УХВАЛА

07 жовтня 2021 року

м. Київ

Справа № 915/634/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Кондратова І.Д., Мамалуй О.О.

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільчих систем" Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Миколаївської області

(суддя - Давченко Т.М.)

від 09.02.2021

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий суддя - Філінюк І.Г.; судді: Богатир К.В., Будішевська Л.О.)

від 15.06.2021

у справі № 915/634/20

за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби від імені якого виступає Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області

до Управління капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації; Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов?язання вчинити дії,

за участю представників учасників справи:

позивача - не з`явився;

відповідача 1 - не з`явився;

відповідача 2 - Карачун Н.М.;

прокурора - Янківський С.В.;

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, від імені якого виступає управління Південного офісу Держаудитслужби у Миколаївській області, до Управління капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсними договорів № 907 від 10.10.2011, № 908 від 10.10.2011, № 1 від 16.01.2012, № 3 від 16.01.2012, № 4 від 16.01.2012, № 5 від 16.01.2012, № 7 від 16.01.2012, № 9 від 16.01.2012 в частині предмета договору, а саме: щодо зобов`язання Замовника "повернути грошові кошти, отримані від Нафтогазу на добудову Об?єкта", а також в частині обов`язку Замовника "протягом бюджетного року наступного після закінчення фінансування Нафтогазом добудови Об?єкта повернути Нафтогазу, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Нафтогазу, суму грошових коштів, отриманих від Нафтогазу на добудову Об?єкта".

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Управлінням капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації на підставі укладених між ним та Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" вказаних вище договорів щодо добудови об`єктів газопостачання взято бюджетні зобов`язання у загальній сумі 108 271 763, 22 грн без відповідних бюджетних асигнувань, що є порушенням часини 1 статті 48 Бюджетного кодексу України, у зв`язку з чим ці зобов`язання згідно з частиною 3 статті 48 Бюджетного кодексу України є недійсними і за ними не виникають бюджетні зобов`язання і не утворюється бюджетна заборгованість.

За твердженнями прокурора, внаслідок указаних вище незаконних дій створено умови для відшкодування Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за рахунок державних коштів не тільки витрат на добудову газопроводу, а й коштів, стягнутих судом за порушення відповідних зобов`язань, чим порушено інтереси держави.

2. Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 09.02.2021, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 позов задоволено повністю.

2.2. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що укладення спірних договорів протягом бюджетного періоду, за яким розпорядником бюджетних коштів взято зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань, відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання таких договорів в оскаржуваних частинах недійсними.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Миколаївської області від 09.02.2021 та постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.06.2021, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільчих систем" Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове про відмову в позові.

3.2. Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вважає, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених у постановах Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19), від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, від 12.03.2018 у справі №927/880/17, від 05.12.2018 у справі №923/129/17, від 24.10.2019 у справі № 910/17298/18, від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 26.02.2019 у справі №905/803/18 (щодо наявності у прокурора правових підстав для звернення до суду з позовом в інтересах держави).

Також в касаційній скарзі Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільчих систем" Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зазначає про те, що виходячи зі змісту оспорюваних договорів Компанія мала легітимні сподівання на реалізацію майнового права - повернення власних коштів. Заборгованість, що виникла за договорами, становить майно юридичної особи приватного права, а її неповернення - втручання в право на мирне володіння своїм майном - грошовими коштами.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу Прокуратура Миколаївської області просила відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

3.4. Від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 22.09.2021 на адресу Суду надійшли додаткові письмові пояснення щодо необхідності врахування при вирішенні цього спору положень Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення стабільності на ринку природного газу", який набрав чинності 29.08.2021.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 №1001-р "Про добудову підвідних газопроводів", із змінами та доповненнями, внесеними розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.09.2010 №1881-р, погоджено пропозицію Міністерства палива та енергетики України та Компанії щодо фінансування останньою робіт з добудови підвідних газопроводів та визначено, що для забезпечення добудови газопроводів НАК "Нафтогаз України" укладає відповідні договори із замовниками їх будівництва на загальну суму фінансування, визначену фінансовим планом Компанії, а замовник будівництва газопроводів здійснює за державні кошти закупівлі товарів і послуг, пов`язаних із завершенням їх будівництва, згідно із законодавством.

Рішенням Миколаївської облради від 25.03.2011 № 3 затверджено Програму економічного та соціального розвитку Миколаївської області на 2011-2014 роки "Миколаївщина-2014".

У подальшому розпорядженням Миколаївської обласної державної адміністрації від 04.04.2012 № 95-р затверджено перелік об`єктів газопостачання населених пунктів області, у спорудженні яких передбачається фінансова участь НАК "Нафтогаз України", та які були включені до переліку пріоритетних інвестиційних проектів Програми економічного та соціального розвитку "Миколаївщина-2014", в тому числі і об`єкти, повернення коштів фінансування будівництва яких є предметом спору в цій справі.

Цим же розпорядженням замовником будівництва таких об`єктів визначено Управління капітального будівництва Миколаївської облдержадміністрації та зобов`язано останнє укласти з компанією договори на фінансування будівництва підвідних газопроводів до населених пунктів.

На виконання вищевказаних розпоряджень Уряду та Миколаївської облдержадміністрації між НАК "Нафтогаз України" та Управлінням капітального будівництва Миколаївської облдержадміністрації укладено договори:

- договір № 907 від 10.10.2011 щодо добудови об`єкта газопостачання "Газопровід - відвід до м. Снігурівка" вартістю з урахуванням додаткових угод 83062614 грн;

- договір № 908 від 10.10.2011 щодо добудови об`єкта газопостачання "Підвідний газопровід високого тиску до с Великоолександрівка Казанківського району Миколаївської області" вартістю 2169463 грн;

- договір № 1 від 16.01.2012 щодо добудови об`єкта газопостачання "Газопостачання с Квітневе Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області" вартістю 1893999 грн;

- договір № 3 від 16.01.2012 щодо добудови об`єкта газопостачання "Підвідний газопровід високого тиску від с Полтавка до с Соколівка через села Зелені Кошари, Степківка, Степове, Жовтневе, Романова Балка, Івашвка Первомайського району" вартістю 13572388 грн;

- договір № 4 від 16.01.2012 щодо добудови об`єкта газопостачання "Підвідний газопровід села Довга Пристань Первомайського району Миколаївської області" вартістю 2254391 грн;

- договір № 5 від 16.01.2012 щодо добудови об`єкта газопостачання "Підвідний газопровід високого тиску до села Кудрявцівка Веселинівського району Миколаївської області" вартістю з урахуванням додаткових угод 13521788 грн;

- договір № 7 від 16.01.2012 щодо добудови об`єкту газопостачання "Підвідний газопровід високого тиску до села Привільне Баштанського району Миколаївської області" вартістю 8202267 грн;

- договір № 9 від 16.01.2012 щодо добудови об`єкту газопостачання "Міжселищний газопровід високого тиску до с Дмитро-Білівка Казанківського району Миколаївської області" вартістю 861808 грн (далі ? договори).

Аналогічними за змістом умовами указаних договорів передбачено, що НАК "Нафтогаз України" на підставі затвердженого рішенням правління компанії "Переліку об`єктів газопостачання, у спорудженні яких бере фінансову участь Компанія" та графіку фінансування добудови об`єкта газопостачання (додаток № 1 до договорів) здійснює фінансування добудови указаних вище об`єктів газопостачання, а Управління (замовник) зобов`язується здійснити добудову об`єктів, забезпечити передачу їх у державну власність на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації, введення їх в експлуатацію та повернути грошові кошти, отримані від Нафтогазу на добудову об`єктів. Фінансування здійснюється шляхом банківських переказів грошових коштів на рахунок замовника або іншими способами, що не суперечать діючому законодавству України, договору (п.п. 1.1, 2.1.1 договорів).

Замовник зобов`язався, зокрема, забезпечити виконання всіх належних дій для добудови об`єктів; здійснювати за державні кошти закупівлю товарів, робіт і послуг, пов`язаних із добудовою об`єктів згідно з діючим законодавством; після завершення робіт по добудові об`єктів забезпечити введення їх в експлуатацію з оформленням усіх необхідних документів та у термін, що не перевищує 60 (шістдесяти) календарних днів від дати введення об`єктів в експлуатацію, забезпечити передачу їх, як цілісних об`єктів, у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації; протягом бюджетного року, наступного після року закінчення фінансування добудови об`єктів, повернути Компанії суми грошових коштів, отриманих від неї на добудову об`єктів (п.п.2.3.1 - 2.3.2, 2.3.12 договорів, п.п. 2.3.13 договорів №№ 908, 1, 3, 4, 7, 9, п.п. 2.3.15 договорів №№ 907, 5 ? з урахуванням додаткових угод до відповідних договорів).

На виконання зобов`язань за договором НАК "Нафтогаз України" перераховано, а Управлінням використано грошові кошти в сумі 108271763 грн. 22 коп.; погоджені у договорах об`єкти побудовано та введено в експлуатацію. Указані обставини сторонами не заперечуються.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався Суд

5.1. Відповідно до частини 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

5.2. Предметом спору в цій справі є матеріально-правова вимога Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, від імені якого виступає управління Південного офісу Держаудитслужби у Миколаївській області, до Управління капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсними окремих положень договорів №№ 907, 908, 1, 3, 4, 5 ,7, 9, укладених між Управлінням капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації та Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а саме: в частині предмета щодо зобов`язання замовника повернути грошові кошти, отримані від Нафтогазу на добудову об`єктів, а також в частині обов`язку замовника протягом бюджетного року наступного після закінчення фінансування Нафтогазом добудови об`єктів повернути Нафтогазу, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Нафтогазу, сум грошових коштів, отриманих від Нафтогазу на добудову об`єктів.

5.3. Місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

5.4. Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільчих систем" Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало касаційну скаргу, а підставою касаційного оскарження визначило пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вважає, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених у постанові Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19), від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, від 12.03.2018 у справі №927/880/17, від 05.12.2018 у справі №923/129/17, від 24.10.2019 у справі № 910/17298/18, від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 26.02.2019 у справі №905/803/18 (щодо наявності у прокурора правових підстав для звернення до суду з позовом в інтересах держави).

На думку скаржника, не врахувавши правових позицій, наведених у згаданих постановах Верховного Суду, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо наявності у прокурора правових підстав для звернення до суду з позовом у цій справі, оскільки в обґрунтування позовних вимог прокурор вказав на те, що Управлінням капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації було взято на себе бюджетні зобов`язання не у спосіб та не у межах, передбачених законом повноважень і такі дії відповідача-1 суперечать інтересам держави. Тобто, фактично в цій справі порушення інтересів держави полягає у не дотриманні суб`єктом владних повноважень вимог законодавства, що на думку скаржника, не може бути підставою порушення права Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на повернення власних коштів.

У перелічених скаржником постановах Верховного Суду зазначено про таке.

Відповідно до положень статті 53 Господарського процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам "Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції", прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі "Менчинська проти Росії" (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02, § 35)).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Системне тлумачення частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Тобто, відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Отже, на вирішення суду касаційної інстанції поставлене питання щодо можливості представництва інтересів держави прокурором у цьому спорі, який виник у зв`язку з порушення суб`єктом владних повноважень (органом державної влади) положень законодавства у правовідносинах з НАК "Нафтогаз України", засновником та єдиним акціонером якої є Держава.

5.5. При цьому колегія суддів враховує, що обґрунтовуючи рішення про задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, посилаючись на правові позиції викладені в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 12.10.2018 у справі № 918/33/17 та постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 908/1270/17.

Зокрема господарські суди вказали, що саме Держава взяла на себе обов`язок здійснити добудову (будівництво) підвідних газопроводів у межах реалізації конституційного принципу соціальної держави.

Державою на нормативному рівні було визначено певний механізм реалізації проекту добудови (будівництва) підвідних газопроводів за участю НАК "Нафтогаз України", яка уповноважувалася здійснювати фінансування будівництва газопроводу, та Управління капітального будівництва Миколаївської облдержадміністрації, яка здійснювала технічні функції з будівництва газопроводу. Згодом первинно визначений механізм було змінено шляхом внесення змін до Закону України "Про газопровідний транспорт" та підзаконних нормативних актів.

Зважаючи на те, що фінансування добудови (будівництва) підвідних газопроводів є обов`язком Держави, господарські суди вважали, що зміна нормативних умов у процесі реалізації проекту, що стало наслідком покладення на Управління капітального будівництва Миколаївської облдержадміністрації обов`язку з відшкодування грошових коштів, витрачених на будівництво газопроводу, за відсутності відповідних бюджетних призначень, є порушенням принципу належного урядування.

З врахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що підписавши спірні договори, Управління капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації, всупереч приписів Бюджетного кодексу України взяло на себе зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань з перевищенням повноважень, що свідчить про існування підстав для визнання недійсними спірних підпунктів договорів.

5.6. Колегія суддів зазначає, що у справі № 918/33/17 за позовом НАК "Нафтогаз України" до Селецької сільської ради про стягнення 18 977 738, 14 грн заборгованості, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням Селецькою сільською радою умов договору від 15.03.2011 № 14/566/11 у частині повернення позивачу грошових коштів, отриманих на добудову об`єкта газопостачання, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла таких висновків.

Держава, з метою виконання загальнодержавного завдання розвитку українського села, взяла на себе обов`язок здійснити фінансування добудови (будівництва) підвідних газопроводів до сільських населених пунктів саме за рахунок коштів Державного бюджету України.

Результатом здійснення державної політики у цій сфері є видане Кабінетом Міністрів України розпорядження від 26.08.2009 № 1001-р "Про добудову підвідних газопроводів" зі змінами і доповненнями, внесеними розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.09.2010 № 1881-р ( далі - Розпорядження).

Згідно з Розпорядженням НАК "Нафтогаз України" була уповноважена Державою укласти відповідні договори із замовниками добудови (будівництва) газопроводів та здійснити фінансування робіт з добудови (будівництва) газопроводів.

При цьому об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду звернула увагу на те, що НАК "Нафтогаз України" створена відповідно до Указу Президента України від 25.02.1998 № 151 "Про реформування нафтогазового комплексу України" та постанови Кабінету Міністрів України № 747 від 25.05.1998 "Про утворення Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Засновником та єдиним акціонером НАК "Нафтогаз України" є Держава.

Проте, за висновками Верховного Суду, взаємовідносини НАК "Нафтогаз України" та Держави, зокрема і відносини, що стосуються питання подальшого врегулювання спірної ситуації, яка виникла внаслідок виконання позивачем Розпорядження, знаходяться поза межами предмета розгляду в цій судовій справі.

Аналізуючи зміст укладеного сторонами договору, Верховний Суд погодився з висновком апеляційного господарського суду про те, що відповідач (Селецька сільська рада) не є "замовником" у розумінні того поняття, що зустрічається у визначеннях окремих видів господарських зобов`язань, оскільки у цьому випадку сільська рада, на відміну від "замовника" у звичайному значенні, є лише учасником договору, зобов`язаним вчинити певні дії для отримання результату робіт та його подальшої передачі Державі у власність. Вигодонабувачем за договорами про добудову (будівництво) підвідних газопроводів є Держава. Саме Державі ці газопроводи передаються у власність. Селецька сільська рада не є власником газопроводу, не експлуатує зазначений об`єкт, прибутків від транспортування газу газопроводом не отримує.

Отже, Держава в особі Кабінету Міністрів України, декларуючи свій обов`язок з добудови (будівництва) підвідних газопроводів у сільській місцевості, здійснювала його реалізацію, що знайшло свій вияв у виданому Кабінетом Міністрів України Розпорядженні, на підставі якого, власне, і було укладено Договір між позивачем та відповідачем у справі.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що, підписавши додаткову угоду № 1 до договору, Селецька сільська рада всупереч приписам Бюджетного кодексу України взяла на себе зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань з перевищенням повноважень, встановлених рішенням про місцевий бюджет, що свідчить про існування підстав для визнання недійсними оспорюваних підпунктів 2.3.15 Договору. Таким чином, суд касаційної інстанції відхилив доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції приписів статті 83 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Аналогічні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 908/44/17, від 04.12.2018 у справі № 918/35/17, від 05.12.2018 у справі № 918/34/17, від 22.01.2019 у справі № 902/559/17, від 20.02.2019 у справі № 923/563/17, від 17.10.2019 у справі № 915/13/17, від 17.12.2019 у справі № 906/54/19, від 15.01.2020 у справі № 915/12/17, від 13.05.2020 у справі № 910/8857/19, від 16.06.2020 у справі № 910/9219/19.

5.7. Разом з тим відповідно до пункту 2 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 №1001-р "Про добудову підвідних газопроводів", із змінами та доповненнями, внесеними розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.09.2010 №1881-р, для забезпечення добудови газопроводів Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" укладає відповідні договори із замовниками їх будівництва на загальну суму фінансування, визначену фінансовим планом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

При цьому Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 №1001-р "Про добудову підвідних газопроводів", із змінами та доповненнями, внесеними розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.09.2010 №1881-р, є чинним та не скасоване.

Такі договори згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України є підставою виникнення господарських (цивільних) правовідносин, які регулюються актами цивільного законодавства України. Отже, відсутність у позивача необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання за оспорюваним договором та не свідчить про недійсність такого договору, оскільки за змістом частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Такого висновку колегія суддів дійшла з урахуванням того, що 14.07.2021 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", який набрав чинності 29.08.2021.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" установлено таке.

Заборгованість замовників добудови підвідних газопроводів перед НАК "Нафтогаз України" за договорами, укладеними на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2009 року N 1001-р (далі - заборгованість замовників добудови підвідних газопроводів), не погашена станом на день набрання чинності цим Законом, підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 84 календарні місяці рівними частинами з першого числа місяця укладення договору, без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

Виконання зобов`язань за договором про реструктуризацію заборгованості замовників добудови підвідних газопроводів забезпечується шляхом надання замовниками фінансових та/або інших гарантій на суму реструктуризації або будь-якого виду забезпечення, передбаченого законодавством України, за згодою сторін.

На реструктуризовану згідно з цим пунктом заборгованість замовників добудови підвідних газопроводів неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість замовників добудови підвідних газопроводів, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, не сплачені станом на день набрання чинності цим Законом, підлягають списанню, за умови повного виконання замовником укладеного договору про реструктуризацію заборгованості або погашення наявної заборгованості в інший спосіб.

Повне або часткове нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього пункту, у розмірі, що дорівнює сумі тримісячного платежу за цим договором, є підставою для:

розірвання договору про реструктуризацію заборгованості кредитором в односторонньому порядку;

дострокового стягнення всієї реструктуризованої та непогашеної заборгованості згідно з договором про реструктуризацію заборгованості;

нарахування на непогашену суму реструктуризованої заборгованості неустойки (штрафів, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань.

5.8. З врахуванням викладеного, з огляду на прийняття Верховною Радою України Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", колегія суддів вважає за необхідне відступити від правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.10.2018 у справі № 918/33/17 щодо наявності правових підстав для визнання недійсними договорів про добудову (будівництво) підвідних газопроводів в частині зобов`язань саме замовника повернути АТ НАК "Нафтогаз України" суму грошових коштів, отриманих на добудову об`єкта газопостачання, а тому справа № 915/634/20 підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, частиною 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Справу № 915/634/20 разом з касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільчих систем" Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 та на рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.02.2021 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Студенець

Судді І. Кондратова

О. Мамалуй