ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2021 Справа № 917/1233/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засіданні Отюговій О.І., розглянувши справу № 917/1233/21

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікон ЛТД" вул. Ушакова, 77, м. Херсон, 73000

до відповідача Фізичної особи-підприємця Логвиновського Олега Григоровича АДРЕСА_1

про стягнення 169 378,05 грн. заборгованості

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області 02.08.2021 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікон ЛТД" до відповідача Фізичної особи-підприємця Логвиновського Олега Григоровича про стягнення 169 378,05 грн. заборгованості.

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав повну оплату поставленого товару у визначений Договором №15 від 18.12.2018 року строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Ухвалою суду від 05.08.2021 року відкрито провадження за даним позовом, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167,184 ГПК України. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

28.08.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. с. 62-63), в якому відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту отримання товару відповідачем. У видаткових накладних від 08.02.2021 року №98 від 15.02.2021 року № 128, від 22.02.202 року № 191, від 01.03.2021 року № 9, від 05.03.2021 року №59, від 15.03.2021 року №189, від 22.03.2021 року №267 та від 29.03.2021 року №343 не зазначені посади та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій у них міститься лише підпис не відомої особи, яка начебто отримувала товар, проте вказані видаткові накладні не місять даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Також у вказаних видаткових накладних не міститься посилання на договір згідно до якого відбувалась поставка товару. Відповідно до п. 7.1 Договору №15 від 18.12.2018 року, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення його печатками і діє до 31 грудня 2020 року. До відзиву відповідачем додано оригінал укладеного між позивачем та відповідачем Договору №15 від 18.12.2018 року. В товарно-транспортних накладних, на які посилається позивач, як на доказ поставки товару, відсутній підпис особи, уповноваженої на прийняття товару.

Крім того, відповідачем у відзиві на позовну заяву просить суд стягнути з позивача на свою користь 3000,00 грн. витрат понесених на професійну правничу допомогу.

06.09.2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (арк. с. 79-81), в якій позивач не погоджується з позицією відповідача викладеною у відзиві на позов та вказує на те, що наданий відповідачем оригінал договору №15 від 18.12.2018 року є недостовірним доказом, оскільки в оригіналі договору (копія якого надана позивачем до позовної заяви) відсутній кінцевий строк його дії, що дає підстави вважати даний договір поставки є безстроковим. Цей факт, на думку позивача, також підтверджується первинними документами про здійснення господарських операцій вже після 31.12.2020 року, а також частковими оплатами відповідачем за накладними впродовж 2021 року.

Крім того, позивач у відповіді на відзив просив суд поновити строк на подачу доказів та залучити до матеріалів справи копії платіжних доручень №473 від 02.04.2021 року, №509 від 09.04.2021 року, №511 від 12.04.2021 року, №524 від 13.04.2021 року, №579 від 22.04.2021 року, №624 від 05.05.2021 року, №743 від 27.05.2021 року, №803 від 04.06.2021 року, №925 від 25.06.2021 року, №975 від 06.07.2021 року, №1068 від 22.07.2021 року, №1082 від 23.07.2021 року.

20.09.2021 року від відповідача до суду надійшли заперечення, в яких відповідач не погоджується з позицією позивача викладеною у відповіді на відзив та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Також відповідач просить суд не поновлювати позивачу строк для подачі доказів.

Ухвалою від 21.09.2021 року суд поновив позивачу пропущений процесуальний строк для подачі доказів, прийняв подані позивачем докази до розгляду та долучив їх до матеріалів справи. Витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікон ЛТД" для огляду судом - оригінал Договору №15 від 18.12.2018 року. Зобов`язав позивача надати суду витребуваний доказ у строк до 05.10.2021 року.

28.09.2021 року від позивача на виконання ухвали суду від 21.09.2021 року надійшла заяви, до якої додано оригінал Договору № 15 від 18.12.2018 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи (поштові повідомлення про вручення ухвал наявні у матеріалах справи). Крім того, ухвали суду у даній справі були своєчасно розміщені судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

18.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вікон ЛТД" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем Логвиновським Олегом Григоровичем (відповідач) укладено Договір №15 з протоколом розбіжностей до договору №15 від 18.12.20218 року.

Згідно п. 1.1 договору, постачальник (позивач) зобов`язався в порядку і на умовах, визначених договором, передати у власність покупця (відповідач) кондитерські вироби та інші продукти харчування (далі - "товар"), а покупець переймає на себе зобов`язання в порядку і на умовах, визначених договором, прийняти і сплатити товар.

Найменування, одиниці виміру і загальна кількість товару, предмета постачанню за договором, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) визначаються в накладних підписаних обома сторонами (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.6 договору приймання товару здійснюється сторонами на підставі накладних.

Згідно до п. 3.1 договору, ціна за одиницю товару, що поставляється за договором, визначається сторонами у накладній, підписаній обома сторонами.

Покупець зобов`язаний оплатити товар у безготівковій формі в національній валюті України - гривня, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 21 календарного дня з моменту відвантаження товару постачальником. Датою відвантаження товару вважається датою прийняття товару покупцем (п. 3.3 договору).

Пунктом 4.1 договору визначено, що уразі порушення зобов`язань, що виникають на підставі договору, сторона несе відповідальність, визначену договором та (або) чинним в Україні законодавством.

Відповідно до п. 4.6 договору, за прострочення оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення.

Згідно п. 4.8. договору, сплата стороною визначених договором та (або) чинним законодавством України штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) не звільняє її від обов`язку відшкодувати за вимогою іншої сторони збитків, завданих порушенням договору (реальні збитки та (або) упущену вигоду) у повному обсязі, а відшкодування збитків не звільняє її від обов`язку сплатити за вимогою іншої сторони штрафних санкцій у повному обсязі.

Відповідно до п. 4.9. договору, сплата стороною та (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням договору, не звільняє її від обов`язку виконати свої зобов`язання в натурі, якщо інше прямо не передбачено чинним законодавством України.

Відповідно до п. 7.1. договору (в редакції оригіналу договору наданого позивачем) договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення його печатками і діє до "__" ___________20__р. (строк дії договору не вказано).

Відповідно до редакції оригіналу договору наданого відповідачем пункт 7.1. договору викладений так: "договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення його печатками і діє до "31" грудня 2020 року.

Як вказує позивач, ним на виконання умов договору №15 від 18.12.2018 року в продовж 2021 року здійснювалось постачання відповідачу товару. На підтвердження цього позивач надає видаткові накладні №98 від 08.02.2021 року, №128 від 15.02.2021 року, №191 від 22.02.2021 року, №9 від 01.03.2021 року, №59 від 05.03.2021 року, №189 віл 15.03.2021 року, №267 від 22.03.2021 року, №343 від 29.03.2021 року (арк. с. 16, 18, 20, 22, 24, 26, 28, 30) та товарно-транспортні накладні №98 від 08.02.2021 року, №128 від 15.02.2021 року, №191 від 22.02.2021 року, №9 від 01.03.2021 року, №59 від 05.03.2021 року, №189 віл 15.03.2021 року, №267 від 22.03.2021 року, №343 від 29.03.2021 року (арк. с. 17, 19, 21, 23, 25, 27, 29, 31). Всього за даними накладними позивачем відповідачу було поставлено товару на загальну суму 174 607,52 грн. Зазначений товар був частково оплачений відповідачем.

23.06.2021 року позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію за вих. №27 від 17.06.2021 року про сплату заборгованості за договором №15 від 18.12.2018 року (арк. с. 40-43). Зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та реагування.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогою про стягнення з відповідача 169 378,05 грн. заборгованості за договором №15 від 18.12.2018 року, яка складається з: 156 020,08 грн. основного боргу, 7746,20 грн. пені, 4031,01 грн. інфляційних та 1 580,76 грн. 3% річних (розрахунок арк. с. 32-39).

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази: копію договору №15 від 18.12.2018 року та оригінал цього договору для огляду судом; копію протоколу розбіжностей до договору №15 від 18.12.2018 року; копію оборотно-сальдової відомості по взаємовідносинам з ФОП Логвиновський О. Г. за 01.01.2021-26.07.2021; копію акту звірення взаєморозрахунків за квітень 2021; копію акту звірення взаєморозрахунків за 01.01.2021-31.07.2021; копію накладної №98 від 08.02.2021; копію ТТН від 08.02.2021; копію накладної №128 від 15.02.2021; копію ТТН 15.02.2021; копію накладної №191 від 22.02.2021; копію ТТН 22.02.2021; копію накладної №9 від 01.03.2021; копію ТТН 01.03.2021; копію накладної №59 від 05.03.2021; копію ТТН 05.03.2021; копію накладної №189 від 15.03.2021; копію ТТН 15.03.2021; копію накладної №267 від 22.03.2021; копію ТТН 22.03.2021; копію накладної №343 від 29.03.2021; копію ТТН 29.03.2021; розрахунки штрафних санкцій; копію претензії вих. №27 від 17.06.2021 та докази її направлення відповідачу; копії платіжних доручень №473 від 02.04.2021 року, №509 від 09.04.2021 року, №511 від 12.04.2021 року, №524 від 13.04.2021 року, №579 від 22.04.2021 року, №624 від 05.05.2021 року, №743 від 27.05.2021 року, №803 від 04.06.2021 року, №925 від 25.06.2021 року, №975 від 06.07.2021 року, №1068 від 22.07.2021 року, №1082 від 23.07.2021 року.

На підтвердження обґрунтованості своїх заперечень відповідач надав оригінал договору №15 від 18.12.2018 року.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити в т.ч. зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Визначаючи предмет та підстави позову у даній справі, позивач посилався на порушення відповідачем умов договору №15 від 18.12.20218 року частині здійснення оплати за отриманий у позивача в 2021 році товар в рамках договору №15 від 18.12.20218 року.

Як встановлено судом, 18.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вікон ЛТД" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем Логвиновським Олегом Григоровичем (відповідач) укладено Договір №15 з протоколом розбіжностей до договору №15 від 18.12.20218 року, згідно якого постачальник (позивач) зобов`язався в порядку і на умовах, визначених договором, передати у власність покупця (відповідач) кондитерські вироби та інші продукти харчування (далі - "товар"), а покупець переймає на себе зобов`язання в порядку і на умовах, визначених договором, прийняти і сплатити товар (п. 1.1 договору).

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного договору, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Відповідно ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дослідивши надані суду оригінали договору №15 від 18.12.2018 року суд встановив, що дані оригінали відрізняються строком дії договору:

- відповідно до п. 7.1. договору ( в редакції оригіналу договору наданого позивачем) договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення його печатками і діє до "__" ___________20__р.

- відповідно до редакції оригіналу договору наданого відповідачем пункт 7.1. договору викладений так: "договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення його печатками і діє до "31" грудня 2020 року.

Отже, сторони не досягли згоди щодо строку дії договору.

Позивач у своїх запереченнях на відзив вказує на те, що наданий відповідачем оригінал договору №15 від 18.12.2018 року є недостовірним доказом, оскільки в оригіналі договору (копія якого надана позивачем до позовної заяви) відсутній кінцевий строк його дії, що, на думку позивача, дає підстави вважати даний договір поставки є безстроковим.

Однак імперативними приписами ч. 1 ст. 267 ГК України визначено, що договір поставки може бути укладений на один рік, на строк більше одного року (довгостроковий договір) або на інший строк,визначений угодою сторін. Якщо в договорі строк його дії не визначений, він вважається укладеним на один рік.

Отже, відповідно до приписів ст. 267 ГК України договір №15 від 18.12.2018 року, на який позивач посилається, як на підставу своїх позовних вимог у даній справі, припинив свою дію ще 18.12.2019 року, оскільки строк його дії в договорі фактично не визначено.

Надані позивачем первинні бухгалтерські документи у підтвердження поставки позивачем відповідачу товару у 2021 році (видаткові накладні, товарно- транспортні накладні) та платіжні доручення про часткову оплату відповідачем отриманого від позивача товару у 2021 року не місять жодних посилань на Договір №15 від 28.12.20218 року.

Таким чином, позивачем належними доказами не доведено, що заборгованість в сумі 156 020,08 грн. з поставки позивачем відповідачу товару згідно видаткових накладних №98 від 08.02.2021 року, №128 від 15.02.2021 року, №191 від 22.02.2021 року, №9 від 01.03.2021 року, №59 від 05.03.2021 року, №189 віл 15.03.2021 року, №267 від 22.03.2021 року, №343 від 29.03.2021 року (арк. с. 16, 18, 20, 22, 24, 26, 28, 30) та товарно-транспортних накладних №98 від 08.02.2021 року, №128 від 15.02.2021 року, №191 від 22.02.2021 року, №9 від 01.03.2021 року, №59 від 05.03.2021 року, №189 віл 15.03.2021 року, №267 від 22.03.2021 року, №343 від 29.03.2021 року (арк. с. 17, 19, 21, 23, 25, 27, 29, 31) виникла в рамках договору №15 від 28.12.2018 року.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Наведене не позбавляє позивача права звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості після наведення ним інших належних підстав позову.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Крім того, відповідачем заявлено до стягнення понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження факту понесення відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу відповідач надав: договір про надання правничої допомоги №08072020 від 08.07.2020 року укладений між позивачем (клієнтом) та адвокатом Єгоровим С.А.; Додаткову угоду №4 від 08.07.2021 року до договору про надання правничої допомоги №08072020 від 08.07.2020 року; Додаткову угоду №5 від 10.08.2021 року до договору про надання правничої допомоги №08072020 від 08.07.2020 року; розрахунок витрат професійної правничої допомоги від 10.08.2021 року; акт про приймання-передачу наданих послуг до договору допомоги №08072020 від 08.07.2020 року від 11.08.2021 року; рахунок-фактура №11 від 11.08.2021 року; платіжне доручення №1169 від 11.08.2021 року про сплату 3000,00 грн.; ордер серія ВІ №1054901 від 11.08.2021 року; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовні вимог, то витрати на правову допомогу на підставі ст. 129 ГПК України підлягають відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача в сумі 3000,00 грн.

Керуючись статтями 129, 232-233,237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Відмовити в задоволенні позовних вимог.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікон ЛТД" (вул. Ушакова, 77, м. Херсон, 73000, ідентифікаційний код 23132170) на користь Фізичної особи-підприємця Логвиновського Олега Григоровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 3000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 04.10.2021 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.257 ГПК України).

Суддя О.М. Тимощенко