ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2021 р. Справа№ 910/2767/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Хрипуна О.О.

Корсака В.А.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 07.09.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Антимонопольного комітету України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/2767/21 (повний текст рішення складено 13.07.2021) (суддя Балац С.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним і скасування рішення № 810-р

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі за текстом - відповідач) про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України від 24.12.2020 № 810-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", прийняте за результатами розгляду справи № 128-26.13/104-19.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушенням відповідачем вимог чинного законодавства при прийнятті такого рішення, адже оскаржуване рішення було прийняте під час дії ухвали Львівського окружного адміністративного суду про забезпечення позову від 23.12.2020, якою Антимонопольному комітету України було заборонено вчиняти дії на підставі подання від 26.11.2020 № 128-26.13/104-19/561-спр "Про попередні висновки за результатами розгляду справи № 128-26.13/104-19 в частині, що стосується Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз", зокрема, заборонено приймати будь - які рішення у справі № 128-26.13/104-19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №ЗД/380/86/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 призначено у справі № 910/2767/21 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення експертизи поставлено наступні питання:

Яка частка "Групи РГК" та кожного з її учасників (в т.ч. АТ "Львівгаз") на ринку купівлі лічильників газу у досліджуваний період, відповідно до матеріалів справи № 128-26.13/104-19 та Рішення №810-р?;

Чи містять матеріали справи № 128-26.13/104-19 дані, на підставі яких можна дослідити співвідношення часток учасників ринку оптового продажу побутових лічильників у періоди: 2015 - листопад 2016 рік - до вчинення констатованого АМК порушення; листопад 2016 - липень 2018 року - у період вчинення констатованого АМК порушення; серпень 2018 - 2019 рік - після припинення констатованого АМК порушення?

Якщо так, як змінювались частки учасників ринку оптового продажу побутових лічильників, зокрема, виробників, продавців та покупців в зазначені періоди? Чи досліджені АМК фактори, які вплинули на такі зміни?

Чи дозволяють матеріали справи № 128-26.13/104-19 визначити територіальні межі ринку послуги з розподілу природного газу, який охоплює діяльність "Групи РГК"? Якщо так, то чи дотримано АМКУ при визначенні межі ринку послуги з розподілу природного газу Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 N 49-р?

Попереджено експертів про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

Витрати по проведенню експертизи покладено на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз". Зобов`язано Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" попередньо на вимогу експерта оплатити вартість експертизи у повному обсязі.

Зобов`язано учасників справи своєчасно надавати на вимогу експерта всі необхідні для проведення експертизи додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи, надавати на вимогу експерта додаткові документи, рахунки-фактури, пояснення тощо, а також забезпечувати та всіляко сприяти проведенню експертизи.

Провадження у справі №910/2767/21 зупинено до надання висновків судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності, призначеної у справі.

Суд погодився з позивачем щодо наявності в даному випадку процесуальних підстав для призначення у справі експертизи, врахувавши при цьому, що в матеріалах справи відсутні будь-які висновки експертів з відповідних питань, а у сторін (зокрема, позивача) не було можливості надати такі висновки з поважних причин, зокрема, через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Не погодившись з прийнятою ухвалою Антимонопольний комітет України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/2767/21 скасувати та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Також скаржник звернувся із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/2767/21, обґрунтовуючи клопотання тим, що ухвала отримана скаржником 21.07.2021, що підтверджується копією поштового конверту.

Апеляційна скарга мотивована наступним:

- судом неправильно застосовано норми процесуального права, зокрема статті 99, 100 ГПК України, оскільки на думку скаржника, клопотання позивача про призначення експертизи не було достатньо обґрунтовано неможливістю подання висновку експерта, виконаного на його замовлення, а тому суд безпідставно задовольнив таке клопотання;

- на переконання відповідача, суд призначив експертизу з питань, що не стосуються предмету доказування цієї справи;

- апелянт вважає, що суд безпідставно призначив експертизу з питань права.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2021 апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/2767/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Шаптали Є.Ю., судді Хрипуна О.О., Корсака В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 клопотання Антимонопольного комітету України про поновлення строку для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/2767/21 задоволено та поновлено скаржнику строк для подання апеляційної скарги.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/2767/21 та призначено справу до розгляду на 07.09.2021.

Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та встановлено строки на їх подання.

02.09.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду електронною поштою від представника Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, зазначаючи наступне:

- позивачем наведено обґрунтовані причини неможливості надання висновку експерта самостійно, пов`язані з відсутністю можливості надати експерту необхідні документи відсутність у нього матеріалів, що містять інформацію з обмеженим доступом;

- твердження апелянта про призначення експертизи з питань права є помилковими, оскільки поставлені перед експертизою питання є суто технічними та не стосуються питань права;

- позивач заперечує проти доводів апелянта про те, що експертиза поставлена з питань, що не стосуються предмету доказування.

06.09.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду електронною поштою від представника Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" надійшли додаткові пояснення в доповнення до відзиву на апеляційну скаргу, у яких позивач наголошує на судовій практиці при розгляді апеляційних скарг на ухвали суду про призначення експертизи у подібних правовідносинах.

07.09.2021 в судове засідання з`явився представник позивача та надала свої пояснення у справі, проти задоволення апеляційної скарги заперечила.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, дотримання якого є процесуальною гарантією дотримання прав сторін спору.

Дослідивши матеріали справи, з метою дотримання розумних процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути справу за відсутності представника скаржника.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В контексті прецедентної практики Європейського суду з прав людини кожному, справа щодо кого розглядається судом, повинно бути забезпечено можливість довести суду свою позицію стосовно питань, які є предметом розгляду. Звідси, право бути почутим судом є однією з найважливіших складових верховенства права.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (ст. 15 Господарського процесуального кодексу України).

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України № 810-р від 24.12.2010 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", в частині п. 55, пп. 101 - 105, п. 154, п. 157, п. 158, п. 163, п. 167, п. 233, п. 250, п. 297, п. 298, п. 402, п. 403, п. 420, п. 427, додатку 1 до рішення, п. 402, п. 403, п. 420, п. 427, додатку 1 до рішення, додатку 2 до рішення, додатку 12 до рішення, додатку 22 до рішення.

Відповідно в предмет доказування у даній справі входять питання щодо дотримання відповідачем методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, у тому числі при визначені меж ринку.

Суд першої інстанції наголосив на тому, що господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 N 49-р. Однак, господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.

Таким чином, перевірка правильності застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 N 49-р, передбачає перевірку судом даних (статистичних та адміністративних) використаних АМКУ для визначення монопольного становища та встановлення зловживання таким становищем з боку суб`єкта.

Позивач, звернувшись з клопотанням про призначення судової економічної експертизи, зазначив, що фактично відповідач об`єднав 19 суб`єктів господарювання в одне ціле (одного суб`єкта господарювання), присвоївши їм при цьому статус «Групи РГК», та визначив що об`єктом аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища є «Група РКГ» в особі Товариств 1-19. Визнання недійсним п. 55 рішення № 810-р, на думку позивача, призведе до виключення позивача зі складу «Групи РГК», що у свою чергу поставить під сумнів статус самої групи, розміри часток учасників «Групи РГК» на ринках побутових лічильників газу, обсяги товару, які придбаваються підприємствами «Групи РГК» на цих ринках та інші елементи структури ринків, що вплине на кваліфікацію дій кожного із Товариства 1 - 19.

Тобто фактично позивач стверджує про недотримання відповідачем методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, в тому числі при визначені меж ринку.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Як передбачено ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.

Як передбачено ч. 5 ст. 100 ГПК України, що в ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінка в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Як зазначено ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 (n. 33), та «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996 р. (n. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Разом з тим, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, «без якого змагальність як принцип не існує». Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини «Дульський проти України» від 01.06.2006 року (заява № 61679/00), зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в даному випадку процесуальних підстав для призначення у справі експертизи, з чим погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Апелянт вважає, що клопотання позивача про призначення експертизи не було достатньо обґрунтовано неможливістю подання висновку експерта, виконаного на його замовлення, а тому суд безпідставно задовольнив таке клопотання.

Судова колегія, перевіривши такі доводи, визнає їх необґрунтованими, оскільки позивач навів достатнє обґрунтування неможливості самостійного подання висновку експерта, виконаного на його замовлення, що полягають в тому, що позивач не є учасником справи про захист економічної конкуренції, відповідно, позивач не володіє інформацією, необхідною для проведення експертизи, так як у нього відсутній доступ до матеріалів справи про захист економічної конкуренції, у той час як на вирішення експерта позивач просить поставити питання, які потребують дослідження справи АМКУ.

З вказаного вбачається, що питання, щодо яких позивач просить призначити судову експертизу, потребують надання експерту матеріалів справи про захист економічної конкуренції, а позивач за своїм статусом об`єктивно позбавлений можливості самостійного їх отримання, про що також позивач зазначив у відзиві на апеляційну скаргу.

Стосовно питань, поставлених на вирішення експертизи.

У клопотанні про призначення судової експертизи, позивач навів питання, які просить суд поставити на вирішення експертизи, а в заяві з процесуальних питань, поданій до суду 07.07.2021 (після судового засідання з дозволу суду), додатково запропонував на дослідження питання, зміст яких наведено у відповідній заяві.

Суд першої інстанції, вивчивши запропоновані позивачем питання, прийшов до висновку, що наступні питання носять економічний характер:

- Яка частка «Групи РГК» та кожного з її учасників (в т.ч. АТ "Львівгаз") на ринку купівлі лічильників газу у досліджуваний період, відповідно до матеріалів справи № 128-26.13/104-19 та Рішення №810-р?;

- Чи містять матеріали справи № 128-26.13/104-19 дані, на підставі яких можна дослідити співвідношення часток учасників ринку оптового продажу побутових лічильників у періоди: 2015 - листопад 2016 рік - до вчинення констатованого АМК порушення; листопад 2016 - липень 2018 року - у період вчинення констатованого АМК порушення; серпень 2018 - 2019 рік - після припинення констатованого АМК порушення?

- Якщо так, як змінювались частки учасників ринку оптового продажу побутових лічильників, зокрема, виробників, продавців та покупців в зазначені періоди? Чи досліджені АМК фактори, які вплинули на такі зміни?

Водночас, як правильно вказав Господарський суд в оскаржуваній ухвалі, інші питання носять характер правових та викладені під умовою щодо встановлення певного юридичного факту, а тому не можуть бути предметом висновку експерта з економічних питань.

Отже, доводи скаржника про порушення судом норм процесуального права, зокрема статті 99, 100 ГПК України в контексті того, що суд безпідставно призначив експертизу з питань права, колегією суддів відхиляються.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги предмет позову та питання, що поставлені на вирішення експертизи, не погоджується з твердженнями відповідача про призначення судом експертизи з питань, що не стосуються предмету доказування цієї справи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність в даному випадку процесуальних підстав для призначення у справі експертизи, оскільки для всебічного, повного, об`єктивного розгляду судового спору та встановлення обґрунтованості визначення Антимонопольним комітетом України меж товарного ринку в оскаржуваному рішенні потрібні спеціальні знання, враховуючи також те, що в матеріалах справи відсутні будь-які висновки експертів з відповідних питань, а у позивача не було можливості надати такі висновки з поважних причин.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що апелянтом в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Водночас, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та висновки суду першої інстанції, не вбачає порушення останнім положень статей 99, 100 Господарського процесуального кодексу України, а тому такі доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Відтак, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/2767/21.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/2767/21 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/2767/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/2767/21 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/2767/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.10.2021 після виходу суддів з відпустки.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді О.О. Хрипун

В.А. Корсак