РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.09.2021Справа № 910/6313/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г, за участю секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/6313/21

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коперник 17»

до 1) Київської міської ради

2) Державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Бандури Юрія Вікторовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»

про скасування права власності

За участю представників учасників справи:

від позивача Макеєва І.Р. (у порядку самопредставництва);

Зальцман М.Ю. (керівник);

Дутка Р.О. (адвокат за ордером від 14.06.2021, серія АА № 1113186);

від відповідача-1 Савченко Т.А. (у порядку самопредставництва);

від відповідача-2 не з`явилися;

від третьої особи Гумінська Т.А. (у порядку самопредставництва);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коперник 17» (далі - ОСББ) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради (далі - КМР) та Державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу КМР (Київської міської державної адміністрації) Бандури Юрія Вікторовича про скасування зареєстрованого за КМР за реєстраційним номером 000 права власності на нерухоме майно, а саме: права власності на нежитлові приміщення № 1 по № 3 (група приміщень № 1), напівпідвал, літ. «А», що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Коперника, будинок 17, загальною площею 42,5 кв.м, номер запису про право власності: 26629671, яке закріплене за територіальною громадою міста Києва в особі відповідача-1.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним набуттям КМР права власності на нежитлові приміщення № 1 по № 3 (група приміщень № 1), напівпідвал, літ. «А», що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Коперника, будинок 17 (реєстраційний номер 000) та, як наслідок, порушенням права власності на допоміжні приміщення співвласників багатоквартирного будинку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу п`ятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви з дня вручення цієї ухвали.

11.05.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі № 910/6313/21 та підготовче засідання призначено на 15.06.2021.

02.06.2021 через відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшло клопотання про застосування строків позовної давності та відзив з клопотанням про залучення до участі у справі третьої особи.

11.06.2021 через відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшов відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 відкладено підготовче засідання на 01.07.2021 та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі - Підприємство).

29.06.2021 позивач через відділ діловодства суду подав відповідь на відзив.

30.06.2021 третя особа через відділ діловодства суду подала заяву про відкладення розгляду справи.

01.07.2021 відповідач-1 подав суду клопотання про залучення документів, а саме копії рішення КМР від 27.02.2020 № 138/8308.

У підготовчому засіданні 01.07.2021 було задоволено клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи та протокольною ухвалою відкладено підготовче засідання на 15.07.2021.

09.07.2021 Підприємство подало суду пояснення на позовну заяву, в яких просило відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу №910/6313/21 до судового розгляду по суті на 19.08.2021.

У судовому засіданні 19.08.2021 було закінчено стадію запитань та відкладено засідання з розгляду справи по суті на 07.09.2021.

У судовому засіданні 07.09.2021 було відкладено засідання з розгляду справи по суті на 16.09.2021.

16.09.2021 позивач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

У судове засідання 16.09.2021 представник відповідача-2 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і розгляд справи був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 16.09.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзиви на позовну заяву, відповідь на відзив, письмові пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.04.2010 співвласниками багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: вул. Коперніка, 17 у місті Києві, було створене та зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСББ (номер запису: 0036514).

Позивач вказує, що 08.05.2020 на онлайн-майданчику Державніторги.онлайн (http://www.dto.com.ua) Департаментом комунальної власності міста Києва розміщено лот - нежитлові приміщення (літ. А) загальною площею 42,5 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Коперника, 17.

Вказані приміщення розміщені у підвалі житлового будинку та за своїм функціональним призначенням, на переконання позивача, є допоміжними, оскільки в них міститься котельня.

Крім того, 14.06.2018 на підставі рішення КМР від 02.12.2010 № 284/5096, реєстратором Департаменту комунальної власності Бандурою Ю.В. було прийняте рішення № 41616997 про державну реєстрацію речових прав власності за територіальною громадою міста Києва в особі КМР на нежитлові приміщення напівпідвалу загальною площею 42,5 кв.м. з № 1 по № 3 (група приміщень № 1), літ. А, по вул. Коперника, 17, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень був внесений відповідний запис № 26629671 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Позивач вважає, що відповідач-1 безпідставно набув право власності на вказані нежитлові приміщення та порушив право спільної власності співвласників багатоквартирного будинку на допоміжні приміщення будинку.

З огляду на викладене, ОСББ звернулося з позовом про скасування зареєстрованого за КМР за реєстраційним номером 000 права власності на нерухоме майно, а саме: права власності на нежитлові приміщення № 1 по № 3 (група приміщень № 1), напівпідвал, літ. «А», що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Коперника, будинок 17, загальною площею 42,5 кв.м, номер запису про право власності: 26629671, яке закріплене за територіальною громадою міста Києва в особі відповідача-1.

У свою чергу, відповідачі заперечили проти задоволення позовних вимог.

Так, відповідач-1 вказував на те, що приміщення не мають статусу допоміжних.

Разом з тим, відповідача-2 зазначив, що реєстраційні дії були вчинені ним у відповідності до законодавства України на підставі усіх необхідних документів для державної реєстрації права власності.

Крім того, КМР було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Статтею 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

В абзаці першому та п`ятому підпункту 2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі - Постанова № 10) зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Пунктом 2.2 Постанови № 10 визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

ОСББ мотивує та обґрунтовує позов тим, що спірні приміщення є котельнею, що підтверджується технічним паспортом.

Зважаючи на те, що у приміщеннях розміщена котельня, тобто вони є допоміжними, вони були спроектовані та будувалися саме як допоміжні, ніколи не використовувалися як нежитлові з будь-якою комерційною метою, то в силу приписів законодавства та судової практики, наявні підстави вважати, що саме співвласники багатоквартирного будинку є власниками спірних приміщень.

Слід зазначити, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/7100/20 за позовом ОСББ до КМР та Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу КМР (Київської міської державної адміністрації), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Підприємство, про визнання протиправним та скасування рішення, визнання права власності.

Господарським судом міста Києва було прийнято рішення від 22.10.2020 зі справи № 910/7100/20 про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановою від 15.03.2021 зі справи № 910/7100/20 Північний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу ОСББ залишив без задоволення, рішення від 22.10.2020 змінив, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, у решті рішення залишено без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, у постанові від 15.03.2021 зі справи № 910/7100/20 апеляційною інстанцією вказано, що:

- враховуючи викладене, судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні позову з огляду на невірність обраного позивачем способу захисту свого права та інтересу;

- у зв`язку з невірністю обраного позивачем способу захисту порушеного права питання належності чи неналежності спірних приміщень до допоміжних судом не досліджується.

Таким чином, обставини, встановлені судом першої інстанції щодо належності чи неналежності спірних приміщень до допоміжних, апеляційною інстанцією не досліджувалися та не змінювалися і в силу приписів частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України є встановленими та не доказуються.

Так, рішенням від 22.10.2020 зі справи № 910/7100/20 Господарським судом міста Києва було встановлено таке:

- постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» Міністерства і відомства України, органи, уповноважені управляти державним майном, були зобов`язані здійснити до 1 січня 1992 року передачу державного майна, яке перебуває у їх віданні, до комунальної власності згідно із затвердженим цією постановою переліком. Також, вказаною постановою затверджено перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), зокрема житловий та нежитловий фонд міської Ради народних депутатів, житлово-експлуатаційні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду;

- на виконання зазначеної постанови виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів прийнято рішення від 13.01.1992 № 26 «Про формування комунального майна міста та районів», яким затверджено перелік комунального майна, що перебувало у власності міста і передавалося до комунальної власності районів, зокрема, і весь житловий фонд Шевченківського району (крім будинків маневреного фонду), у тому числі з вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями;

- рішенням КМР від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» був затверджений перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва, до якого був включений житловий будинок по вул. Коперника, 17 у місті Києві, площею 1 877 кв.м.;

- у подальшому, у зв`язку з ліквідацією районних у місті Києві рад, рішенням КМР від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва», рішення Київради від 27.12.2001 № 208/1642 було визнано таким, що втратило чинність. Цим же рішенням все майно територіальних громад районів міста було зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Києва, у тому числі, і житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями на вул. Коперника, 17, розташований в Шевченківському районі міста Києва (п. 508 таблиці 6 додатку 10 рішення). А розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» житловий будинок № 17 на вул. Коперника було віднесено до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»;

- отже, з урахуванням встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що на підставі рішення КМР від 02.12.2010 № 284/5096 житловий будинок № 17 на вул. Коперника був переданий у комунальну власність територіальної громади міста Києва, розпорядження яким здійснює КМР, а господарське відання - Підприємство;

- у матеріалах справи наявний технічний паспорт житлового будинку № 17 по вул. Коперника, виданий виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящих, що був наданий позивачем, у якому зазначені лише загальні характеристики вказаного будинку - рік його побудови, етажність будинку, його загальна площа (з урахуванням житлової площі), кількість квартир (та їх кваліфікація). Окремо вказується про наявність нежитлових приміщень, до яких відноситься котельня з підсобними приміщеннями. Проте, чіткого розмежування, які саме нежитлові приміщення у напівпідвалі будинку відносяться до допоміжних, призначених для обслуговування будинку, а які - ні (тобто є самостійними об`єктами) із зазначенням технічних характеристик та площ цих приміщень, указаний технічний паспорт не містить;

- у той же час, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи будинку за адресою: вул. Коперника, 17, наданої КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (лист від 09.07.2020 № 062/14-7061 (И-2020)), зокрема, поверхового плану напівпідвалу будинку із журналом внутрішніх обмірів та підрахунком його площ (експлікація) вбачається, що у напівпідвалі будинку № 17 містяться два види приміщень, а саме:

приміщення спільного користування, позначені римськими цифрами - І (коридор площею 5,9 кв.м.), ІІ (технічне, площею 19,8 кв.м.), ІІІ (технічне, площею 8,9 кв.м.), ІV (технічне, площею 1,8 кв.м.), загальною площею 36,4 кв.м.;

група приміщень № 1, позначені арабськими цифрами - 1) основне (площею 29,1 кв.м.), 2) основне (площею 10,3 кв.м.); 3) вбиральня (площею 3,1 кв.м.), загальною площею 42,5 кв.м.;

- згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127, римськими цифрами позначається нумерація сходових кліток та інших допоміжних приміщень спільного загальнобудинкового користування та неопалюваних приміщень (абзац 7 розділу 8);

- таким чином, оскільки на плані нежилих приміщень вбудованих у житловий будинок № 17 по вул. Коперника спірні нежитлові приміщення - № 1-3 (група приміщень № 1), літ. А загальною площею 42,5 кв.м. позначені арабськими літерами, то останні не відносяться до допоміжних приміщень будинку, що призначені для обслуговування будинку та спільного загальнобудинкового користування. При цьому, з графічної частини плану нежилих приміщень, доданого до інвентаризаційної справи будинку вбачається, що приміщення з ІІ по IV, загальною площею 30,5 кв.м. та приміщення з № 1 по № 3, загальною площею 42,5 кв.м., є окремими один від одного приміщеннями та знаходяться у протилежних частинах підвалу;

- крім того, про неналежність спірних приміщень до допоміжних свідчить те, що у період з 14.06.2010 по 31.12.2014 нежитлові приміщення площею 39,3 кв.м. (які входять у групу приміщень з № 1 по № 3, літ. А, загальною площею 42,5 кв.м.) перебували у користуванні фізичної особи ОСОБА_1 (члена Національної спілки художників України) під творчу майстерню художника, що підтверджується договором оренди нежилих приміщень територіальної громади Шевченківського району міста Києва від 14.06.2010 №559/4, укладеним із Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради (КП «Керуюча дирекція» відповідно до додаткової угоди від 14.02.2011 № 1), актом прийому-передачі повернення указаного нежитлового приміщення орендодавцю від 31.12.2014;

- також судом встановлено, що 13.05.2020 комісією у складі представників відділу по роботі з орендарями та власниками нежитлових приміщень Підприємства було проведене обстеження нежитлових напівпідвальних приміщень загальною площею 42,5 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 . За результатами цього обстеження був складений акт від 13.05.2020 та здійснена фотофіксація, якими встановлено, що зазначені приміщення зайняті сторонніми особами, у одній із кімнат виявлені спальні ліжка та особисті речі цих осіб, а як пояснили останні, приміщення ним були надані у тимчасове користування представниками ОСББ;

- отже, зазначені факти також підтверджують, що спірні приміщення № 1-3 (групи приміщень № 1) загальною площею 42,5 кв.м., призначені для потреб непромислового характеру (зокрема, оренди) та є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин, а тому не підпадають під категорію допоміжних приміщень у розумінні частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Тобто, право спільної власності у співвласників багатоквартирного будинку № 17 по вул. Коперника на ці приміщення не виникло.

- оцінивши надані сторонами докази, суд встановив, що нежилі приміщення № 1-3 (групи приміщень № 1) загальною площею 42,5 кв.м., розміщені у напівпідвалі будинку № 17 на вул. Коперника, не є допоміжними приміщеннями та не призначені для обслуговування будинку, а є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин і фактично можуть використовуватись на умовах оренди. Отже, на підставі частини третьої пункту 9 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ці приміщення правомірно були передані відповідачу у комунальну власність, а тому суд вважає, що підстав для визнання права власності на спірні приміщення за позивачем немає.

Таким чином, під час розгляду справи № 910/7100/20 було чітко встановлено статус спірних приміщень, а саме те, що вони є нежитловими та не відносяться до допоміжних.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю відповідних громад, сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи.

На підставі рішення КМР від 02.12.2010 № 284/5096 житловий будинок № 17 на вул. Коперника був переданий у комунальну власність територіальної громади міста Києва, розпорядження яким здійснює Київська міська рада, а господарське відання - Підприємства.

За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку - це власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку - це приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несучо-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Конституційний Суд України у рішенні від 02.03.2004 № 4-рп/2004 визначив, що допоміжні приміщення передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків, при цьому підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій.

Також, у рішенні від 09.11.2011 № 14-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. При цьому, за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Отже, у процесі приватизації громадяни набувають право власності на квартири та допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

За приписами частини третьої пункту 9 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням і лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень в розумінні Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 06.08.2019 у справі № 914/843/17, від 18.07.2018 у справі №916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Позивач на підтвердження того, що спірні приміщення є допоміжними, надає лише копію технічного паспорту, датованого 1961 року, а також акт від 05.11.1961. Вказані документи не містять даних, які б надали можливість дійти однозначного висновку про те, що нежитлові приміщення дійсно є допоміжними і саме в них розміщується котельня.

Натомість з доказів, які подані відповідачем-1 та третьою особою (зокрема, фотографії, технічний паспорт на нежитлові приміщення, виготовлений 13.02.2018, договір оренди від 14.06.2010 № 559/4, акт обстеження нежитлових приміщень) вбачається, що спірні приміщення не містять в собі котельні, не є допоміжними, з 2010 по 2014 роки використовувалися з комерційною метою (здавалися в оренду), а 13.05.2020 комісія Підприємства виявила у приміщеннях сторонніх осіб, спальні ліжка та особисті речі.

Слід звернути увагу, що позивач з моменту реєстрації (29.04.2010) протягом 10 років не ставив перед собою питання щодо статусу спірних приміщень та необхідність доступу до них. З огляду на те, що ОСББ вказує на розміщення саме котельні, яка повинна обігрівати будинок, то важко уявити, що протягом такого тривалого часу (10 років), котельня не потребувала огляду, технічного обслуговування, ремонту тощо.

Також, слід зазначити, що позивач не обґрунтував, яким чином були порушені його права зі сторони відповідача-2.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямовані на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження».

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності на спірні приміщення; далі - Закон) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном (стаття 27 Закону).

Судом встановлено, що відповідач-2 здійснив реєстрацію права власності на спірні приміщення відповідно до Закону та на підставі усіх необхідних для такої реєстрації документів.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, заява відповідача-1 про застосування строків позовної давності судом не застосовується.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.10.2021.

Суддя О.Г. Удалова