РІШЕННЯ

30 вересня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/365/21

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

при секретарі судового засідання Саловській О.А.

розглянув справу

за позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" (45725, вул. Привокзальна, 17, с. Звиняче, Горохівський район, Волинська область)

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-Комерційна Фірма "БМ ЛТД" (46002, Тернопільська область, провулок Галицький, будинок 3 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро ЛВ Лімітед" (вул. С. Стрільців, 43, с. Забужжя, Кам`янка - Бузький район, Львівська область, 80400).

про відшкодування вартості втраченого вантажу.

За участю від:

позивача не з`явився

відповідача не з`явився

третьої особи - не з`явився

Суть справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-Комерційна Фірма "БМ ЛТД" про стягнення 25112,07 грн вартості втраченого вантажу.

Ухвалою суду від 07.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/365/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 30.06.2021.

Ухвалою суду від 30.06.2021 судом залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Агро ЛВ Лімітед.

Строк підготовчого провадження у справі №921/365/21 продовжувався ухвалою від 30.06.2021.

Ухвалою суду від 02.09.2021 закрито підготовче провадження по справі №921/265/21 та призначено її до судового розгляду по суті в судовому засіданні 23.09.2021, в якому оголошувалась перерва до 30.09.2021.

В судове засідання 30.09.2021 представник позивача не з`явився.

В обґрунтування позовних вимог Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" у позовній заяві №4 від 31.05.2021 (вх. №417 від 03.06.2021), поясненнях б/н від 18.06.2021 (вх.№5346 від 24.06.2021), відповіді на відзив б/н від 23.07.2021 (вх. №6169 від 27.07.2021) зазначено про втрату відповідачем/перевізником частини вантажу (пшениці) вартістю 25112,07 грн, під час перевезення останнім товару на підставі договору - заявки №16/12/2020-17 від 16.12.2020, придбаного позивачем у третьої особи.

Внаслідок цього позивачу завдано збитків на вказану суму.

Дана обставина підтверджена актом №1/171220 від 17.12.2020, який є додатком до товарно-транспортної накладної №54-20002938 від 16.12.2020. З посиланням на ст.ст. 22, 611, 909, 924 ЦК України, ст. ст. 224, 225, 314 ГК України та умови Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні №363 від 14.10.1997, позивач просив суд задоволити позов.

29.09.2021 від позивача на електронну адресу суду надійшов виступ в судових дебатах від 29.09.2021 (вх. №8037), скріплений електронним підписом. У ньому позивач просив суд задоволити позов.

Представник відповідача в судове засідання 30.09.2021 не з`явився.

У відзиві б/н від 16.06.2021 (вх. №5133 від 17.06.2021), запереченнях б/н від 13.08.2021 (вх. №6769 від 18.08.2021) відповідачем заперечено проти позову. В обґрунтування цьому ним зазначено, що протягом грудня 2020 року відповідачем надано позивачу послуги з перевезення вантажів вартістю 22536,60 грн, у тому числі перевезення зерна згідно з договором-заявкою 16/12/2020-17 від 16.12.2020 на підставі товарно-транспортної накладної №54-20002938 від 16.12.2020 та акту надання послуг №20-1224 від 16.12.2020 вартістю 2403 грн.

Акт надання послуг підписаний позивачем як замовником, рахунок про сплату вказаних вище коштів направлений позивачу в порядку, встановленому ч.3 ст.47 Закону України «Про автомобільний транспорт», пунктом 14.4 розділу 14 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні №363 від 14.10.1997.

При прийнятті вантажу жодних претензій щодо нестачі зерна не пред`являлось, акт № 1/171220 від 17.12.2020 не складався, про що свідчить відсутність записів про нестачу на звороті товарно-транспортної накладної №54-20002938 від 16.12.2020, підписаної замовником /позивачем без будь-яких застережень. Поданий до матеріалів справи оригінал ТТН не містить записів «Акт №1/171220 від 17.12.20 р. про недостачу вантажу», «б:30240 т:14220 н: 16020».

Рішенням Господарського суду Волинської області від 13.05.2021 у справі №903/246/21, яке набрало законної сили та на примусове виконання якого видано наказ) стягнуто з ТОВ «АГРО ФОНД» на користь ТОВ виробничо-комерційної фірми «БМ ЛТД» борг, що виник внаслідок неналежного виконання договорів-заявок за грудень 2020 року в сумі 22536,60 грн, у тому числі і 2403 грн за перевезення зерна згідно з договором-заявкою 16/12/2020-17 від 16.12.2020.

При складанні акту від 17.12.2020 не дотримані вимоги розділу 13 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні. Даний акт не є належним та достовірним доказом. Тому, позивачем не доведено факт втрати та нестачі прийнятого відповідачем до перевезення вантажу, що виключає відповідальність останнього.

29.09.2021 від представника відповідача на адресу суду надійшла заява б/н від 28.09.2021 (вх. №8013), в якій він просив суд проводити розгляд справи 30.09.2021 без його участі, через зайнятість в іншому судовому процесі. В якості додатку до заяви представником відповідача подано письмову промову у судових дебатах, в якій він просив суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа явку повноважного представника в судове засідання 30.09.2021 не забезпечила.

У поясненнях №2021/05-08/1-1 від 05.08.2021 (вх. №6466 від 09.08.2021) ТОВ "Агро ЛВ Лімітед" зазначено, що на виконання укладеного 16.01.2020 ним (як постачальником) з позивачем (як покупцем) договору поставки №20/171/0002 та специфікації №14 від 07.12.2020 до договору, 16.12.2020 третьою особою за місцем поставки продукції по вул. Незалежності, буд. № 1Ж/1, м. Хоростків, Густинський район, Тернопільська область (ТОВ «Мрія насіннєвий завод») завантажено на автомобіль MAN номерний знак НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 (водій ОСОБА_1 , перевізник ТОВ "Виробничо-Комерційна Фірма "БМ ЛТД") пшеницю у кількості 19,460 т.

Навантаження транспортного засобу здійснено у відповідності до видаткової накладної №4793 від 16.12.2020, а також здійснено фактичне зважування як тари, так і вантажу, відомості про що внесено до товаросупровідних документів. У ТТН №54-20002938 від 16.12.2020 містяться дані щодо кількості/ маси вантажу, а також дані та підпис відповідальних осіб, які здали та відповідно прийняли товар. Відповідальною особою водієм ОСОБА_1 прийнято від продавця продукцію за кількістю (19,460 т.) без зауважень, про вказує його підпис у вказаній ТТН. Таким чином, третьою особою/постачальником, виконано свої зобов`язання за договором поставки №20/171/0002 від 16.01.2020. Покупець за договором поставки ТОВ "Агро Фонд" не пред`являв претензій щодо невиконання постачальником обов`язку передачі визначеного умовами договору та специфікації товару по кількості.

Судом враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66,69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро ЛВ Лімітед" (постачальником) - третьою особою у справі та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" (покупцем) - позивачем 16.01.2020 укладено договір поставки №20/171/0002, згідно п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця продукцію, а покупець прийняти та своєчасно здійснити оплату такої.

Згідно п. 1.2, п. 1.3 договору предметом договору є продукція, найменування якої зазначається в додатках, що укладаються сторонами на окрему партію продукції та становлять невід`ємну частину даного договору. Кількість, асортимент, ціна, строк, умови та місце поставки продукції узгоджується в додатках.

Покупець зобов`язується надати під завантаження технічно справний та придатний для перевезення продукції транспортний засіб впродовж строку поставки, визначеного цим договором. Приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється покупцем в момент її отримання від постачальника в місці поставки. Кількість продукції приймається як кінцева згідно даних видаткової накладної (п. 5.1, п. 5.2, п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору, він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2020.

07.12.2020 між сторонами підписано специфікацію №14 до договору поставки №20/171/0002 від 16.01.2020, згідно з якої постачальник здійснює поставку продукції пшениці, кількістю 350 т (+/-20%), 6083,35 грн за тонну, загальною вартістю 2129172,50 грн, без ПДВ.

У п. 3 специфікації №14 від 07.12.2020 місцем поставки продукції зазначено: ТОВ «Мрія насіннєвий завод», вул. Незалежності, буд. №1Ж/1, м. Хоростків, Гусятинський район, Тернопільська область.

08.12.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро ЛВ Лімітед" виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" до оплати рахунок №725 на суму 2129172,50 грн, за пшеницю в кількості 350 т.

Разом з цим, 16.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" (замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-Комерційна Фірма "БМ ЛТД" (перевізником) - відповідачем у справі підписано договір - заявку №16/12/2020-17 на здійснення 16.12.2020 перевезення вантажу кукурудзи, маршрутом: м. Хоростків, Гусятинський район, Тернопільська область (адреса завантаження) с. Пониковиця, Бродівський район, Львівська область (адреса розвантаження), автомобілем MAN НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 , водійське посвідчення НОМЕР_3 , вартістю 2403 грн з ПДВ.

У адресованому представнику ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» Калівошці Р.Б. листі №16/12/20-13 від 16.12.2020, ТОВ «Агро Фонд» висловлено прохання завантажити 16.12.2020 пшеницю з ТОВ «Мрія насіннєвий завод» згідно договору поставки №20/171/0002 від 16.01.2020 та специфікації №14 від 07.12.2020 на автомобіль MAN НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 , водійське посвідчення НОМЕР_3 (перевізник ТОВ "Виробничо-Комерційна Фірма "БМ ЛТД").

ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» (постачальником) поставлено ТОВ «Агро Фонд» (покупцю) пшеницю в кількості 19,46 т, вартістю 118381,99 грн без ПДВ (142058,39 грн з ПДВ) зі складу ТОВ «Мрія насіннєвий завод» на підставі видаткової накладної №4793 від 16.12.2020, скріпленої електронними підписами постачальника та покупця, без жодних зауважень щодо кількості та якості проданого товару.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" у письмових поясненнях б/н від 18.06.2021 (вх. №5346 від 24.06.2021) зазначено, що у договорі заявці №16/12/2020-17 від 16.12.2020 помилково зазначено назву товару кукурудза, замість пшениці, перевезення якої фактично проводилось. Цю обставину визнав і відповідач у справі.

При здійсненні перевезення пшениці вагою 19,46 т вантажовідправником видавалась перевізнику товарно-транспортна накладна №54-20002938 від 16.12.2020, із зазначеною у ній масою брутто 33,300 т.

Стверджуючи про нестачу вантажу під час перевезення, позивачем до позову додано копію складеного 17.12.2020 акта №1/171220, у якому вказано про виявлену недостачу вантажу в кількості 3,44 т під час його приймання. У акті зафіксовано, що при зважуванні автотранспорту на вагах замовника маса брутто становила 30,24 т, тари 14,220 т, нетто 16,020 т.

У акті зазначено, що його складено у присутності представника ТОВ «Агро Фонд» (замовника) Мигаль І.Б., ТОВ "Виробничо-Комерційна Фірма "БМ ЛТД" (перевізника), в особі водія Ничай В.Я. (посв. ТЕІ 033337). У зв`язку з відмовою водія перевізника від підписання акту, такий підписано незацікавленою особою ФОП Медієвським А.В.

Також акт №1/171220 від 17.12.2020 містить відмітку про те, що він додається до ТТН №54-20002938 від 16.12.2020.

Долучена позивачем до позову копія його примірника ТТН №54-20002938 від 16.12.2020 містить відмітки: «перепустка автомобіля з товаром 16.12.2020»; «акт про недостачу вантажу №1/171220 від 17.12.2020». У графі «прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)» поряд з печаткою та підписом представника ТОВ «Агро Фонд» містяться відмітки: б:30240; т:14220; н:16020.

На запитання суду представник позивача в засіданні 23.09.2021 не зміг пояснити причин того, що транспортний засіб відповідача із товаром прибув у місце призначення 16.12.2020, а акт про нестачу складався на наступний день (17.12.2020).

Водночас, долучений відповідачем до матеріалів справи оригінал його примірника ТТН №54-20002938 від 16.12.2020 не містить відміток про складення акту про недостачу вантажу або викладених належним чином зауважень щодо його ваги. Копію ТТН такого ж змісту долучено до справи і третьою особою.

Відповідно до письмових та усних пояснень третьої особи (вантажовідправника), позивач не звертався до нього з приводу відсутності частини товару чи необхідності участі його представника у складенні акта про його нестачу.

16.12.2020 між ТОВ "Агро Фонд" (замовником) та ТОВ "Виробничо-Комерційна Фірма "БМ ЛТД" (перевізником) оформлено акт №20-1224 наданих послуг по договору №16/12/2020-17 від 16.12.2020 за транспортні послуги по маршруту м. Хоростків (Тернопільська обл) с. Пониковиця (Львівська обл), вартістю 2403 грн. Його зміст підтверджує відсутність у замовника претензій до перевізника щодо об`єму, якості та строків виконаних робіт з перевезення вантажу.

08.05.2021 позивачем направлено на адресу відповідача претензію №12 від 07.05.2021, в якій запропоновано останньому відшкодувати вартість втраченого вантажу.

Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та реагування.

Також судом з`ясовано, що у провадженні Господарського суду Волинської області перебувала справа №903/246/21 за позовом ТОВ "Виробничо-Комерційна Фірма "БМ ЛТД" до ТОВ "Агро Фонд" про стягнення 22536,60 грн заборгованості за послуги, надані на підставі договорів-заявок перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 13.05.2021 у справі №903/246/21: задоволено позов ТОВ "Виробничо-Комерційна Фірма "БМ ЛТД"; стягнуто з ТОВ "Агро Фонд" 22536,60 грн заборгованості та 2270 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. Разом 24806,60 грн.

Рішення Господарського суду Волинської області від 13.05.2021 у справі №903/246/21 набрало законної сили 07.06.2021.

У рішенні суду від 13.05.2021 по справі №903/246/21 встановлені обставини належного виконання ТОВ "Виробничо-Комерційна Фірма "БМ ЛТД", зокрема умов договору-заявки №16/12/2020-17 від 16.12.2020 з перевезення вантажу згідно зазначеного у ньому маршруту, підтвердженого копією товарно-транспортної накладної №54-20002938 від 16.12.2020 та актом наданих послуг №20-1224 від 16.12.2020, а також невиконання зі сторони ТОВ "Агро Фонд" обов`язку щодо оплати вартості отриманих ним послуг з перевезення.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 13.05.2021 у справі №903/246/21 також встановлено, що заборгованість ТОВ "Агро Фонд" перед ТОВ "Виробничо-Комерційна Фірма "БМ ЛТД" за послуги з перевезення вартістю 22536,60 грн, також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період 01.12.2020-01.03.2021, підписаного представниками обох сторін.

Представником відповідача у справі №921/365/21 до відзиву на позов долучено копію вищевказаного акту звірки взаєморозрахунків за період 01.12.2020-01.03.2021, оформленого між ТОВ "Агро Фонд" та ТОВ "Виробничо-Комерційна Фірма "БМ ЛТД". З його змісту вбачається, що послуги з перевезення загальною вартістю 22536,60 грн включали зокрема, 2403 грн вартості перевезення по акту №20-1224 від 16.12.2020.

В процесі розгляду справи №903/246/21 вантажоодержувачем не подавалось відзиву на позов перевізника та у інший спосіб не заперечувалось належне виконання ним своїх зобов`язань.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення та наказу суду у справі №903/246/21 Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-Комерційна Фірма "БМ ЛТД" кошти за транспортні послуги в сумі 24806 грн згідно платіжного доручення №26955 від 17.06.2021.

З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Статтями 15,16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За змістом ч.2 ст. 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення (ч.1 ст. 908 ЦК України).

Статтею 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 4 ст. 909 ЦК України).

Аналогічні приписи містить Господарський кодекс України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 306 ГК України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання, зокрема, автомобільними дорогами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

У частинах 1, 2 статті 307 ГК України вказано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, підставою для такої відповідальності, як відшкодування збитків є порушення зобов`язання.

Як вже зазначалось спір у справі №921/365/21 стосується стягнення 25112,07 грн вартості втраченого вантажу, перевезення якого відповідачем здійснювалось в межах території України, на підставі укладеного з позивачем договору-заявки №16/12/2020-17 від 16.12.2020.

Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 затверджено «Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» (надалі - Правила), які визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників.

Відповідно до п. 1 Правил договір про перевезення вантажів - це двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1 Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

У п. 1 Правил визначено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

У п. 11.1 Правил також зазначено, що товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом (п. 11.3 Правил).

16.12.2020 вантажовідправником - ТОВ «Мрія насіннєвий завод» (власник ТОВ «Агро ЛВ Лімітед») видано перевізнику - ТОВ "Виробничо-Комерційна Фірма "БМ ЛТД" (водію ОСОБА_1 , автомобіль НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 ) три примірники ТТН №54-20002938 на перевезення 19,46 т пшениці, придбаної ТОВ «Агро Фонд» по договору поставки №20/171/0002 від 16.01.2020 та специфікації №14 від 07.12.2020. Маса брутто навантаження складала 33,300 т.

На це вказують підписи відповідальної особи вантажовідправника у графі «здав» та водія у графі «прийняв» у ТТН №54-20002938 від 16.12.2020.

Перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною (п. 13.1 Правил).

У п. 13.2, п. 13.4 Правил зазначено, що здача вантажів вантажоодержувачу у пункті призначення по масі і кількості місць провадиться у порядку і способом, за якими вантажі були прийняті від вантажовідправника (зважуванням на вагах, обмірюванням, підрахунком місць та ін.). У пунктах призначення вантажоодержувач має право при прийманні вантажів перевірити їх масу.

16.12.2020 ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» (постачальником) поставлено/передано ТОВ «Агро Фонд» (покупцю) пшеницю в кількості 19,46 т. згідно видаткової накладної №4793 від 16.12.2020, скріпленої електронними підписами постачальника та покупця, без жодних зауважень щодо кількості переданого товару.

Пункт 11.4 Правил зазначає, що після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.

Подані позивачем, третьою особою копії ТТН №54-20002938 від 16.12.2020, а також поданий відповідачем її оригінал, у графі «здав водій» містять проставлені підписи водія ОСОБА_1 .

З вищенаведеного вбачається, що 16.12.2020 відповідачем передано позивачу товар кількістю 19,46 т, відповідно до видаткової накладної № 4793 від 16.12.2020 та ТТН №54-20002938 від 16.12.2020.

Про відсутність у позивача зауважень щодо наданих відповідачем послуг з перевезення вказує акт №20-1224 від 16.12.2020 наданих транспортних послуг та встановлені рішенням Господарського суду Волинської області від 13.05.2021 у справі №903/246/21 обставини належного виконання перевізником таких послуг.

Наступного дня 17.12.2020 позивачем складно акт №1/171220, в якому ним вказано про недостачу вантажу в кількості 3,44 т.

З його змісту слідує, що водій ОСОБА_1 відмовився від підпису складеного 17.12.2020 акту, яким фіксувалась нестача вантажу, переданого перевізником (водієм) у власність покупця за день до цього 16.12.2020.

Відповідно до п. 15.1 Правил у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом, що може бути складений у паперовій або електронній формі, за формою, що наведена в додатку 4.

У п. 15.2 Правил зазначено, що перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини: а) невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній; б) порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнері; в) простій автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу; г) інші обставини (пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін.

Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними (п. 15.3 Правил).

Відповідно до п. 15.4 Правил жодна із сторін не має права відмовитись від підписання акта. У разі незгоди зі змістом акта кожна із сторін має право викласти в ньому свою думку в рядку "Особливі відмітки" і засвідчити її підписом.

При відмові від складання акта або від внесення записів у товарно-транспортну накладну у випадках недостачі, псування або ушкодження вантажу акт складається за участю представника незацікавленої сторони (п. 15.5 Правил).

Згідно п. 15.6 Правил для засвідчення складання акта на вільному місці зворотного боку товарно-транспортної накладної зазначається дата складання і про що складений акт (наприклад: "Про недостачу місць", "Про порушення пломби" та ін.).

Судом встановлено, що наявний в матеріалах справи оригінал ТТН №54-20002938 від 16.12.2020 (один із трьох примірників ТТН, виданих перевізнику вантажовідправником) не містить відмітки про складання акту про недостачу/втрату вантажу.

Про відсутність у ТТН факту фіксації нестачі вантажу, шляхом поставлення відмітки про складання акту, вказує також копія ТТН, долучена третьою особою до матеріалів справи.

А також його пояснення про відсутність зі сторони вантажоодержувача претензій щодо маси товару чи звернень про необхідність участі його представника для оформлення акту про нестачу.

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 924 ЦК України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Господарський кодекс України збитками визначає витрати, зроблені управненою стороною, втрату або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (стаття 224 ГК України).

Відповідно до статті 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові задані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Про покладення тягаря доказування обставин заподіяння збитків саме на позивача йдеться і у правових висновках Верховного Суду, зокрема у постанові від 21.02.2020 у справі №907/746/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У ч. 3 ст. 2 ГПК України зазначено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України.

У ч.1, ч.2 ст. 73 ГПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно ч.1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.3 ст. 74 ГПК України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ч.1 ст. 78 ГПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Враховуючи наявний у позивача обов`язок доведення обставин заподіяння збитків, ним у конкретній справі, не підтверджено належним чином факту нестачі товару.

Наявний у відповідача примірник (оригінал) ТТН №54-20002938 від 16.12.2020 та копія поданої третьою особою такої ТТН не містять записів про складання акту нестачі вантажу.

З урахуванням вимог п. 15.1, п. 15.6 Правил, суд не може оцінювати акт про нестачу товару (складений позивачем до того ж на наступний після прийняття товару день) як належний, допустимий та беззаперечний доказ неякісного виконання відповідачем своїх обов`язків перевізника.

На противагу цьому відповідачем подано докази прийняття позивачем наданих йому послуг з перевезення без жодних зауважень та оплати їх вартості після складання акта про нестачу.

З огляду на викладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини втрати вантажу, а відтак і розміру заподіяних відповідачем збитків під час перевезення, що виключає підставу для понесення останнім матеріальної відповідальності.

З огляду на викладене, в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з недоведеністю як завдання збитків, так і розміру таких збитків.

В порядку ст. ст. 123, 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 12-13, 20, 73-80, 86, 91, 123, 129, 233, 236-240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки встановлені ст. ст. 256-257 ГПК України.

Повне рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Суддя І.П. Шумський