ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2021 р. Справа № 909/738/20

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Матущак О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача Белей В.І. (керівник), Пупенко І.В.

від відповідача (скаржника) Соболь Ю.О.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма Варто, б/н від 17 травня 2021 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2021 року (підписане 29.04.2021), суддя Ткаченко І.В.

у справі №909/738/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Снятинське АТП-12642, м. Снятин, Івано-Франківська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма Варто, м. Снятин, Івано-Франківська область

про стягнення 283 290 грн. за договором про надання послуг з перевезення пасажирів

в с т а н о в и в :

27 серпня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю Снятинське АТП-12642 звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма Варто про стягнення 283 290 грн. за договором про надання послуг з перевезення пасажирів.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2021 року у справі №909/738/20 позов задоволено: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 283 290 грн. за договором про надання послуг з перевезення пасажирів.

Рішення суду мотивоване тим, що виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих та досліджених у ході розгляду даної справи, враховуючи їх вірогідність та взаємозв`язок, у відповідності до ст.86 ГПК України, суд дійшов висновку, що в період з 20 лютого 2018 р. по 28 грудня 2018 р. позивачем дійсно були надані відповідачу послуги за договором на надання послуг з організації перевезень пасажирів та їх багажу від 20 лютого 2018 р. №1/2018 на загальну суму 283 290 грн, які останній не оплатив. Суд у рішенні зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ ВКФ "ВАРТО" (замовник) упродовж дії договору (з 20 лютого 2018 р.) заявляло ТОВ "Снятинське АТП-12642" (перевізнику) претензії щодо невиконання чи належного виконання останнім умов договору, чи повідомляло про відмову від послуг перевезення чи розірвання договору; натомість, в підтвердження надання ТОВ ВКФ "ВАРТО" послуг перевезення ТОВ "Снятинське АТП-12642" надало суду оригінали дорожніх листів за період з 20 лютого 2018 р. по 28 грудня 2018 р., в яких, зокрема, зазначений маршрут, який співпадає з маршрутом, вказаним в додатку № 1 до договору на надання послуг з організації перевезень пасажирів та їх багажу № 1/2018. Крім того, рішення суду мотивоване тим, що в порядку ст.88 ГПК України позивач подав суду нотаріально завірені заяви працівників як ТОВ "Снятинське АТП-12642" так і ТОВ ВКФ "ВАРТО", із змісту яких вбачається, що ТОВ "Снятинське АТП-12642" впродовж 2018 р. здійснювало перевезення працівників (пасажирів) ТОВ ВКФ "ВАРТО" за маршрутом зранку: с. Борщів - м. Снятин; увечері: м. Снятин - с. Борщів, при цьому, враховуючи віддаленість місцезнаходження підприємства відповідача, ним не надано суду будь-яких доказів, що його працівники добирались на роботу та з роботи іншим чином.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма Варто звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2021 року у справі №909/738/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зокрема, заперечує надання позивачем послуг за договором №1/2018 на надання послуг з організації перевезень пасажирів та їх багажу від 20 лютого 2018 року та вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на дорожні листи, долучені позивачем до матеріалів справи, оскільки вважає, що такі не підтверджують господарської операції за договором та не є обов`язковими. Щодо заяв працівників, як доказів надання позивачем послуг з перевезення, апелянт вважає такі неналежними, оскільки, заяви викладені без використання спеціальних бланків нотаріальних документів, та такі подані позивачем з порушенням процесуальних строків, передбачених ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що підтвердженням надання послуг з перевезення за договором №1/2018 від 20 лютого 2018 року є дорожні листи та заяви працівників, що знаходяться у матеріалах справи. Щодо не надіслання відповідачу актів здачі-приймання наданих послуг, позивач зазначив, що між сторонами склалися партнерські стосунки, засновані на довірі та особистих товариських відносинах.

20 вересня 2021 року від відповідача до суду надійшли письмові пояснення.

27 вересня 2021 року письмові пояснення також надійшли від позивача.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2021 року у справі №909/738/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених в апеляційній скарзі та письмових поясненнях.

Керівник та представник позивача в судовому засіданні просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Варто» (в тексті договору замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Снятинське АТП-12642» (в тексті договору перевізник) укладено договір №1/2018 на надання послуг з організації перевезень пасажирів та їх багажу, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 перевізник зобов`язався надати замовнику послуги перевезення пасажирів та їх багажу автомобільним транспортом за певним маршрутом та графіком, а замовник прийняти та оплати належним чином надані послуги.

Маршрути та графіки перевезень, вимоги до автомобільного транспорту узгоджуються сторонами та зазначаються в додатку №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною (п.1.2 Договору).

В додатку №1 до Договору сторони визначили маршрут перевезення: с. Борщів - м. Снятин - с. Борщів, загальною протяжністю 50 км. Вранці: с. Борщів - смт. Заболотів - с. Любківці - с. Вовчківці - с. Орелець - с. Тулова - с. Устя - с. Будилів - м. Снятин (протяжність 25 км.). Увечері: м. Снятин - с. Будилів - с. Устя - с. Тулова - с. Орелець - с. Вовчківці - с. Любківці - смт. Заболотів - с. Борщів (протяжність 25 км.). Вартість послуг перевізника становить щоденно по 1 065 грн.

Згідно з п.3.1 Договору оплата наданих за договором послуг здійснюється замовником у безготівковій формі в національній валюті України гривні, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок перевізника.

Оплата послуг здійснюється замовником 4 рази на місяць: 4, 10, 17, 24 числа кожного місяця, за умови підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг та отримання рахунку на оплату. Замовник підписує наданий перевізником акт здачі-приймання наданих послуг за звітний період протягом трьох робочих днів з початку наступного звітного періоду, або надає мотивовану відмову від його підписання (п.3.3 Договору).

Відповідно до п.8.1 Договору останній вступає в силу з моменту його підписання і діє протягом одного місяця, але в будь-якому випадку, до виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Якщо за три робочі дні до дати закінчення першого місяця терміну дії договору жодна зі сторін не повідомить іншу сторону в письмовому вигляді про його розірвання, термін дії договору автоматично продовжується ще на два місяці на тих же умовах.

01 липня 2020 року позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо сплати 285 400 грн. заборгованості за договором №1/2018 від 20 лютого 2018 року. До вказаної претензії долучено для підписання 11 актів здачі-приймання наданих послуг у двох примірниках.

Листом за вих.№146/1 від 17 липня 2020 року відповідач повідомив, що інформація щодо укладення договору №1/2018 від 20 лютого 2018 року у нього відсутня, примірниками оригіналів документів, на які посилається позивач, не володіє, заборгованість в розмірі 285 400 грн. не визнає.

Листом за вих.№46 від 06 серпня 2020 року позивач направив відповідачу копію договору №1/2018 від 20 лютого 2018 року та додатку №1.

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю Снятинське АТП-12642 звернулося до суду з цим позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма Варто 283 290 грн. заборгованості за договором №1/2018 на надання послуг з організації перевезень пасажирів та їх багажу від 20 лютого 2018 року.

Як зазначено вище, рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 283 290 грн., проте, колегія суддів з таким висновком місцевого господарського суду не погоджується, з огляду на наступне:

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно з ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Згідно з ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Статтею 908 ЦК України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.903 ЦК України).

В силу положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У п.3.3 Договору сторони погодили, що оплата послуг здійснюється замовником 4 рази на місяць: 4, 10, 17, 24 числа кожного місяця, за умови підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг та отримання рахунку на оплату. Замовник підписує наданий перевізником акт здачі-приймання наданих послуг за звітний період протягом трьох робочих днів з початку наступного звітного періоду, або надає мотивовану відмову від його підписання.

Пунктом 2.1.4 Договору передбачено обов`язок перевізника надати замовнику після надання послуг акт про надані послуги і рахунок на оплату послуг.

Як зазначав позивач ним надавались акти здачі-приймання наданих послуг для підписання відповідачу, однак, останній такі не підписав. Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази надіслання відповідачу актів здачі-приймання, у відповідності до п.3.3 Договору, протягом дії такого договору. Так, сторонами погоджено у договорі, що замовник оплачує вартість послуг чотири рази на місяць у конкретні числа кожного місяця, та за умови підписання акту здачі-приймання наданих послуг та отримання рахунку на оплату. Докази виконання перевізником обов`язку щодо надіслання замовнику актів здачі-приймання наданих послуг та рахунків на оплату у матеріалах справи відсутні.

Поряд з тим, надіслання відповідачу актів здачі-приймання наданих послуг за період з березня по грудень 2018 року лише у липні 2020 року, тобто через 2 роки після надання послуг з перевезення, в той час коли договором передбачався обов`язок оплати замовником послуг чотири рази на місяць за умови підписання акта, колегія суддів оцінює критично, оскільки наведене не відповідає умовам укладеного між сторонами договору та вимогам розумності та добросовісності.

Крім цього, відповідно до ст.905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Так, у п.8.1 Договору сторони погодили, що останній вступає в силу з моменту його підписання і діє протягом одного місяця, але в будь-якому випадку, до виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Якщо за три робочі дні до дати закінчення першого місяця терміну дії договору жодна зі сторін не повідомить іншу сторону в письмовому вигляді про його розірвання, термін дії договору автоматично продовжується ще на два місяці на тих же умовах.

Зважаючи на наведене вище, враховуючи відсутність у матеріалах справи будь-яких додаткових угод про продовження строку дії договору на термін, довший, аніж передбачений п.8.1 Договору, строк договору №1/2018 на надання послуг з організації перевезень пасажирів та їх багажу від 20 лютого 2018 року, закінчився 20 травня 2018 року, у зв`язку з чим, надання позивачем актів здачі-приймання наданих послуг з лютого по грудень (включно) 2018 року (підписаних лише позивачем), за умови заперечення відповідачем надання позивачем послуг з перевезення, не відповідає умовам укладеного між сторонами договору перевезення.

Як на доказ надання позивачем послуг перевезення за договором №1/2018 від 20 лютого 2018 року, суд першої інстанції посилається на дорожні листи форми №1-АП з 20 лютого по 28 грудня 2018 року, складені та надані позивачем. Однак, такі дорожні листи не є первинними документами, що підтверджують господарську операцію за договором перевезення, останні складені в односторонньому порядку позивачем. Поряд з тим, обов`язкове складення дорожніх листів не передбачено умовами укладеного між сторонами договору, а в тексті договору (в тому числі і додатку №1 до договору) відсутні посилання на конкретні автобуси (марка, модель, державний номерний знак), якими позивач мав надавати послуги перевезення. Відтак, достатні підстави однозначно стверджувати про те, що долучені до матеріалів справи, дорожні листи підтверджують надання послуг з перевезення саме за спірним договором, у суду відсутні.

Щодо заяв свідків у порядку ст.88 ГПК України, поданих позивачем до суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ст.88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка, в якій зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Згідно з п.2.3 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22 грудня 2010 року №3253/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за №1318/18613, невід`ємною складовою нотаріального діловодства є спеціальні бланки нотаріальних документів, що використовуються нотаріусами виключно під час вчинення нотаріальних дій.

Тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, вимог про нотаріальне посвідчення правочину, вимог про нотаріальне засвідчення справжності підписів учасника під час прийняття ним рішення з питань діяльності відповідної юридичної особи, правочинів про скасування таких вимог, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу (крім тих примірників, що залишаються у справах нотаріуса), а також заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, дублікатів нотаріальних документів, рішень про створення юридичних осіб, рішень органів управління юридичних осіб, актів приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі, актів про передавання нерухомого майна до та із статутних капіталів юридичних осіб, передавальних актів, розподільчих балансів, а також інших документів, визначених законом, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів. Зразок, опис, порядок використання, зберігання, обігу та звітності спеціальних бланків нотаріальних документів встановлюються Кабінетом Міністрів України (ст.34 ЗУ «Про нотаріат»).

Пунктом 6.15 Правил ведення нотаріального діловодства (в редакції, чинній на дату посвідчення заяв свідків) визначалося, що тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком тих примірників, що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів.

З наведеного вбачається, що подані позивачем заяви свідків не оформлені належним чином у відповідності до вимог ст.88 ГПК України, ст.34 ЗУ «Про нотаріат» та п.6.15 Правил ведення нотаріального діловодства (в редакції, чинній на дату посвідчення заяв), оскільки такі зави викладено не на спеціальних бланках нотаріальних документів, відтак, судом першої інстанції помилково взято до уваги вказані докази та покладено такі в основу, разом із поданими позивачем дорожніми листами, для прийняття рішення про задоволення позову.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Слід зазначити, що позивачем суду не надано жодних доказів на підтвердження заборгованості відповідача за договором №1/2018 на надання послуг з організації перевезень пасажирів та їх багажу від 20 лютого 2018 року в розмірі 283 290 грн. Подані позивачем докази не є належними та не підтверджують надання відповідачем послуг саме за вказаним договором.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма Варто, скасування рішення місцевого господарського суду та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача 283 290 грн. заборгованості за договором про надання послуг з перевезення пасажирів.

Поряд з цим, з позивача на користь відповідача (скаржника) слід стягнути 6 374,03 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма Варто задоволити.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2021 року у справі №909/738/20 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Снятинське АТП-12642 (78300, Івано-Франківська область, Снятинський район, місто Снятин, вул. Річна, 9; ідентифікаційний код юридичної особи 22176679) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма Варто (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе(з), вул. Промислова, 5; ідентифікаційний код юридичної особи 30895651) 6 374,03 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

На виконання постанови місцевому господарському суду видати наказ.

Матеріали справи №909/738/20 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 04 жовтня 2021 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Матущак О.І.