ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"06" жовтня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2973/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

дослідивши матеріали позовної заяви (вх. №3070/21 від 01.10.2021)

за позовом: Комунальної установи «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» Одеської міської ради (вул. Розкидайлівська, № 67А, м. Одеса, 65006, )

до відповідача: Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця, № 5, м. Київ, 03150, ) в особі Філії «Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (просп. Повітрофлотський, № 9, м. Київ, 03049, )

про стягнення 10824,75 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Комунальна установа «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» Одеської міської ради звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр охорони здоров`я" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 10 824,75 грн, з яких: 8000,00 грн. основного боргу та 2824,75 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем Договору №03/18/Х від 01.01.2018р., згідно з умовами якого позивач взяв на себе обов`язок з обслуговування світофорного об`єкту відповідача, який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. П. Шклярука, 4-а, а відповідач зобов`язався оплачувати послуги з обслуговування вказаного об`єкту.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридично обґрунтоване розмежування повноважень кожної ланки судової системи, а також однойменних судів однієї ланки щодо розгляду і вирішення господарських справ гарантує безпомилковість діяльності всієї судової системи, здійснення покладених на неї завдань та є однією з юридичних гарантій належного та справедливого здійснення судочинства.

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, - просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Відповідно до ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Як вбачається із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 06.10.2021, Філія «Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» зареєстрована за адресою: просп. Повітрофлотський, № 9, м. Київ, 03049.

Відповідно до ч.5 ст.29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Правило територіальної підсудності, закріплене у ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, є прикладом підсудності, яка застосовується для деяких позовів, особливий характер яких обумовлює доцільність надання позивачеві можливості пред`явити позов не лише в судах за місцем проживання відповідача, тобто у порядку застосування положень загальної територіальної підсудності, але і в інших судах.

Визначена ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України підсудність за місцем виконання договору не залежить від сторін договору і можливої зміни ними свого місця проживання, не надає жодній із сторін переваг порівняно з іншою.

Вказана стаття застосовується до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

При цьому слід враховувати, що правила цієї статті не застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці.

Разом з тим, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі і у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

При цьому, за загальним правилом місцем виконання зобов`язання вважається місце, в якому мають бути вчинені дії боржника, яких вправі вимагати від нього кредитор.

Разом з тим, правила визначення місця виконання зобов`язання передбачено ст. 532 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові; 3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання; 5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Правила ст. 532 Цивільного кодексу України застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, п. 4 ч. 1 ст. 532) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Предметом договору № 03/18/Х від 01.01.2018 передбачено, що виконавець приймає на себе зобов`язання надавати технічні послуги з квартального обслуговування світлофорного об`єкта, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Шклярука, 4-а, а замовник зобов`язується оплатити виконавцю послуги з обслуговування світлофорного об`єкта.

Відповідно до п.2.1. оплата послуг замовником виконавцю здійснюється в національній валюті України гривні, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця.

При встановленні підсудності позовної заяви, у даному випадку, визначальним є підстава позову стягнення заборгованості за договором № 03/18/Х від 01.01.2018 у зв`язку з порушенням відповідачем його умов щодо повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги.

Отже, обов`язком відповідача є оплата коштів на виконання договору № 03/18/Х від 01.01.2018, тоді як позовні вимоги заявлено не виконати обов`язок в натурі та надати технічні послуги за обумовленим місцем виконання таких послуг, а позовні вимоги стосуються стягнення з відповідача вказаної оплати. За таких умов, відсутні підстави стверджувати про те, що позов подано до зобов`язаної особи за місцем обумовленого сторонами виконання.

При цьому, умовами договору № 03/18/Х від 01.01.2018 не врегульовано питання щодо виконання грошового зобов`язання щодо стягнення з відповідача оплати вартості наданих позивачем послуг.

Спір про стягнення суми вартості наданих технічних послуг не пов`язаний з місцем виконання договору, оскільки предметом спору є вимога про стягнення коштів, а не спір щодо виконання робіт або надання послуг на визначеному договором об`єкті. Зобов`язання зі сплати суми вартості виконаних робіт не є такими, які через їх особливість належить виконувати тільки в певному місці, а саме місці виконання договору.

З врахуванням викладеного, так як позовні вимоги заявлено не про фактичне виконання зобов`язань за договором № 03/18/Х від 01.01.2018, а про стягнення грошових коштів, суд не погоджується із позицією позивача щодо правомірності застосування у даному випадку положень ч.5 ст.29 ГПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Отже, за вказаних обставин, даний спір має розглядатися в суді за місцезнаходженням відповідача, згідно ч.1 ст.27 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, в силу положень ст.ст.27, 29 ГПК України, даний позов підсудний Господарському суду м. Києва та підлягає передачі за підсудністю до вказаного суду.

Відповідно до частини 3 статті 31 Господарського процесуального кодексу України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Як передбачає частина 9 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, якщо буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку про передачу позовної заяви Комунальної установи «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» (вх. № 3070/21 від 01.10.2021) разом з доданими до неї документами за підсудністю до Господарського суду м. Києва для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст.31, ст.ст. 27, 29, 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву Комунальної установи «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» (вх. № 3070/21 від 01.10.2021) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 10824,75 грн. разом з доданими до неї документами, передати за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд Господарського суду міста Києва.

Ухвала набрала законної сили 06.10.2021 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя О.В. Цісельський