РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.09.2021Справа № 922/4091/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю. за участі

секретаря судового засідання Маринченко М.В., розглянувши в порядку загального

позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Фацелія"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в особі філії

"Харківське головне регіональне управління" АТ КБ "Приватбанк"

про стягнення 1 510 030, 00 грн.,

за участі представників:

позивача - Куц К.К.

відповідача - Лопатнікова А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне сільськогосподарське підприємство "Фацелія" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в особі Філії "Харківське Головне Регіональне Управління " АТ КБ "Приватбанк" про стягнення 1 510 030, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.01.2020 матеріали справи № 922/4091/19 за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Фацелія" до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в особі Філії "Харківське Головне Регіональне Управління " про стягнення 1 510 030, 00 грн. передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 25.05.2021 постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у справі № 922/4091/19 скасовано. Справу № 922/4091/19 передано до Господарського суду міста Києва на новий розгляд.

За результатами проведення автоматизованого розподілу справу № 922/4091/19 передано для розгляду судді Кирилюк Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 підготовче засідання у справі призначено на 29.06.2021.

Представник позивача 25.06.2021 подав до суду письмові пояснення та заяву про проведення підготовчого засідання 29.06.2021 без його участі, яку суд задовольнив.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 29 червня 2021 року представник відповідача подав письмові пояснення.

З метою забезпечення процесуальних прав учасників справи у підготовчому засіданні 29.06.2021 оголошено перерву до 03.08.2021.

До Господарського суду міста Києва 21.07.2021 від представника відповідача надійшли письмові заперечення.

Представник позивача 02.08.2021 подав до суду документи для долучення до матеріалів справи.

За результатами підготовчого засідання 03.08.2021 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про продовження підготовчого провадження строком на 30 днів. У підготовчому засіданні оголошено перерву до 07.09.2021.

Представник позивача подав до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у задоволенні клопотання Приватного сільськогосподарського підприємства "Фацелія" про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції відмовлено.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 07 вересня 2021 року представник відповідача подав письмові пояснення.

Представник відповідача подав до суду клопотання про призначення судової експертизи.

Суд, у зв`язку з недоведеністю факту сукупності умов, визначених частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України, необхідних для призначення експертизи, враховуючи заперечення позивача, відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) представник відповідача подав заяву про виклик свідка, яку в подальшому не підтримав та просив не розглядати.

Представник позивача 07.09.2021 подав до суду заяву про проведення підготовчого засідання без його участі, яке суд задовольнив.

За результатами підготовчого засідання 07.09.2021 судом прийнято рішення про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті у судовому засіданні 28.09.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 28.09.2021 підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач проти задоволення позову заперечував повністю.

У судовому засіданні 28.09.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Позивачем 07.09.2018 відкрито відповідачу на підставі анкети-заяви клієнта юридичної особи-резидента про приєднання до умов і правил надання банківських послуг поточний рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За твердженням позовної заяви 03.12.2018 в період часу з 11 години 48 хвилин по 11 годину 50 хвилин з поточного рахунку позивача № НОМЕР_2 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» було перераховано на його поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у відповідача, 1 250 000 гривень. Загальна сума грошових коштів на рахунку № НОМЕР_1 склала 1 270 000,00 грн.

В свою чергу, в подальшому грошові кошти з поточного рахунку, відкритого у відповідача, було перераховано на банківські рахунки трьох товариств, відкриті в іншій банківській установі: 140 643,00 грн. о 12 годині 26 хвилині, залишок - о 16 годині 29 хвилині.

Відповідно до заяви про вчинення особливо тяжкого злочину (відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань дата надходження - 12.12.2018) та заяви щодо несанкціонованого списання грошових коштів (надана позивачем відповідачу 10.12.2018) директором та засновником позивача повідомлено Головному управлінню поліції у Харківській області та відповідачу наступні обставини:

1. Бухгалтером позивача приблизно о 10 годині 24 хвилині було роздруковано банківську виписку по рахунку № НОМЕР_2 в АТ «Райффайзен Банк Аваль».

2. Приблизно об 11 годині 40 хвилині комп`ютер бухгалтера позивача почав перезавантажуватись та не реагував на команди користувача. За твердженням заявника, бухгалтер через незначний проміжок часу вимкнула електроживлення комп`ютера.

3. У вечірній час бухгалтер позивача знов увімкнула комп`ютер, але працювати не змогла.

Таким чином, наведена у заявах хронологія подій фактично збігається з часом перерахування грошових коштів з поточного рахунку в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та у подальшому - з поточного рахунку, відкритого у відповідача.

Направлені відповідачу та правоохоронному органу заяви не містять жодного посилання про роботу бухгалтера (на час ураження комп`ютера вірусною програмою) з програмним забезпеченням саме відповідача у справі. Натомість, ці заяви прямо посилаються на факт роботи бухгалтера до втрати контролю комп`ютера з програмним комплексом банк-клієнт АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Крім того, першою платіжною операцією, що відбулась поза волею посадової особи позивача, було списання грошових коштів з поточного рахунку в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (об 11 годині між 48 та 50 хвилинами, що відповідає початку вимкнення екрану та появи напису про перезавантаження комп`ютера - 11 година 40 хвилина).

Окремо суд звертає увагу, що додані до позовної заяви платіжні доручення №91 від 03.12.2018 на суму 138 547,00 грн., №92 від 03.12.2018 на суму 126 589,00 грн., №93 від 03.12.2018 на суму 134 864,00 грн., №94 від 03.12.2018 на суму 140 643,00 грн., №95 від 03.12.2018 на суму 127 376,00 грн., №96 від 03.12.2018 на суму 131 981,00 грн., №97 від 03.12.2018 на суму 132 765,00 грн., №98 від 03.12.2018 на суму 97 368,00 грн., №99 від 03.12.2018 на суму 125 373,00 грн. та №100 від 03.12.2018 на суму 114 494,00 грн. оформлені відповідно до вимог законодавства та містять усі формально необхідні реквізити для здійснення банківською установою відповідних платежів.

Таким чином, самим позивачем поза розумним сумнівом доведено суду факт ініціювання грошових переказів шляхом генерації належних електронних платіжних документів на комп`ютерному обладнанні позивача (можливо і з використанням наразі невстановленими зловмисниками функції віддаленого доступу після ураження вірусним програмним забезпеченням).

Як зазначалось раніше, відповідно до частини третьої статті 1066 Цивільного кодексу України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно, відповідач не мав правової можливості не виконувати електронні платіжні документи, що були створені у програмному комплексі банк-клієнт з використанням комп`ютера позивача, мали усі необхідні реквізити та скріплювались цифровим електронним підписом.

Більше того, за позитивно-правовими приписами частин першої та третьої статті 1066 Цивільного кодексу України відповідач був прямо зобов`язаною особою виконати платіжні доручення (у даному випадку - електронної форми), що надійшли від позивача у встановлені статтею 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» строки.

Суд не може не погодитись з доводами відповідача, що склад господарсько-правового правопорушення утворюється: 1) протиправною поведінкою суб`єкта господарювання; 2) наявністю негативних наслідків (у тому числі можливо і збитків); 3) причинно-наслідковим зв`язком між протиправною поведінкою правопорушника і негативними наслідками; 4) виною правопорушника.

У даному випадку по відношенню до відповідача недоведеною є перша кваліфікаційна ознака - факт вчинення відповідачем господарсько-правового правопорушення.

Відповідно, відсутні фактичні підстави для застосування до правовідносин учасників даного судового провадження правового регулювання статті 1166 Цивільного кодексу України, оскільки гіпотеза цієї правової норми передбачає наявність протиправної поведінки відповідальної особи. За відсутності або недоведеності факту протиправної поведінки - відсутні підстави для дослідження питань причинно-наслідкового зв`язку та вини цієї особи.

За твердженням позивача, яке підтверджується доданими до позовної заяви доказами, грошові кошти було перераховано на поточні рахунки трьох юридичних осіб: ТОВ «Протекпро» (ідентифікаційний код 42584910), ТОВ «Молікс» (ідентифікаційний код 42585096) та ТОВ «Гарвісмін» (ідентифікаційний код 42585028).

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань усі наведені позивачем товариства є зареєстрованими та не перебувають у стані припинення або банкрутства.

Єдиний державний реєстр судових рішень не містить жодної інформації про звернення позивача з відповідними віндикаційними позовами до цих юридичних осіб. Не містять такої інформації і матеріали даної справи, у тому числі і доказів направлення отримувачам спірних грошових коштів письмових вимог про їх повернення.

Натомість, позивачем обрано способом захисту свого права примусове стягнення грошових коштів відповідача.

Правовою підставою компенсації втрачених грошових коштів за рахунок відповідача позивачем визначено статтю 1073 Цивільного кодексу України: у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Суд має зазначити, що для застосування до даних правовідносин наведеної правової норми має бути доведеним факт безпідставності списання коштів з рахунку та (або) факт порушення розпорядження клієнта.

Відповідно до частини першої статті 1071 Цивільного кодексу України «Підстави списання грошових коштів з рахунка» банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Пунктом 1.30 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Судом встановлено, що 03.12.2018 відповідачем у встановлений договором спосіб було отримано платіжні доручення №91 - №100 електронної форми, які було оформлено відповідно до вимог законодавства та які містили усі формально необхідні реквізити для здійснення банківською установою відповідних платежів.

Таким чином, списання відповідачем грошових коштів з рахунку позивача було здійснено на відповідно визначеній Законом підставі, що унеможливлює твердження про безпідставність списання.

Грошові кошти було перераховано відповідачем за визначеними платіжними дорученнями реквізитами, що унеможливлює твердження про порушення банківською установою розпорядження клієнта.

Виходячи з наведеного, судом встановлено відсутність фактичних підстав для застосування до даних правовідносин правового регулювання статті 1073 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог статті 316 Господарського процесуального кодексу України місцевим господарським судом досліджено наведені у пунктах 5.9 та 5.10 Постанови Верховного Суду від 25.05.2021 у даній справі та встановлено наступне.

Відповідно до пункту 1.14 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронним платіжним засобом є платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Зокрема, відповідно до пункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» віднесено до електронних платіжних засобів платіжні картки - електронні платіжні засоби у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Пунктом 1.19-3 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до електронних платіжних засобів також віднесено і мобільні платіжні інструменти, які реалізовані в апаратно-програмному середовищі мобільного телефону або іншого бездротового пристрою користувача.

Відповідно до пункту 1.12 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» емісією електронних платіжних засобів є проведення операцій з випуску електронних платіжних засобів певної платіжної системи.

У даному випадку правовідносини сторін у справі не передбачали емісію (випуск) відповідачем платіжних карток або інших визначених законодавством видів електронних платіжних засобів для використання їх позивачем за допомогою платіжних пристроїв (банківський автомат, платіжний термінал, програмно-технічний комплекс самообслуговування тощо).

Правовідносини сторін обмежені умовами договору про розрахунково-касове обслуговування поточного рахунку юридичної особи, у тому числі за допомогою програмно-технічного комплексу дистанційного обслуговування рахунку, який не передбачає емісії електронних платіжних засобів.

Відповідно, до відносин сторін у справі не можуть застосовуватись норми пунктів 8, 9 розділу VI Положення №705, оскільки вони регулюють взаємовідносини емітента та користувача електронного платіжного засобу (пластикова картка, мобільний додаток тощо). У даному випадку відповідач не є емітентом, а позивач не є користувачем електронних платіжних засобів для використання їх за допомогою платіжних пристроїв. За таких обставин встановлення обставини наявності або відсутності вини відповідача у сприянні втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції є неможливим, оскільки ПІН-код (Personal Identification Number) не використовується у програмно технічних комплексах Банк-клієнт.

Натомість, з позовної заяви та доданих до неї документів прямо вбачається, що платіжні перекази було ініційовано з комп`ютера позивача з використанням його електронних підписів, у тому числі і при списанні грошових коштів у перш за все з поточного рахунку в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (не є учасником даного судового розгляду) та у подальшому - з відкритого у відповідача рахунку.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи позову в частині застосування до даних правовідносин правового регулювання пунктів 8, 9 розділу VI Положення №705.

Наявність вини посадових осіб позивача у можливому доступі сторонніх осіб до програмно-технічних засобів двох банківських установ, встановлених на комп`ютері бухгалтера позивача, не має істотного значення для вирішення даного спору по суті, оскільки має значення сам факт генерації платіжних документів електронної форми двох різних банківських установ на комп`ютері позивача.

Суд не може залишити поза увагою факт несанкціонованого списання грошових коштів з рахунку позивача в АТ «Райффайзен Банк Аваль», який передував подальшому списанню з рахунку позивача, відкритого у відповідача.

Судом відхилено посилання представника позивача на висновок експерта №4507/9414-9420 від 14.05.2020 як на доказ відсутності шкідливих програм на комп`ютері бухгалтера ОСОБА_1 та відсутність їх впливу на операційну систему, оскільки:

1) експерт жодним словом не підтверджує факт користування наданим йому для дослідження комп`ютером саме бухгалтером позивача;

2) у вступній частині висновку експертом чітко визначено, що ним отримано системний блок комп`ютера у незапечатаному пакеті після звернення від 19.02.2020 (через 1 рік і 3 місяці з досліджуваної судом події);

3) на сторінках 6 - 10 висновку експертом наведено щонайменше 27 уражених вірусним та іншими потенційно небезпечними програмами файлів;

4) відповідно до пункту 3 висновків, досліджуваний жорсткий диск комп`ютера містив програму, яка могла пересилати дані інтернет-банкінгу на сторонні електронні адреси;

5) пунктом 4 висновків експертом пояснена неможливість перевірки управління розрахунковими рахунками за відсутності у експерта пароля доступу;

6) експертом обмежено власні висновки лише наявною на носії на момент дослідження інформацією (через 1 рік і три місяці з моменту втрати грошових коштів).

Окремо судом враховано, що відповідно до наданих позивачем письмових пояснень бухгалтера ОСОБА_1, до її комп`ютера 04.12.2018 мала доступ (щонайменше) одна стороння особа, яка за текстом заяви була майстром, що встановив факт зараження вірусом.

Таким чином, висновки представника позивача про відсутність впливу на комп`ютер бухгалтера шкідливих програм прямо протирічить висновкам експертного дослідження та письмовим поясненням самого бухгалтера.

Судом також відхилено і доводи позивача в частині застосування до даних відносин правового регулювання Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», оскільки цей законодавчий акт застосовується до правовідносин щодо боротьби з легалізацією коштів, отриманих злочинним шляхом, та не застосовується до господарсько-правових відносин сторін цієї справи.

Встановивши відсутність в діях відповідача фактів порушення встановлених договором або Законом зобов`язань суд встановлює відсутність правових і фактичних підстав для покладення на нього обов`язку з відшкодування втрачених позивачем грошових коштів.

Відсутність юридичного обов`язку з відшкодування грошових коштів зумовлює неможливість стягнення пені.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У позові Приватного сільськогосподарського підприємства "Фацелія" до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в особі філії "Харківське головне регіональне управління" АТ КБ "Приватбанк" про стягнення 1 510 030,00 грн. - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 05.10.2021.

Суддя Т.Ю.Кирилюк