ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2021 р. Справа №914/2441/15(914/1030/17)

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» №2/617 від 23.06.2021 (вх.№01-05/2319/21 від 08.07.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 20.05.2021 (повний текст складено 31.05.2021, суддя Цікало А.І.)

у справі №914/2441/15 (914/1030/17)

за позовом: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» (с. Сілець, Сокальський район, Львівська область, 80086)

про: про стягнення 5019556 грн. 55 коп.

в межах справи: № 914/2441/15

про банкрутство: Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія»

за участю представників:

від позивача: Мандзя В.І. представник

від відповідача: Кріль Н.Г. - адвокат

Учасникам процесу роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.05.2021 у справі №914/2441/15 (914/1030/17) позов Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п.п. б-з ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 01.09.2015 по 30.03.2017 у розмірі 5019556,55 грн. задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 5019556 грн. 55 коп. витрат на виплату та доставку пенсій та 75293 грн. 35 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Львівської області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 20.05.2021 у справі №914/2441/15 (914/1030/17) та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, стягнути на користь ПАТ «Львівська вугільна компанія» понесені судові витрати.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.07.2021 справу передано колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянта зобов`язано протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути недоліки апеляційної скарги, а саме надати суду докази сплати судового збору в розмірі 112 940,02 грн.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.08.2021, після усунення недоліків апеляційної скарги, скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження, зупинено дію оскарженого рішення, відкрито апеляційне провадження, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 03.09.2021 та призначено розгляд справи на 08.09.2021.

28.08.2021 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому позивач просив залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 відкладено розгляд справи на 29.09.2021.

В судовому засіданні 29.09.2021 представник апелянта надала суду пояснення щодо доводів апеляційної скарги, просила оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовити у повному обсязі.

Представник позивача щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» №914/2441/15 на стадії процедури санації.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.08.2015, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.07.2016, порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія». Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.03.2016 затверджено реєстр вимог кредиторів.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2016 ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.08.2015 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 у справі №914/2441/15 скасовано, справу передано на розгляд до Господарського суду Львівської області на стадію підготовчого засідання в іншому складі суду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.05.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» і введено процедуру розпорядження майном, ухвалою від 02.08.2018 введено процедуру санації.

Сокальське об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про стягнення 5821741 грн. 29 коп. виплачених сум пенсій, призначених відповідно до п.п. «б»-«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.05.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі № 914/1030/17.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.08.2017 провадження у справі №914/1030/17 зупинено до вирішення питання про порушення провадження у справі №914/2441/15 про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.05.2019 поновлено провадження у справі № 914/1030/17.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.06.2019 замінено позивача - Сокальське об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та відкладено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.07.2019 прийнято до розгляду заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зменшення розміру позовних вимог на суму 802184,74 грн. та зупинено провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.10.2020 поновлено провадження у справі №914/1030/17.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.11.2020 (суддя Мазовіта А.Б.) справу №914/1030/17 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про стягнення 5019556 грн. 55 коп. передано для розгляду у межах справи №914/2441/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.02.2021 (суддя Цікало А.І.) справу №914/1030/17 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про стягнення 5019556 грн. 55 коп. прийнято до розгляду у межах справи №914/2441/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія»; присвоєно справі номер - 914/2441/15 (914/1030/17).

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 5019556 грн. 55 коп. обґрунтовано існуванням заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п.п. б-з ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 01.09.2015 по 30.03.2017.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, зазначав, що позивачем не доведено фактичного понесення витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення, дійшов висновку про те, що позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п.п. «б»-«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 01.09.2015 по 30.03.2017 у розмірі 5019556,55 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, за недоведеності обставин, що мають значення справи, які суд визнав встановленими, без повного з`ясування усіх обставин справи.

Так, скаржник зазначає, що при вирішенні справ цієї категорії суду належить перевірити підстави нарахування позивачем спірної заборгованості з витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за кожен період, по кожній особі окремо та наявність саме у відповідача обов`язку відшкодовувати такі витрати. Однак, вказані обставини судом першої інстанції не встановлювались і юридична оцінка їм не надавалась.

Також скаржник вказує, що суд першої інстанції встановив наявність та розмір заборгованості на підставі розрахунків фактичних витрат на доставку та виплату пільгових пенсій та акту звірки суми боргу, однак, розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій є документом, що лише визначає суму, яка має бути відшкодована позивачу при доведенні останнім факту виплати, розрахунки витрат на адресу відповідача не направлялись. Акт звірки розрахунків, врахований судом, не підтверджує ні періоду, за який стягується заборгованість, ні суми позовних вимог, що заявлена до стягнення, тому не може бути належним доказом.

Апелянт зазначає, що за його клопотанням суд, ухвалою від 09.03.2021 витребував у позивача докази фактичних витрат на виплату та доставку пенсій на пільгових умовах, однак, позивач не виконав цієї вимоги, а відтак, позов мав бути залишений без розгляду на підставі ч9 ст.81 ГПК України.

Щодо неправильного застосування норм матеріального права, апелянт вважає, що суд при ухваленні рішення не вірно застосував норму абзацу 4 п.п.1 п.2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» №1058-IV, постанову правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 та п.6.8. Інструкції, яка цією постановою затверджена. Наведеними нормами передбачено, що підприємства щомісячно до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду України зазначену в повідомленні суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій. ПАТ «Львівська вугільна компанія» вважає, що розрахунки, які не направлялись на адресу позивача, не є повідомленнями про витрати з доказами факту їх понесення.

Таким чином, на думку скаржника, відсутні достатні правові підстави для стягнення з відповідача заявленої позивачем суми боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач з посиланням на норми законодавства та правові висновки в усталеній практиці Верховного Суду, зазначає, що підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є саме розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період. При цьому позивач наголошує, що направлені відповідачу розрахунки оскаржені не були, а відтак є узгодженими. Відповідачем було узгоджено та підписано акт звірки сум заборгованості перед Пенсійним фондом, зроблений на основі картки особового рахунку страхувальника ПАТ «Львівська вугільна компанія».

Як вказує позивач, не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що позивач не надав суду доказів фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій. 12.04.2021 на електронну адресу суду від позивача надійшли витяги з особових електронних особових рахунків осіб, зазначених у розрахунках фактичних витрат, вказані докази містяться в матеріалах справи №914/2441/15(914/2886/20).

Відшкодування витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пільгових пенсій регулюється пунктом 2 Прикінцевих положень розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-1V від 09.07.2003.

Зазначеним пунктом встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюються згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 р. № 400/97-ВР, платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форми власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до абз. 4 п. 1 ст. 2 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до абз. 3 п. 1 ст. 4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», на обов`язкове державне пенсійне страхування встановлюється ставка в таких розмірах: 100 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ (в редакції чинній до 01.04.2015 р.), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ, що набрала чинності з 01.04.2015 р.), працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим нього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 3 1 грудня 1970 року.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, встановлено розділом 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 р. за №64/8663 (надалі - Інструкція).

Пунктом 6.1 зазначеної Інструкції встановлено, що відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в таких розмірах, зокрема, для платників, зазначених у підпункті 2.1.1. пункту 2.1. цієї Інструкції, - фактичні витрати на виплату і доставку пенсій працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України у таких розмірах: 100 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених з 2012 року.

Згідно з п. 6.2 Інструкції, витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи. При цьому стаж роботи на останньому підприємстві враховується у повному розмірі, а з попередніх місць роботи осіб він додається до стажу, необхідного для призначення пенсій на пільгових умовах.

У разі ліквідації або зміни власника підприємства суми зазначених витрат Пенсійному фонду вносять правонаступники (п. 6.3. Інструкції).

Відповідно до п.6.4. Інструкції розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно з п. 6.8 Інструкції (в редакції, чинній на момент виникнення заборгованості) у разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає розрахунок згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї глави для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства (крім підприємств, місцезнаходженням яких є вільна економічна зона "Крим"). Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцезнаходженням підприємства.

Таким чином, органи Пенсійного фонду визначають суми відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, а підприємства-платники повинні здійснити відшкодування таких витрат в розмірах, визначених Пенсійним фондом. Наведеним спростовуються доводи апелянта щодо неправильного застосування норм матеріального права, а саме норм абзацу 4 п.п.1 п.2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» №1058-IV, постанову правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 та п.6.8. Інструкції, яка цією постановою затверджена, якими передбачено, що підприємства щомісячно до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду України зазначену в повідомленні суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій.

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви додано розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (додаток 6 до Інструкції про порядок обчислення-сплати страхувальникам та застрахованим особам внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України) за кожен місяць з вересня 2015 року по березень 2017 року.

У вказаних розрахунках зазначено прізвища, імена та по-батькові осіб, яким призначено пенсію на пільгових умовах, дата з якої призначено пенсію, дата досягнення пенсійного віку, загальний стаж роботи цих осіб, розміри фактичних витрат на виплату пенсій та на доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню щомісяця.

Щодо доводів скаржника про ненадання судом в оскарженому рішенні юридичної оцінки нарахуванням позивачем спірної заборгованості з витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за кожен період, по кожній особі окремо та наявності саме у відповідача обов`язку відшкодовувати такі витрати, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки в оскарженому рішенні у відповідності до вимог ч.4 ст.238 ГПК України надано оцінку наданим сторонами доказам та наведеним учасниками аргументам. Слід зазначити, що відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не навів заперечень щодо конкретних сум витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за конкретні періоди, чи щодо якихось осіб.

Щодо неподання позивачем витребуваних ухвалою суду від 09.03.2021 року доказів, колегія суддів зазначає, що витребувані докази з огляду на їх значний обсяг, було подано лише в матеріали справи №914/2886/20, що розглядається в межах справи №914/2441/15, і предметом в якій є заборгованість за відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за інший період. Разом з цим, залишення позову без розгляду на підставі ч.10 ст.81 ГПК України є правом, а не обов`язком суду.

На кожному з розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій проставлено кутовий штамп Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі із зазначенням вихідного номера та дати надсилання ПАТ «Львівська вугільна компанія».

Також позивач надав копії повідомлень про вручення рекомендованих поштових відправлень на підтвердження надсилання розрахунків фактичних витрат платнику (відповідачу) щомісячно.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про те, що розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій не надсилались відповідачу.

Позивач зазначає, що у 2016 році відповідачем згідно з платіжними дорученнями №1759 від 27.10.2016, №1811 від 03.11.2016 частково сплачено суму заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, проте, станом на 31.03.2017 заборгованість з витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених п. «б»-»з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком №2 за вказаний період становила 5821741,29 грн.

Після звернення до суду з даним позовом, відповідач частково оплатив заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за період з 01 вересня 2015 року по 30 березня 2017 року на суму 802184,74 грн., що підтверджується виписками з банку від 07.12.2017, 04.01.2018 ,31.01.2018, 07.02.2018, 04.05.2018, 25.06.2018, 12.07.2018, 02.11.2018.

У зв`язку із частковою сплатою відповідачем заборгованості, позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій у розмірі 5019556,55 грн.

До заяви про зменшення розміру позовних вимог додано також акт №35 від 03.12.2018 звірки сум заборгованості з платежів до Пенсійного фонду України станом на 01.12.2018, відповідно до якого заборгованість з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах згідно п. «б»-«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.2-8 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», яка складає 19 013 948,47 грн. (а/с 140, том ІІ). Вказаний акт підписано та скріплено печатками сторін (від імені керівника ПАТ «Львівська вугільна компанія» підпис проставлено без розшифрування прізвища а ініціалів посадової особи, однак, підпис скріплено печаткою підприємства).

Щодо доводів скаржника про те, що акти звірки не підтверджують ні періоду, за який стягується заборгованість, ні суми позовних вимог, що заявлена до стягнення, тому не можуть бути належними доказами, слід зазначити, що сума заявлена до стягнення підтверджується відповідними розрахунками фактичних витрат, а підписані акти звірки сум заборгованості підтверджують визнання платником загальної існуючої суми заборгованості перед Пенсійним фондом.

Відповідно до п.9.2 постанови Правління ПФУ від 27.09.2010 №21-2 «Про затвердження Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум платежів за бажанням платника органами Пенсійного фонду проводиться звірення розрахунків за всіма платежами, які сплачуються ним за звітний період. За платежами, за якими виникли розбіжності, за бажанням платника друкуються картки особових рахунків платників. Звірення розрахунків оформляється складанням акта, про що робиться відмітка у книзі обліку актів звірення розрахунків платників, яка ведеться у відділі обліку надходження платежів, за формою згідно з додатком 2. Акт звірення складається у розрізі карток особових рахунків платників у довільній формі з використанням можливості програмного забезпечення.

При збігові сальдо розрахунків за даними платника з даними органу Пенсійного фонду розрахунки на 1 січня вважаються звіреними. Якщо сальдо розрахунків на 1 січня за даними платника не збігається з даними відповідного органу Пенсійного фонду, то акт звірення є підставою для здійснення перевірки в порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п.п. «б»-»з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 01.09.2015 по 30.03.2017 становить 5019556,55 грн.

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не надав доказів погашення заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, не надав доказів чи заперечень щодо осіб, яким призначено пільгові пенсії, розміру пенсій, вказаних у розрахунках, а також під час апеляційного оскарження рішення не спростував встановленого судом факту наявності та розміру заборгованості перед Пенсійним фондом України.

Також необґрунтованими є доводи апелянта щодо відсутності підстав для стягнення нарахованої заборгованості, адже підставою для відшкодуванням підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є саме розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період. Аналогічну правову позицію щодо підстав відшкодування підприємствами органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій викладено у постановах Верховного Суду від 09.02.2021 у справі №812/964/17, від 06.11.2018 у справі №804/5817/17, від 13.09.2019 у справі №812/210/17, від 10.09.2020 у справі №820/6674/15, від 18.06.2020 у справі №813/1375/17, від 29.09.2020 у справі №820/1957/18, від 05.01.2021 у справі №640/18421/19.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п.п. «б»-»з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 01.09.2015 по 30.03.2017 у розмірі 5019556,55 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» №2/617 від 23.06.2021 (вх.№01-05/2319/21 від 08.07.2021) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 20.05.2021 у справі №914/2441/15(914/1030/17) залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.287,288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 11.10.2021.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.