадження у справі №910/14478/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.05.2021, зобов`язано позивача протягом 15 днів з моменту отримання ухвали, надати суду: нотаріально засвідчені переклади на латвійську мову копії ухвали суду про відкриття провадження у справі №910/14478/20 від 29.09.2020, позовної заяви з додатками та судового доручення про вручення документів від 29.09.2020 у 5 примірниках, для направлення відповідачу у порядку, встановленому Договором між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах від 23.05.1995.

Вказаною ухвалою суду зупинено провадження у справі №910/14478/20 до надходження відповіді на судове доручення Господарського суду міста Києва про вручення судових документів у справі №910/14478/20, або надходження повідомлення про неможливість такого виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 поновлено провадження у справі №910/14478/20.

У підготовчому засіданні 26.05.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого зсідання на 16.06.2021.

У підготовчому засіданні 16.06.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого зсідання на 30.06.2021.

У підготовчому засіданні 30.06.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого зсідання на 21.07.2021.

У підготовчому засіданні 28.07.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого зсідання на 07.09.2021.

У підготовчому засіданні 07.09.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 29.09.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 29.09.2021 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 29.09.2021 не з`явився, про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/14478/20 був повідомлений належним чином у порядку, встановленому Договором між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах від 23.05.1995, що підтверджується підтвердженням про вручення документів, надісланих відповідачу, №1-8/9/12-2021.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні 29.09.2021 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

09.09.2016 між Limited liability company «Steelguard» (Товариством з обмеженою відповідальністю «Стілгард») (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кам-Трейд» (продавець) укладено Контракт №2016/09/09-1, відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товари: вхідні металеві двері, двірну фурнітуру та замки, двірні панелі (накладки) з МДФ (товари).

Відповідно до п. 1.2 Контракту №2016/09/09-1 від 09.09.2016 асортимент, кількість і ціна товару визначені сторонами раніше або в інвойсах, що надаються продавцем на підставі заявки покупця.

Загальна вартість Контракту складається з загальної вартості товарів, реалізованих продавцем і придбаних покупцем на підставі умов та положень даного договору (п. 2.1 Контракту №2016/09/09-1 від 09.09.2016).

У п. 3.1 Контракту №2016/09/09-1 від 09.09.2016 сторони погодили, що 100% оплата товару здійснюється протягом 120 календарних днів після отримання покупцем товару від продавця.

Відповідно до п. 3.2 Контракту №2016/09/09-1 від 09.09.2016 датою отримання товарів від продавця є дата, вказана митним органом Латвійської Республіки в митній декларації при оформленні імпорту.

Згідно з п. 7.1 Контракту №2016/09/09-1 від 09.09.2016 у випадку будь-яких спорів та/або розбіжностей, що виникають між сторонами та стосуються даного контракту або співпраці, що відбувається відповідно з положеннями даного контракту, вони вирішуються шляхом взаємних обговорень та домовленостей.

Відповідно до п. 10.3 Контракту №2016/09/09-1 від 09.09.2016 контракт вступає в силу з моменту підписання і діє до 08.09.2019.

У випадку відсутності претензій обох сторін строк дії контракту буде автоматично продовжено на 1 календарний рік (п. 10.4 Контракту №2016/09/09-1 від 09.09.2016).

28.05.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Контракту №2016/09/09-1 від 09.09.2016, в якій сторони домовились викласти п. 3.1 контракту у новій редакції, зазначивши, що 100% оплата здійснюється протягом 60-ти календарних днів після отримання товару покупцем.

Крім того, сторони дійшли згоди, що датою отримання товару слід вважати дату відвантаження товару зі складу продавця, а саме дату складення міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR), вказану в графі 21 міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) (п. 3.2 контракту).

Додатковою угодою №3 від 28.05.2020 сторони дійшли згоди доповнити Контракт №2016/09/09-1 від 09.09.2016 пунктом 7.2 «Якщо сторони не дійшли згоди шляхом проведення переговорів або шляхом письмового листування, спори та розбіжності вирішуються Господарським судом міста Києва відповідно з діючим законодавством України».

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що ним належним чином було виконано зобов`язання з поставки відповідачу товару за Контрактом №2016/09/09-1 від 09.09.2016, тоді як відповідач отриманий від позивача товар не оплатив, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 89935,00 Євро.

Згідно зі ст. 366 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як зазначено у преамбулі Закону України «Про міжнародне приватне право», цей Закон встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: - хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави;

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» вибір права - право учасників правовідносин визначити право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом.

Як зазначено у ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом; 4) виконання судових доручень; 5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Згідно зі ст. 43 Закону України «Про міжнародне приватне право» сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

У ч. 1 ст. 44 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначено, що у разі відсутності згоди сторін договору про вибір права, що підлягає застосуванню до цього договору, застосовується право відповідно до частин другої і третьої статті 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є: 1) продавець - за договором купівлі-продажу; 2) дарувальник - за договором дарування; 3) одержувач ренти - за договором ренти; 4) відчужувач - за договором довічного утримання (догляду); 5) наймодавець - за договорами найму (оренди); 6) позикодавець - за договором позички; 7) підрядник - за договором підряду; 8) виконавець - за договорами про надання послуг; 9) перевізник - за договором перевезення; 10) експедитор - за договором транспортного експедирування; 11) зберігач - за договором зберігання; 12) страховик - за договором страхування; 13) повірений - за договором доручення; 14) комісіонер - за договором комісії; 15) управитель - за договором управління майном; 16) позикодавець - за договором позики; 17) кредитодавець - за кредитним договором; 18) банк - за договором банківського вкладу (депозиту), за договором банківського рахунку; 19) фактор - за договором факторингу; 20) ліцензіар - за ліцензійним договором; 21) правоволоділець - за договором комерційної концесії; 22) заставодавець - за договором застави; 23) поручитель - за договором поруки.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про міжнародне приватне право» зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Оскільки сторони у Контракті №2016/09/09-1 від 09.09.2016 погодили, якщо вони не дійшли згоди шляхом проведення переговорів або шляхом письмового листування, спори та розбіжності вирішуються Господарським судом міста Києва відповідно з діючим законодавством України, суд дійшов висновку, що до вирішення спору, який виник з Контракту №2016/09/09-1 від 09.09.2016, слід застосовувати норми матеріального права України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Зважаючи на п. 7.2 Контракту №2016/09/09-1 від 09.09.2016 (в редакції Додаткової угоди №3 від 28.05.2020), суд дійшов висновку, що спір підсудний Господарському суду міста Києва.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст Контракту №2016/09/09-1 від 09.09.2016, суд дійшов висновку, що вказаний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як зазначено у п. 3.2 Контракту №2016/09/09-1 від 09.09.2016 (в редакції Додаткової угоди №3 від 28.05.2020), датою отримання товару слід вважати дату відвантаження товару зі складу продавця, а саме дату складення міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR), вказану в графі 21 міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR).

Судом встановлено, 18.10.2019 позивач поставив відповідачу на умовах Контракту №2016/09/09-1 від 09.09.2016 товар на суму 30941,00 Євро, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №1115034 (дата складання - 18.10.2019 - графа 21 накладної) з відміткою відповідача про одержання товару, відповідною митною декларацією та інвойсом №448/1 від 17.10.2019; 12.11.2019 - товар на суму 31750,00 Євро, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №1016330 (дата складання - 12.11.2019 - графа 21 накладної) з відміткою відповідача про одержання товару, відповідною митною декларацією та інвойсом №578/1 від 11.11.2019; 28.12.2019 - товар на суму 22532,00 Євро, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №1115041 (дата складання - 28.12.2019 - графа 21 накладної) з відміткою відповідача про одержання товару, відповідною митною декларацією та інвойсом 643/1 від 27.12.2019; 03.02.2020 - товар на суму 1555,00 Євро, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №176961 (дата складання - 03.02.2020 - графа 21 накладної) з відміткою відповідача про одержання товару, відповідною митною декларацією та інвойсом №95/1 від 02.03.2020; 26.05.2020 - товар на суму 3157,00 Євро, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №354284 (дата складання - 26.05.2020 - графа 21 накладної) з відміткою відповідача про одержання товару, відповідною митною декларацією та інвойсом №191/1 від 25.05.2020.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт поставки позивачем на умовах Контракту №2016/09/09-1 від 09.09.2016 відповідачу товару на загальну суму 89935,00 Євро.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У п. 3.1 Контракту №2016/09/09-1 від 09.09.2016 сторони погодили, що 100% оплата товару здійснюється протягом 120 календарних днів після отримання покупцем товару від продавця.

28.05.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Контракту №2016/09/09-1 від 09.09.2016, в якій сторони домовились викласти п. 3.1 контракту у новій редакції, зазначивши, що 100% оплата здійснюється протягом 60-ти календарних днів після отримання товару покупцем.

Отже, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару за вказаними міжнародними товарно-транспортними накладними є таким, що настав.

Доказів сплати грошових коштів у сумі 89935,00 Євро станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Limited liability company «Steelguard» (Товариства з обмеженою відповідальністю «Стілгард») за Контрактом №2016/09/09-1 від 09.09.2016 у сумі 89935,00 Євро підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам-Трейд» до Limited liability company «Steelguard» (Товариства з обмеженою відповідальністю «Стілгард») про стягнення 89935,00 Євро є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Limited liability company «Steelguard» (Товариства з обмеженою відповідальністю «Стілгард») (Brivibas gatve, 403C, Riga, LV-1024, Latvia (Латвія, LV-1024, Рига, 403С, проспект Бривибас; код підприємства: 1)) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам-Трейд» (02100, м. Київ, вул. Будівельників, буд. 30; ідентифікаційний код: 37202887) грошові кошти у розмірі 89935 (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) Євро 00 центів та судовий збір у розмірі 44673 (сорок чотири тисячі шістсот сімдесят три) грн 26 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 04.10.2021.

Суддя О.М. Спичак