ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2021 р. м.Київ Справа№ 910/19640/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Дикунської С.Я.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Салій І.О.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 16.09.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 05.03.2021 (повне рішення складено 11.03.2021)

у справі № 910/19640/20 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Дочірнього підприємства "Пілснер Україна"

до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна"

про стягнення 460 698,13 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Дочірнє підприємство "ПІЛСНЕР Україна" (далі - позивач, ДП "ПІЛСНЕР Україна") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Підприємства із 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА-Україна" (далі - відповідач, ПІІ "БІЛЛА-Україна") про стягнення 460 698,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані, неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки №300095 від 01.01.2014.

Крім того, позивач зазначає, що між Підприємством з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна" (відповідач/виконавець) та Дочірнім підприємством "Пілснер Україна" (позивач/замовник) укладено Договір про надання послуг №300095-П/14 від 01.01.2014, тому іноді взаєморозрахунки мід позивачем та відповідачем здійснювались шляхом взаємозаліку зустрічних однорічних вимог.

Також вказує, що відповідач виставив рахунки позивачу на загальну суму 460 698,13 грн. за маркетингові послуги (код AG), які не замовлялись та не надавались, зі сплати фінансових санкцій (код ST) за порушення яких не було, але під час здійснення оплати за поставлений товар відповідач вищевказані грошові кошти утримує в якості зарахування зустрічних однорічних вимог, посилаючись на п. 7.12 Договору поставки (зі змінами передбаченими Додатковою угодою до Договору поставки №300095 від 01.01.2014 укладеноо 01.04.2016).

Позивач звертає увагу суду, що в даному випадку , наявний спір щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язання позивача перед відповідачем за Договором про надання послуг №30095-П/14 від 01.01.2014, а зарахування відповідачем у добровільному порядку грошових коштів у сумі 460 698,13 грн. порушує вимоги законодавства, що призводить до невиконання взятих на себе зобов`язань за Договором поставки №30095 від 01.01.2014 в частині оплати поставленого товару не в повному обсязі.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Крім того, відповідач вказував, що Дочірнє підприємство "Пілснер Україна" здійснювало поставку товару Підприємству з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна", однак враховуючи складну ринкову ситуацію та невеликий попит на поставлений товар, з урахуванням кінцевого строку придатності цього товару, у відповідача виникла ситуація, що у наявного товару у магазинах закінчився строк кінцевої реалізації, а відповідно п. 6.14 покупець має право повернути товар постачальнику, а постачальник зобов`язується забрати товар, строк придатності якого закінчився. Відповідач неодноразово інформував позивача про необхідність забрати прострочений товар та оформлення необхідних документів на даний товар, проте між позивачем та відповідачем були проведені консультації за підсумками, яких прийнято рішення про компенсацію відповідачу вартості списаного товару шляхом сплати за надання послуг в межах Договору про надання послуг №30095-П/14 від 01.01.2014.

Також, відповідач зазначав, що підготовлені акти на загальну суму 460 698,13 грн. були оформлені та спрямовані на адресу позивача, разом із відповідними актами наданих послуг, були сформовані необхідні документи для проведення заліку взаємних вимог, що узгоджено стронами під час підписання договорів поставки та надання послуг.

Однак, у подальшому позивач, в порушення домовленостей щодо компенсанції вартості простроченого та списаного товару відмовився від підписання актів наданих послуг, чим штучно створив заборгованість за товар зі сторони Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна".

На підставі викладеного, відповідач вважає, що заборгованість у відповідача перед позивачем за Договором поставки №300095 від 01.01.2014 в розмірі 460 698,13 грн.- відсутня.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду м. Києва від 05.03.2021 у справі №910/19640/20 позов Дочірнього підприємства "Пілснер Україна" задоволено повністю, а саме стягнуто із Підприємства із 100 % іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна" на користь Дочірнього підприємства "Пілснер Україна" заборгованість в розмірі 460 698 грн. 13 коп., судовий збір в розмірі 6910 грн. 48 коп., втрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між ПП "БІЛЛА-УКРАЇНИ" та ДП "ПІЛСНЕР УКРАЇНА" укладено Договір про надання послуг № 300095-П/14 від 01.01.2014 року (далі - Договір послуг), то іноді взаєморозрахунки між Позивачем та Відповідачем здійснюються шляхом взаємозаліку зустрічних однорідних вимог. Вартість поставленого товару та розрахунки між ДП ''ПІЛСНЕР УКРАЇНА" та ПП "БІЛЛА-УКРАЇНИ" по Договору поставки, під час яких утримано суму 460 698,13 грн., проте жоден із Актів про залік взаємних вимог, позивачем не підписаний. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, суд першої інстанції зазначив, що вимоги позивача підлягають задоволенню в розмірі 460 698,13 грн., а відповідачем не надано ніяких доказів, які б спростовували зазначене позивачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Підприємство з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна" 23.03.2021 (згідно відмітки поштового штемпеля на конверті у якому апеляційна скарга надійшла до суду першої інстанції), тобто у строк, встановлений ст. 116, ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, що узгоджується з п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 05.03.2021 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення в оскаржуваній частині порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник наголошував, що Дочірнє підприємство "Пілснер Україна" здійснювало поставку товару Підприємству з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна", однак враховуючи складну ринкову ситуацію та невеликий попит на постачаємий товар з урахуванням кінцевого строку придатності цього товару, у відповідача виникла ситуація, що у наявного товару у магазинах закінчився строк кінцевої реалізації, а відповідно п. 6.14 покупець має право повернути товар постачальнику, а постачальник зобов`язується забрати товар, строк придатності якого закінчився.

Відповідач неодноразово інформував позивача про необхідність забрати прострочений товар та оформлення необхідних документів на даний товар, проте між позивачем та відповідачем були проведені консультації за підсумками яких, прийнято рішення про компенсацію відповідачу вартості списаного товару шляхом сплати за надання послуг в межах Договору про надання послуг №30095-П/14 від 01.01.2014

Також, скаржник зазначав, що підготовлені акти на загальну суму 460 698,13 грн. були оформлені та спрямовані на адресу позивача, разом із відповідними актами наданих послуг, були сформовані необхідні документи для проведення заліку взаємних вимог, що узгоджено стронами під час підписання договорів поставки та надання послуг.

Однак, у подальшому позивач, в порушення домовленостей щодо компенсації вартості простроченого та списаного товару відмовився від підписання актів наданих послуг, чим штучно створив заборгованість за товар зі сторони Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна".

Також, скаржник зазначив, що позивачем для огляду в суді першої інстанції була надана копія Додаткової угоди від 01.04.2016 до Договору поставки №300095 від 01.01.2014, в якій змінено редакцію п. 6.14 Договору поставки, а у відповідача немає оригіналу цієї додаткової угоди та ставить під сумнів справжність даного доказу у справі.

Короткий зміст заперечень проти апеляційної скарги та узагальнення її доводів

22.04.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов на апеляційну скаргу який прийнято судом до розгляду у відповідності до приписів ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, і в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу звертав увагу суду апеляційної інстанції, що скаржник вводить в оману стосовно змісту Договору поставки №300095 від 01.01.2014, оскільки посилається на редакцію п. 6.14 Договору, яка діяла лише три місяці з моменту укладання договору.

Протоколом розбіжностей №1 до Додаткової угоди до Договору поставки №300095 від 01.01. 2014, укладеного 01.04.2016, пункт 6.14 Договору поставки викладений у наступній редакції: "Сторони домовились, що покупець має право повернути постачальнику, а постачальник зобов`язується забрати товар, поставлений покупцю, строк придатності на який закінчися, тільки у випадку розірвання договору за домовленістю сторін. Сторони домовились, що повернення обумовленого в цьому пункті товару, виконується в порядку, що узгоджений положеннями цього Договору для неякісного або дефектного товару з відповідним оформленням необхідних документів п. 6.15.5 Договору". Враховуючи вищевикладене, жодних недобросовісних дій позивач не вчиняв та не створював штучного виникнення заборгованості, а навпаки відповідач своїми діями відмовляється сплатити заборгованість за поставлений товар, а відповідач жодних сумнівів стосовно укладеного Протоколу узгодження розбіжностей №1 до Додаткової угоди до Договору поставки №300095 від 01.01. 2014 не висловлював у суді першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2021, апеляційну скаргу Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна" на рішення Господарського суду м. Києва від 05.03.2021 у справі №910/19640/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Тищенко О.В., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/19640/20 за апеляційною скаргою Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна" на рішення Господарського суду м. Києва від 05.03.2021 та призначено до розгляду 03.06.2021.

У зв`язку з перебуванням 03.06.2021 у відпустці судді Дикунської С.Я., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, здійснити розгляд справи у визначеному складі - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 03.06.2021, справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 прийнято справу № 910/19640/20 за апеляційною скаргою Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна" на рішення Господарського суду м. Києва від 05.03.2021 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю. здійснивши її розгляд в раніше призначеному судовому засіданні 03.06.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 розгляд справи № 910/19640/20 за апеляційною скаргою Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна" на рішення Господарського суду м. Києва від 05.03.2021 відкладено на 15.07.2021.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021, у зв`язку з перебуванням з 12.07.2021 по 25.07.2021 у відпустці судді Тищенко О.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), відповідно до підпунктів до п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи № 910/19640/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 13.07.2021, справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Шаптала Є.Ю., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 прийнято справу № 910/19640/20 за апеляційною скаргою Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна" на рішення Господарського суду м. Києва від 05.03.2021 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Шаптала Є.Ю., Дикунська С.Я. здійснивши її розгляд в раніше призначеному судовому засіданні 15.07.2021.

Законом України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справи підлягає здійсненню у розумний строк з огляду на ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11, пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 16.09.2021.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

Відповідач (скаржник) в судовому засіданні 16.09.2021 підтримав вимоги викладені у апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 05.03.2021 у справі №910/19640/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В судовому засіданні 16.09.2021 представник позивача заперечував проти вимог, викладених у апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на правомірність висновків суду першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01.01.2014 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, було укладено Договір поставки №300095 від 01.01.2014, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується відповідно до замовлень покупця передавати у власність (постачати) покупцю, а покупець - приймати та оплачувати товар на умовах, передбачених цим Договором, у тому числі додатковими умовами поставки, котрі погоджуються сторонами в Додатку №1, Додатку №2 та додатку №3, які є невід`ємними частинами Договору.

Згідно п. 1.3 Договору послуг, послуги, надаються Виконавцем на підставі та обсягах, що узгоджені в Додатку № 1, Додатку № 2 до цього Договору, та замовлення, що надаються у передбачених цим Договором випадках.

Крім того, між ПП "БІЛЛА-УКРАЇНИ" (далі - Відповідач/Виконавець) та ДП "ПІЛСНЕР УКРАЇНА" (далі - Позивач/Замовник) укладено Договір про надання послуг № 300095-П/14 від 01.01.2014 року (далі - Договір послуг), то іноді взаєморозрахунки між Позивачем та Відповідачем здійснюються шляхом взаємозаліку зустрічних однорідних вимог.

В Завданні (Замовленні), у випадках передбачених цим Договором, Сторони вказують вид послуг, кількість, вартість і терміни надання. Форма Завдання Замовника є невід`ємною частиною цього Договору, (п. 1.4 Договору послуг).

Пункт 4.1 Договору послуг (з урахуванням Протоколу узгодження розбіжностей до Договору про надання послуг № 300095-П/14 від 01.01.2014 року) встановлює, що для отримання послуг Замовник завчасно, до початку надання послуг, направляє Виконавцю Завдання (замовлення), що містить найменування послуг, склад, терміни виконання, час розміщення та обсяг матеріалів з додатком зображень товарних знаків, ескізів, малюнків, схем, слайдів, логотипів написів, тощо.

Виконавець після отримання від Замовника відповідного Замовлення, в разі акцептування Виконавцем завдання, направляє Замовнику підтвердження його прийняття шляхом підписання Завдання, або направити пропозиції-зміни до отриманого Завдання-Замовлення. В останньому випадку Замовник зобов`язаний після отримання від Виконавця пропозицій-змін до Завдання направити Виконавцю як підтвердження змінене Завдання. В іншому випадку Завдання вважається не узгодженим Сторонами, (п. 4.2 Договору послуг).

Вартість поставленого товару та розрахунки між ДП ''ПІЛСНЕР УКРАЇНА" та ПП "БІЛЛА-УКРАЇНИ" по Договору поставки, під час яких утримано вищевказану суму, виглядають наступним чином.

Відповідно до Платіжного авізо (деталізації оплати) № 30010425 від 16.07.2019 Відповідач повідомляє про сплату рахунків на загальну суму 372 653,88 грн. Одночасно виставляє Позивачу рахунок № ВО від 30.06.2019 зі сплати маркетингових послуг (код АG) у розмірі 5 843,20 грн., Акт відносно рахунку № ВО від 30/06/2019 та Акт про залік взаємних вимог від 30.06.2019 р.

Внаслідок чого, позивач вказував що відповідач не доплатив по Платіжному авізо (деталізації оплати) № 30010425 від 16.07.2019 за поставлений товар суму у розмірі 5 843,20 грн.

Відповідно до Платіжного авізо (деталізації оплати) № 30013394 від 03.09.2019 Відповідач повідомляє про сплату рахунків на загальну суму 346 961,04 грн. Одночасно виставляє Позивачу рахунок № ВО від 31.07.2019 р. зі сплати маркетингових послуг (код АG) у розмірі 7628,40 грн., Акт відносно рахунку № ВО від 31.07.2019 та Акт про залік взаємних вимог від 31.07.2019; рахунок № ВО від 31.07.2019 зі сплати маркетингових послуг (код АG) у розмірі 74457,20 грн., Акт відносно рахунку № ВО від 31.07.2019 та Акт про залік взаємних вимог від 31.07.2019. Внаслідок чого, відповідач не доплатив по Платіжному авізо (деталізації оплати) № 30013394 від 03.09.2019 за поставлений товар суму у розмірі 82085,60 грн.

Відповідно до Платіжного авізо (деталізації оплати) № 30016070 від 15.10.2019 Відповідач повідомляє про сплату рахунків на загальну суму 362749,68 грн. Одночасно виставляє Позивачу рахунок № ВО від 31.08.2019 зі сплати маркетингових послуг (код АG) у розмірі 252842,50 гри., Акт відносно рахунку № ВО від 31.08.2019 та Акт про залік взаємних вимог від 31.08.2019; рахунок № ВО від 26.09.2019 р. зі сплати фінансових санкцій (код SТ) у розмірі 13654,47 грн., Акт відносно рахунку № ВО від 26.09.2019 та Акт про залік взаємних вимог від 26.09.2019; рахунок № ВО від 30.09.2019 зі сплати маркетингових послуг (код АG) у розмірі 4595,10 грн., Акт відносно рахунку № ВО від 30.09.2019 та Акт про залік взаємних вимог від 30.09.2019.

Внаслідок чого, позивач вказував, що відповідач не доплатив по Платіжному авізо (деталізації оплати) № 30016070 від 15.10.2019 за поставлений товар суму у розмірі 271092,07 грн.

Відповідно до Платіжного авізо (деталізації оплати) № 30017713 від 12.11.2019 Відповідач повідомляє про сплату рахунків на загальну суму 156079,68 грн. Одночасно виставляє Позивачу рахунок № ВО від 31.10.2019 зі сплати маркетингових послуг (код АG) у розмірі 55380,50 грн., Акт відносно рахунку № ВО від 31/10/2019 та Акт про залік взаємних вимог від 31.10.2019; рахунок № ВО від 28.10.2019 зі сплати фінансових санкцій (код SТ) у розмірі 5439,54 грн., Акт відносно рахунку № ВО від 28.10.2019 та Акт про залік взаємних вимог від 28.10.2019.

Внаслідок чого, позивач вказував, що відповідач не доплатив по Платіжному авізо (деталізації оплати) № 30017713 від 12.11.2019 за поставлений товар суму у розмірі 60820,04 грн.

Відповідно до Платіжного авізо (деталізації оплати) № 30000293 від 14.01.2020 Відповідач повідомляє про сплату рахунків на загальну суму 283808,52 грн. Одночасно виставляє Позивачу рахунок № ВО від 26.11.2019 зі сплати фінансових санкцій (код SТ) у розмірі 2135,28 грн., Акт відносно рахунку № ВО від 26.11.2019 та Акт про залік взаємних вимог від 26.11.2019; рахунок № ВО від 30.11.2019 зі сплати маркетингових послуг (код АG) у розмірі 16223,98 грн., Акт відносно рахунку № ВО від 30.11.2019 та Акт про залік взаємних вимог від 30.11.2019; рахунок № ВО від 30.12.2019 зі сплати фінансових санкцій (код ЗТ) у розмірі 346,50 грн. Акт відносно рахунку № ВО від 30.12.2019 та Акт про залік взаємних вимог від 30.12.2019.

Внаслідок чого, позивач вказував, що відповідач не доплатив по Платіжному авізо (деталізації оплати) № 30000293 від 14.01.2020 за поставлений товар суму у розмірі 18705,76 грн.

Відповідно до Платіжного авізо (деталізації оплати) № 30010655 від 11.08.2020 Відповідач повідомляє про сплату рахунків на загальну суму 52240,56 грн. Одночасно виставляє Позивачу рахунок № ВО від 31.07.2020 зі сплати маркетингових послуг (код АG) у розмірі 22151,46 грн., Акт відносно рахунку № ВО від 31.07.2020 р. та Акт про залік взаємних вимог від 31.07.2020.

Внаслідок чого, позивач вказував, що відповідач не доплатив по Платіжному авізо (деталізації оплати) № 30010655 від 11.08.2020 за поставлений товар суму у розмірі 22 151,46 грн.

При розгляді справи у суді першої інстанції, позивач зазначав, що із вищезазначених актів жодний ним не підписаний, що також підтверджується матеріалами справи.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків, в межах вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений договір за своїм змістом є договором поставки та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині 1 статті 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Разом з тим, закріпивши принцип свободи договору у Цивільному кодексу України, законодавець також визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, зокрема, всупереч принципам справедливості, добросовісності, розумності.

При цьому, у вирішенні питання про стягнення заборгованості, які підлягає сплаті згідно з Договором поставки №300095 від 01.01.2014 повинно бути взято до уваги, що відповідно до частин 1 та 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Тому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для відмови заявленої до стягнення заборгованості суми, з огляду на їх неспівмірність та недотримання вимог розумності і справедливості покладається на відповідача, який заперечує проти стягнення цих сум.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції довод відповідача стосовно того, що між позивачем та відповідачем було прийнято рішення про компенсацію відповідачу вартості списаного товару шляхом сплати за надання послуг в межах Договору про надання послуг №30095-П/14 від 01.01.2014, а підготовлені акти та всі необхідні документи для проведення заліку взаємних вимог, на загальну суму 460 698,13 грн. були оформлені та спрямовані на адресу позивача, що узгоджено стронами під час підписання договорів поставки та надання послуг, однак, у подальшому позивач, в порушення домовленостей щодо компенсації вартості простроченого та списаного товару відмовився від підписання актів наданих послуг, відхиляє, як необґрунтований та такий, що не був доведений відповідачем в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу Україи.

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 601 Цивільного кодексу України , яка кореспондується з положеннями статті 203 Господарського кодексу України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін (ч.2 ст.601 Цивільного кодексу України).

Отже вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей).

Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством; за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми), відповідну заяву про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Однією з важливих умов для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безмпірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку (правові висновоки, що сформульовані Касаційним господарським судом у складі Верховного суду у постановах у справі №908/3039/16 від 24.01.2018, №910/13205/17 від 05.04.2018, №910/6781/17 від 25.04.2018, № 916/4933/15 від 25.07.2018, №910/21652/17 від 11.09.2018, №910/21648/17 від 11.09.2018, №910/23246/17 від 11.10.2018, №914/163/14 від 13.11.2018, №918/539/18 від 02.04.2019).

Разом з тим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. За відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

Судом першої інстанції вірно встановлено, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що позивач взагалі не визнає наявного зарахування відповідачем у добровільному порядку грошових коштів у сумі 460 698, 13 грн. стягнення заборгованості за зіпсований поставлений товар, тобто між сторонами існує неузгодженість щодо наявності зустрічного зобов`язання, відтак відсутня безспірність заявлених однорідних вимог.

Таким чином, направлення Актів про залік взаємних вимог про компенсацію відповідачу вартості списаного товару шляхом сплати за надання послуг в межах Договору про надання послуг №30095-П/14 від 01.01.2014 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, в даному випадку, не припиняє обов`язку відповідача щодо своєчасного перерахування грошових коштів за отриманий за договором товар.

Посилання скаржника на те, що поставлений позивачем товар не відповідав базовим вимогам щодо якості, відхиляється судом апеляцйної інстанції, оскільки відповідач прийняв товар без зауважень та претензій, і доказів неприйняття товару та/або відмови у його прийнятті - матеріали справи не містять.

Для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, слід встановити наявність таких умов: зустрічність вимог, однорідність цих вимог, строк виконання яких настав та прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування (аналогічний висновок про застосування норм права міститься у постанові Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 908/3039/16).

Довод скаржника, що позивачем для огляду в суді першої інстанції була надана копія Додаткової угоди від 01.04.2016 до Договору поставки №300095 від 01.01.2014, в якій змінено редакцію п. 6.14 Договору поставки, а у відповідача немає в наявніості оригіналу цієї додаткової угоди та ставить під сумнів справжність даного доказу у справі, суд апеляційної інстанції відхиляє, як необґрунтований, оскільки відсутність у сторони правочину оригіналу певного документа не спростовує факт його укладення між сторонами, і позивачем до матеріалів справи було надано відповідний засвідчений примірник угоди.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційно інстанції зазначає, що Протоколом розбіжностей №1 до Додаткової угоди до Договору поставки №300095 від 01.01. 2014, укладеного 01.04.2016, пункт 6.14 Договору поставки викладений у наступній редакції: "Сторони домовились, що покупець має право повернути постачальнику, а постачальник зобов`язується забрати товар, поставлений покупцю, строк придатності на який закінчися, тільки у випадку розірвання договору за домовленістю сторін. Сторони домовились, що повернення обумовленого в цьому пункті товару, виконується в порядку, що узгоджений положеннями цього Договору для неякісного або дефектного товару з відповідним оформленням необхідних документів п. 6.15.5 Договору".

Тому, відповідач жодних сумнівів стосовно укладеного Протоколу узгодження розбіжностей №1 до Додаткової угоди до Договору поставки №300095 від 01.01. 2014 - не висловлював у суді першої інстанції.

За результатами дослідження та оцінки за приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України зібраних у справі доказів та обставин справи у сукупності при розгляді справи у суді першої інстанції за позовом Дочірнього підприємства "Пілснер Україна" до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна" про стягнення 460 698,13 грн., встановлено, що вимоги відповідача про компенсацію вартості списаного товару шляхом сплати за надання послуг в межах Договору про надання послуг №30095-П/14 від 01.01.2014 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, не є безспірними, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зарахування вказаних вимог в силу статті 601 Цивільного кодексу України і статей 202, 203 Господарського кодексу України та обґрунтовано задовольнив позовну вимогу в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 460 698,13 грн, яка документально обґрунтована позивачем та не була спростована відповідачем.

Інші доводи учасників спору оцінені судом апеляційної інстанці з урахуванням усіх обставин справи, проте. визнані такими, що не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні про задоволення позову у повному обсязі, а саме в розмірі 460 698,13 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду м. Києва від 05.03.2021 у справі №910/19640/20, за наведених скаржником доводів та обгрунтувань.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2021 у справі № 910/19640/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2021 у справі № 910/19640/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна".

4. Матеріали справи № 910/19640/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного тексту постанови: 04.10.2021.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.Я. Дикунська

Є.Ю. Шаптала