СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

12 жовтня 2021 року м. Харків Справа № 905/995/20

Східний апеляційний господарський суд у складі судді-доповідача: Мартюхіної Н.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального унітарного підприємства "Мирком" Миронівської селищної ради, смт. Миронівський, Бахмутський район, Донецька область (вх. №3052 Д/2),

на рішення Господарського суду Донецької області від 22.09.2020 (повний текст складено 30.09.2020) у справі № 905/995/20 (суддя Макарова Ю.В.),

за позовом Державної екологічної інспекції у Донецькій області, м.Костянтинівка, Донецька область,

до відповідача Комунального унітарного підприємства "Мирком" Миронівської селищної ради, смт. Миронівський, Бахмутський район, Донецька область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Миронівської селищної ради, стм. Миронівський, Донецька область,

про стягнення 708405,18 грн.,

ВСТАНОВИВ:

21.05.2020 Державна екологічна інспекція у Донецькій області звернулася до Господарського суду Донецької області з позовом до Комунального унітарного підприємства "Мирком" Миронівської селищної ради про стягнення 708405,18 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.09.2020 у справі №905/995/20 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, Комунальне унітарне підприємство "Мирком" Миронівської селищної ради звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду Донецької області від 22.09.2020 у справі №905/995/20, задовольнивши позов частково на суму 212521,55 грн., а також переглянути розмір судових витрат.

Одночасно скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначена апеляційна скарга не відповідає вимогам Глави 1 Розділу IV ГПК України та підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

За приписами ч. 3 ст. 256 ГПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Звертаючись до апеляційного суду із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду апелянт вказує, що підставою для подання апеляційної скарги стала виявлена відповідачем помилка у здійсненому позивачем розрахунку розміру збитків. Скаржник зазначає, що для визначення ставки рентної плати, яка має бути використана для розрахунку розміру шкоди у даному випадку необхідно застосовувати ст. 255.7 Податкового кодексу України, якою передбачено, що житлово-комунальні підприємства застосовують до ставок рентної плати коефіцієнт 0,3. Про існування такої помилки у здійсненому позивачем розрахунку, а саме щодо розміру збитків по водозабору "Скельова" за період з 01.01.2019 по 15.07.2019 (правильною формулою є не "Зс.в. = 5 х 128148,55 х 1,1056 = 708405,18 грн.", як визначено позивачем та судом першої інстанції, а "Зс.в. = 5 х 128148,55 х 1,1056 х 0,3 = 212521,18 грн.") відповідач довідався з листа Миронівської селищної ради, яка в червні 2021 скерувала на адресу Комунального унітарного підприємства "Мирком" лист Бахмутської окружної прокуратури Донецької області із наведеною інформацією.

Оцінивши зазначені скаржником причини на предмет їх поважності, дослідивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Донецької області від 22.09.2020 у справі №905/995/20 за апеляційною скаргою Комунального унітарного підприємства "Мирком", суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі причини є неповажними, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції 22.09.2020, повний текст рішення складено та підписано 30.09.2020, а отже, останнім днем строку, встановленого для апеляційного оскарження цього рішення є 19.10.2020.

Однак, Комунальне унітарне підприємство "Мирком" Миронівської селищної ради звернулося з апеляційною скаргою на рішення суду 21.09.2021, про що свідчить відбиток поштового штемпелю на конверті та відмітка Укрпошта Експрес, тобто із значним (11 місяців та 2 дні) пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, разом із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення

З наявного в матеріалах справи поштового рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 127, т.1) вбачається, що апелянтом було отримано копію рішення від 22.09.2020 у справі №905/995/20 07.10.2020, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції зауважує, що останнім днем строку подання апеляційної скарги з наданням апелянту права на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в силу вимог п. 2 ч. 2 ст. 256 ГПК України є 27.10.2020.

Оцінивши доводи Комунального унітарного підприємства "Мирком" Миронівської селищної ради в обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції вважає, що фактично скаржник посилається на те, що ним пропущено встановлений законом двадцятиденний строк на звернення із апеляційною скаргою, внаслідок того, що останній дізнався про правильне застосуванням норм податкового законодавства для визначення ставки рентної плати, яка має бути використана для розрахунку розміру шкоди (ст. 255.7 ПК України) з листа Миронівської селищної ради, яка в червні 2021 скерувала на адресу відповідача лист Бахмутської окружної прокуратури із наведеною інформацією.

Суд апеляційної інстанції вважає, що заявником не доведено наявність поважних причин пропуску строку на подання апеляційної скарги, оскільки апелянт, посилаючись на те, що причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження зумовлені необізнаністю комунального підприємства із правильною формулою визначення ставки рентної плати, яка має бути використана для розрахунку розміру шкоди, не наводить будь яких аргументів та не надає доказів на підтвердження того, що саме стало наслідком неможливості для відповідача належним чином реалізувати надані законом процесуальні права на представництво своїх інтересів в суді першої інстанції.

Разом з тим, суд зазначає, що самі лише обставини нерозуміння правильного застосування норм податкового законодавства для визначення ставки рентної плати, яка має бути використана для розрахунку розміру шкоди у даному випадку залежали від ефективної організації роботи самого Комунального унітарного підприємства "Мирком" Миронівської селищної ради, яке є самостійною юридичною особою та мало можливість належним чином реалізовувати свої процесуальні права. Неналежне здійснення правового забезпечення роботи комунального підприємства не може визнаватися поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження. Скаржник може на власний розсуд реалізовувати організацію внутрішньої діяльності, однак несвоєчасне звернення з апеляційною скаргою внаслідок таких заходів не ґрунтується на обставинах, які є непереборними та мають об`єктивний, істотний характер.

Відповідно до ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 131-2 Конституції України встановлено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Скаржником не надано доказів неможливості своєчасно забезпечити своє представництво у суді апеляційної інстанції відповідно до норм чинного законодавства, шляхом отримання правничої допомоги від будь-якого адвоката.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріали справи свідчать, що Комунальне унітарне підприємство "Мирком" Миронівської селищної ради є самостійною юридичною особою, а отже, має право здійснювати представництво своїх інтересів у судах через своїх уповноважених представників.

Згідно з ч.ч. 1 - 4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

За приписами ч.ч. 1, 6 ст. 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. До відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Частиною 3 ст. 80 ГПК України врегульовано, що відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач мав можливість забезпечити представництво своїх інтересів через представника, який, в свою чергу, міг належним чином підготуватися до розгляду справи, ознайомитися з матеріалами справи та підготовити пояснення із наведенням вірного розрахунку розміру рентної плати.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до ЄСПЛ виходить з такого: поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, отже, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Згідно зі ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Презумпція знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) означає, що кожен вважається таким, що знає закони. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в ч. 2 ст. 68 Конституції України. Презумпція знання законодавства поширюється тільки на закони та інші нормативно-правові акти, які доведені до відома населення у порядку встановленому законом. Згідно з ч.3 ст. 57 Конституції України закони та інші нормативно- правові акти, що визначають права та обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними. І відповідно, не можуть застосовуватись. Тому основною умовою набрання нормативно-правовим актом законної сили, і, отже, обов`язку його знати є його офіційне оприлюднення, яке здійснюється шляхом опублікування у офіційних друкованих виданнях. Опублікування нормативно-правового акта є юридичною підставою презумпції знання законодавства. Суть цієї презумпції полягає в тому, що ніхто не може посилатись на незнання закону, якщо він був опублікований у встановленому законом порядку.

При цьому, позиція скаржника фактично зводиться до того, що лише власна недбалість, відсутність реальних дій щодо захисту свого права (неналежна організація юридичної роботи підприємства, а також відсутність звернення за правовою допомогою до адвоката) та незнання вимог податкового законодавства призвели до наслідків, які згідно ст. 68 Конституції України, принципам змагальності та диспозитивності є виключно особистою відповідальністю відповідача.

Отже, можливість своєчасного подання апеляційної скарги залежала тільки від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер.

Таким чином, обставини пропуску строку, викладені Комунальним унітарним підприємством "Мирком" Миронівської селищної ради у клопотанні не можуть бути визнані судом апеляційної інстанції поважними, оскільки скаржником не наведено поважних причини для поновлення такого строку.

Згідно вимог ч. 3 ст. 260 ГПК України апеляційна скарга залишається без руху, зокрема, у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Отже, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обставини, зазначені у клопотанні скаржника про поновлення пропущеного строку є необґрунтованими та неповажними, наведене є підставою для залишення апеляційної скарги без руху та надання можливості апелянту вказати інші підстави поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема надати обґрунтування причин та підстав неможливості направлення апеляційної скарги у встановлений законом строк.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу Комунального унітарного підприємства "Мирком" Миронівської селищної ради слід залишити без руху на підставі ч. 3 ст. 260 ГПК України та встановити десятиденний строк з дня вручення даної ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 174, 234, 256, 258, 260 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального унітарного підприємства "Мирком" Миронівської селищної ради на рішення Господарського суду Донецької області від 22.09.2020 у справі №905/995/20 - залишити без руху.

2.Встановити апелянту строк впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме надати до Східного апеляційного господарського суду:

- обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду із зазначенням поважних підстав для його поновлення та доказами на їх підтвердження.

3.Роз`яснити Комунальному унітарному підприємству "Мирком" Миронівської селищної ради , якщо апелянт не усуне недоліки апеляційної скарги у строк встановлений судом, вона вважається неподаною та повертається апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя - доповідач Н.О. Мартюхіна