РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021Справа № 910/9842/21
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "КОНСТАНТА ХОЛДИНГ"

про стягнення 139 106,16 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "КОНСТАНТА ХОЛДИНГ" про стягнення 139 106,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 07/09/2020 від 07.09.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9842/21, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

08.07.2021 до суду від позивача надійшла заява про подання доказів судових витрат після рішення.

09.07.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання про витребування документів, у якому останній просив:

1) витребувати у позивача копію позовної заяви та доданих до неї документів та зобов`язати позивача надіслати їх на адресу відповідача;

2) продовжити відповідачу строк подання відзиву на позовну заяву ТОВ "Трау Нутришин Україна" про стягнення 139106,06 грн. на 15 днів з дня отримання відповідачем від позивача копії позовної заяви та доданих до неї документів.

16.07.2021 до суду позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, а саме, у якій заявлено до стягнення основний борг у розмірі 63 852,00 грн, пеню у розмірі 12 057,97 грн, 3% річних у розмірі 2807,99 грн, інфляційні у розмірі 10 375,86 грн, та клопотання про долучення додаткового доказу.

23.07.2021 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів та клопотання про долучення доказів витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у задоволенні клопотання відповідача про витребування у позивача копії позовної заяви та доданих до неї документів та зобов`язання позивача надіслати їх на адресу відповідача відмовлено; клопотання відповідача про продовження відповідачу строку подання відзиву на позовну заяву ТОВ "Трау Нутришин Україна" про стягнення 139106,06 грн. на 15 днів з дня отримання відповідачем від позивача копії позовної заяви та доданих до неї документів задоволено; продовжено відповідачу процесуальний строк на подання відзиву на позов до 20.07.2021; прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог у справі № 910/9842/21.

03.08.2021 через відділ діловодства суду позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу з 63 852,00 грн до 23 852,00 грн разом із викладеним у ній клопотанням про поновлення строку на подання цієї заяви у зв`язку з частковим погашенням основної суми боргу відповідача, та відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА" пропущений процесуальний строк на подання заяви про зменшення розміру позовних вимог, прийнято до розгляду Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА" про зменшення розміру позовних вимог у справі № 910/9842/21.

19.08.2021 до суду від відповідача надійшли пояснення на заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог з вимогою про поновлення строку на подання додаткових доказів погашення заборгованості.

На підставі ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд ухвалив задовольнити вказане клопотання відповідача про поновлення строку на подання додаткових доказів погашення заборгованості.

10.09.2021 до суду від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині позовних вимог по основній сумі боргу у зв`язку з погашенням її відповідачем у повному обсязі з вимогою про поновлення строку на подання цієї заяви.

На підставі ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд ухвалив задовольнити вказане клопотання позивача про поновлення строку на подання заяви про закриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/9842/21 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримана представниками позивача та відповідача, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "КОНСТАНТА ХОЛДИНГ" (Покупець) укладено договір поставки № 07/09/202 0(надалі також - Договір), згідно з п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити й передати у власність Покупця кормові добавки, аміновітан бленд для птиці БР, аміновітан суміш П, іменовані надалі - Товар, а Покупець прийняти й оплатити поставлений Товар у порядку та на умовах, визначених Даним Договором.

Згідно з п. 1.2 Договору, найменування, асортимент, вартість за одиницю, кількість, якість, умови поставки, строк оплати товару Покупцем обумовлюється у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору та товарно-супровідних документах на кожну окрему партію Товару.

Відповідно до п. 3.1 Договору поставка Товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах DDP склад Покупця за адресою: Житомирська обл.. Житомирський р-н, с. Піски, вул. Польова, буд. 3, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОМТЕРС-2010 чи інших умовах, визначених в Специфікаціях. Дата та умови поставки, найменування та кількість кожної окремої партії Товару визначаються в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно з п. 3.2 Договору, у момент поставки на кожну партію товару Постачальник зобов`язаний надати Покупцеві наступні документи: товарно-транспортну накладну, видаткову накладну, завірену копію сертифікату якості заводу виробника, рахунок.

Право власності на Товар і ризик випадкової загибелі Товару переходить від Постачальника до Покупця в момент фактичної передачі Товару, що підтверджується підписанням Покупцем видаткової накладної. (п. 3.7 Договору)

За приписами пунктів 4.1, 4.2 Договору, ціна по кожному найменуванню і на кожну партію Товару вказується у Специфікаціях до даного Договору та в накладних на кожну партію Товару. Зміна ціни Товару допускається за узгодженням Сторонами. На оплачений Товар зміна ціни не допускається.

Оплата за товар проводиться Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на

розрахунковий рахунок Постачальника протягом 14 банківських днів з моменту поставки Товару, якщо інше не передбачено у Специфікації до даного Договору.

У п. 6.2 Договору сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати за поставлений Товар Покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення оплати. У випадку безпідставної відмови від прийняття Товару Покупець сплачує Постачальнику суму коштів у розмірі витрат Постачальника на транспортування відповідної партії Товару.

Даний договір набирає сили з моменту його підписання уповноваженими на те особами й діє до 31 грудня 2020 р. Після підписання даного договору всі попередні переговори вважаються недійсними. (п. 9.1 Договору)

На виконання умов Договору позивач у період з жовтня по грудень 2020 року поставив та передав у власність відповідачу товар на загальну суму 891 802,20 грн, що підтверджується видатковими накладними № 202013766 від 23.10.2020 на суму 225 048,00 грн, № 202014211 від 03.11.2020 на суму 224 244,00 грн, № 202014592 від 13.11.2020 на суму 50 166,00 грн, № 202014593 від 13.11.2020 на суму 148 492,80 грн, № 202015430 від 04.12.2020 на суму 51 882,20 грн, № 202015431 від 04.12.2020 на суму 191 970,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у позовній заяві, позивач зазначає, що відповідач не розрахувався за поставлений товар у повному обсязі, а тому у останнього утворилась заборгованість за Договором у розмірі 113 852,00 грн. В ході розгляду справи, у зв`язку з частковим погашенням заборгованості відповідачем, позивачем зменшено розмір позовних вимог та наразі заявлено до стягнення з відповідача борг у розмірі 23 852,00 грн, а також пеню у розмірі 12 057,97 грн, 3% річних у розмірі 2807,99 грн, інфляційні у розмірі 10 375,86 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх передчасний характер та неправильне визначення позивачем строків оплати.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору у період з жовтня по грудень 2020 року поставив та передав у власність відповідачу товар на загальну суму 891 802,20 грн, що підтверджується видатковими накладними № 202013766 від 23.10.2020 на суму 225 048,00 грн, № 202014211 від 03.11.2020 на суму 224 244,00 грн, № 202014592 від 13.11.2020 на суму 50 166,00 грн, № 202014593 від 13.11.2020 на суму 148 492,80 грн, № 202015430 від 04.12.2020 на суму 51 882,20 грн, № 202015431 від 04.12.2020 на суму 191 970,00 грн, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Також на підтвердження позовних вимог позивачем подано товарно-транспортні та податкові накладні з доказами їх реєстрації в ЄРПН за відповідний період.

У зв`язку з тим, що оплату переданого товару відповідач здійснив частково на суму 867 950,80 грн у період з червня по серпень 2021 року, позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 03.08.2021, просив стягнути з відповідача борг у розмірі 23 852,00 грн.

При цьому, за доводами відповідача, цей позов заявлено передчасно, оскільки позивачем не доведено строку початку прострочення та відповідно документально не підтверджено настання строку оплати, адже при поставці товару ним не було передано відповідачу усього обсягу документів, передбачених п. 3.2 Договору, зокрема, сертифікату якості заводу виробника та рахунку, що в свою чергу, відповідно до п. 6.5 Договору, є підставою для затримання оплати.

Згідно з п. 3.2 Договору, у момент поставки на кожну партію товару Постачальник зобов`язаний надати Покупцеві наступні документи: товарно-транспортну накладну, видаткову накладну, завірену копію сертифікату якості заводу виробника, рахунок. У випадку не надання якісного посвідчення або сертифікату якості заводу-виробника, Постачальник зобов`язаний компенсувати Покупцю понесені витрати на отримання

сертифікату якості чи якісного посвідчення у відповідному органі/установі. У цьому випадку Постачальник зобов`язується перерахувати на рахунок Покупця компенсацію протягом 3-х (трьох) банківських днів з моменту отримання рахунку, або шляхом зменшення вартості Товару на вартість послуг з отримання сертифікату якості чи якісного посвідчення у відповідному органі/установі за кожну партію Товару не підтверджену сертифікатом якості.

Прийманням Товару Покупець підтверджує отримання документів згідно даного пункту.

За приписами п. 4.1 Договору, оплата за товар проводиться Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 14 банківських днів з моменту поставки Товару, якщо інше не передбачено у Специфікації до даного Договору.

У п. 6.5 Договору визначено, що у випадку, якщо Постачальник не передав документи, зазначені у п. 3.2. даного Договору, або у випадку надання неправильно оформлених документів відповідно до законодавства України, Покупець має притримати оплату до моменту отримання документів.

Розглянувши описані заперечення відповідача, суд їх розглянув та відхилив, оскільки вони спростовуються прийняттям відповідачем поставленого товару без заперечень та зауважень, що, згідно з п. 3.2 Договору, є доказом отримання і документів, майже повною його оплатою та відсутністю будь-яких зауважень до позивача щодо супровідної документації.

При цьому, суд вважає слушними доводи відповідача щодо неправильного визначення позивачем строків оплати.

Так, як вказано вище, у п. 4.1 Договору сторони погодили, оплата за товар проводиться Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 14 банківських днів з моменту поставки Товару, якщо інше не передбачено у Специфікації до даного Договору.

Суд звертає увагу, що Специфікації до вказаного Договору сторонами підписано не було. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що, визначаючи строки оплати товару за Договором, в тому числі і під час нарахування пені, 3% річних та інфляційних, позивач виходить із умов оплати, вказаних у видаткових накладних.

Однак, із указаною позицію позивача суд не погоджується, оскільки видаткові накладні є первинними документами, що підтверджують господарську операцію, в розмінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не можуть вважатися домовленістю сторін про зміну строку виконання зобов`язань, встановленого у Договорі, в розмінні положень ГК України та ЦК України.

Враховуючи наведене, при визначенні строків оплати товару за кожною поставкою суд керується погодженим сторонами п. 4.1 Договору строком тривалістю 14 банківських днів з моменту поставки товару, а тому доходить висновку, що за видатковими накладними № 202014592 від 13.11.2020 та № 202014593 від 13.11.2020 встановлений строк оплати товару закінчився 03.12.2020, а за видатковими накладними № 202015430 від 04.12.2020 та № 202015431 від 04.12.2020 - 24.12.2020.

Отже, враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що строк виконання зобов`язань з оплати товару за Договором настав.

Водночас, як встановлено судом з пояснень позивача, наразі відповідачем було сплачено позивачу заборгованість за Договором у повному обсязі.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

За таких обставин суд дійшов висновку про закриття провадження у справі № 910/9842/21 в частині стягнення основного боргу в розмірі 23 852,00 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами в цій частині.

Крім того, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 2 807,99 грн та інфляційні у розмірі 10 375,86 грн.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Перевіривши розрахунок 3% річних за загальний період прострочення відповідача з 18.11.2020 по 16.06.2021, з урахуванням наведених раніше висновків суду щодо визначення строку оплати, суд зазначає, що позивачем неправильно визначено початок періоду прострочення позивача, у зв`язку з чим безпідставно здійснено нарахування 3% річних за прострочення оплати по накладним № 202014592 від 13.11.2020, № 202014593 від 13.11.2020 та завищено розмір 3% річних під час їх нарахування за прострочення оплати по накладним № 202015430 від 04.12.2020, № 202015431 від 04.12.2020.

Отже, за розрахунком суду, здійсненим в межах заявлених вимог, позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню на суму 2557,43 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних, суд зазначає про його обґрунтованість на суму 10 593,56 грн, однак необхідність задоволення у заявленому позивачем обсязі на суму 10 375,86 грн, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 12 057,97 грн за загальний період прострочення з 18.11.2020 по 16.06.2021.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 6.2 Договору сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати за поставлений Товар Покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення оплати.

Перевіривши розрахунок пені за загальний період прострочення відповідача з 18.11.2020 по 16.06.2021, з урахуванням наведених раніше висновків суду щодо визначення строку оплати, суд зазначає, що позивачем неправильно визначено початок періоду прострочення позивача, у зв`язку з чим безпідставно здійснено нарахування пені за прострочення оплати по накладним № 202014592 від 13.11.2020, № 202014593 від 13.11.2020 та завищено розмір пені під час її нарахування за прострочення оплати по накладним № 202015430 від 04.12.2020, № 202015431 від 04.12.2020.

Отже, за розрахунком суду, здійсненим в межах заявлених вимог, позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню на суму 11 051,16 грн.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ураховуючи встановлені обставини, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в частині закриття провадження - на відповідача у зв`язку з тим, що спір виник внаслідок його неправильних дій.

Разом з цим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 22 875,00 грн.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 цього Кодексу зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Як вбачається зі змісту поданої заяви, позивачем заявлено до стягнення відповідача у справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 875,00 грн, з яких 10 875,00 грн - адвокатські послуги (гонорар за договором) та 12 000,00 грн - додатковий гонорар.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу та їх розподілу позивачем подано до суду договір про надання правової допомоги від 03.01.2018 № 1/2018, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА" та адвокатом Адвокатським об`єднанням «Євстігнєєв, Сидоренко і партнери», додаток № 30 від 14.06.2021 до цього договору, рахунок-фактуру № 0096/21 від 14.07.2021 на суму 13 145,00 грн, акт приймання-передачі правової допомоги (послуг) від 14.07.2021, платіжне доручення № 3402 від 22.07.2021 на суму 13 145,00 грн, ордер серії АА № 1114015 від 17.06.2021, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 000012 від 10.04.2017.

У п. 1 додатку № 30 від 14.06.2021 до договору про надання правової допомоги від 03.01.2018 № 1/2018 сторони погодили, що Об`єднання бере на себе зобов`язання від імені та в інтересах Замовника здійснити комплекс дій щодо звернення до господарського суду міста Києва із позовною заявою щодо стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КОНСТАНТАХОЛДИНГ» () (далі - «Боржник») за договором поставки № 07/09/2020 від 07.09.2020 р. основної суми боргу, пені, суми інфляційного збільшення, відсотків річних. Об`єднанням також забезпечується судове представництво Замовника в господарському суді міста Києва, відповідному апеляційному суді, Верховному суді. Об`єднанням здійснюються дії щодо отримання додаткових доказів, якщо це буде визнано необхідним Об`єднанням. Перелік процесуальних прав, якими наділяються адвокати Об`єднання визначається Договором.

Відповідно до п. 2 вказаного додатку гонорар Об`єднання за надання правової допомоги згідно п. 1 даного додатку становить: А). 1500 гривень за одну годину надання правової допомоги адвокатом Об`єднання або залученим на договірних засадах Об`єднанням адвоката; В). 2000 гривень за забезпечення адвокатом Об`єднання або залученим на договірних засадах Об`єднанням адвоката судового представництва замовника у господарському суді Київської області або у відповідному апеляційному суді чи у Касаційному господарському суді або Верховному Суді.

У п. 5 додатку № 30 від 14.06.2021 до договору про надання правової допомоги від 03.01.2018 № 1/2018 сторони погодили, що замовник сплачує об`єднанню додатковий гонорар у розмірі 12 000,00 грн у випадку досягнення мети представництва: ухвалення судового рішення, яким задоволено позовні вимоги виходячи із предмету цього додатку. У випадку часткового задоволення позовних вимог додатковий гонорар сплачується пропорційно до задоволених позовних вимог. Додатковий гонорар сплачується протягом десяти днів з дня набрання відповідним рішенням законної сили.

Відповідач в свою чергу у відзиві заперечив щодо орієнтовного розрахунку витрат на правову допомогу в сумі 51 000,00 грн у зв`язку з їх неспівмірністю та недоведеністю.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis рішення ЄСПЛ у справі «East/West» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West., заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

З огляду на викладене, а також на суму професійної правничої допомоги без «гонорару успіху», суд вважає, що в частині стягнення "гонорару успіху" у розмірі 12 000,00 грн такі витрати не відповідають критерію розумності, оскільки не мають характеру необхідних, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування з огляду на обставини даної справи матиме надмірний характер.

В своїй решті заявлений до стягнення позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності цих витрат.

Враховуючи викладене вище, а також заперечення відповідача проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку про необхідність покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10 875,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/9842/21 в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 23 852,00 грн.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "КОНСТАНТА ХОЛДИНГ" (01001, м. Київ, пров. Тараса Шевченка, буд. 13, кв. 44, ідентифікаційний код 43533211) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА" (22445, Вінницька обл., Калинівський р-н., с. Корделівка, вул. Київська, буд. 1, ідентифікаційний код 37018799) пеню у розмірі 11 051,16 грн, 3% річних у розмірі 2557,43 грн, інфляційні у розмірі 10 375,86 грн, судовий збір у розмірі 2211,86 грн та витрати на професійну правничу допомогу розмірі 10 875,00 грн.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 13.09.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко