РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.10.2021Справа № 910/12247/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянув у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 46-46А)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5)

про стягнення 54 420,77 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕМТРАНС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 54 420,77 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем було прийнято у січні-лютому 2021 та здійснено перевезення порожніх вагонів власності (оренди) позивача, проте відповідачем було допущено прострочення доставки вантажу. Внаслідок чого у позивача виникло право нарахувати до стягнення з відповідача штраф за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 54 420,77 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/12247/21 та постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

28.08.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував проти позову з тих підстав, що вагони по спірних накладних є вагонами неробочого парку і не призначені для вантажних операцій (навантаження), а відтак, вагони з технічною непридатністю до навантаження не підпадають під термін «вантаж на своїх осях». Таким чином, умови статті 116 Статуту залізниць України не застосовуються на порожні власні технічно-несправні вагони. Також у відзиві відповідач зазначає, що позивачем було неправильно визначено терміни доставки та не враховано затримки на шляху прямування.

01.09.2021 до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що всі вагони у позовній заяві відповідають визначенню «власні вантажні вагони». В залізничних накладних не містяться відмітки про причини затримки вантажу, які б давали право залізниці збільшувати термін доставки вантажу та тривалість затримки. Позивач також зауважує, що надані відповідачем акти загальної форми ГУ-23 не можуть бути визнані належними та допустимими доказами у даній справі, оскільки останні не дають змоги достеменно визначити номера залізничних накладних та вагонів, опис обставин, що викликали складання акта.

21.09.2021 до господарського суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач повторно наголошує, що порожні власні вагони, які слідують у ремонт - є вагонами неробочого парку і до них не може бути застосований термін «вантаж». Крім того, по розрахунку позивача у фактичний термін доставки ним враховано або дату відправлення або дату прибуття, що протирічить нормам чинного законодавства.

01.10.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшла відповідь на заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначає, що розрахунок штрафу за несвоєчасну доставку вантажу є вірним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

У січні - лютому 2021 року Акціонерним товариством "Українська залізниця" було прийнято та здійснено перевезення вантажних вагонів власності (оренди) ТОВ "ЛЕМТРАНС" за залізничними накладними: №№53187084, 53146429, 45069283, 45069291, 40553935, 47758065, 47974902, 32176372, 47586276, 47586268, 47529904, 47586284, 32098766, 40216392, 40352858, 40352858, 40352858, 40352858, 42940536, 42940536, 429405, 40470759, 40491763, 47468905, 47615414, 47468913, 47523675,47523683, 47523691, 47523709, 47467485, 47645585, 47658745, 47786892, 47420880, 47760442, 47760434, 47990940, 45008166, 53200663, 53098232, 47734868, 47652672, 47940291, 47949482, 47949599, 42931550, 47589114, 47560305, 47529110, 47589072, 47617915, 47617915, 47660279, 47655758, 47617915, 47645692, 47760681, 47660303, 47617915, 47700059, 47791066, 47794078, 47760723, 47889688, 47855036, 47889670, 47855200, 47889662, 47988829, 47967237, 53139093, 52808680, 52857430, 52990082, 53003380, 53122529, 53096152, 53128161, 53134144, 53134615, 40535494, 40662280, 47452370, 47452297, 47559950, 45071255, 47564471, 40115834, 47474010, 47662754, 47728530, 47494554, 47700133, 47728506, 47816137, 47816186, 47816178, 52813409, 52841087, 52999430, 52988656, 47534474, 47588223, 47758388, 34981720, 40644536, 40644569, 40728347, 47453964, 47373071, 47433016, 47307038, 47633540, 47675863, 47699137, 47827852, 47522925, 47760319, 47881602, 47817143.

Відповідно до вищевказаних залізничних накладних станцією призначення є станція Кам`янське Придніпровської залізниці (код станції 455806), одержувачем вагонів та вантажу зазначено - ТОВ "ЛЕМТРАНС".

Позивач звертаючись з позовом до суду зазначає, що відповідач прострочив доставку вантажу за вищевказаними залізничними накладними, у зв`язку з чим просить суд стягнути з останнього 54 420,77 грн штрафу на підставі статті 116 Статуту залізниць України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 ЦК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

В силу приписів статті 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до частини 1 статті 919 ЦК України, перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (частина 1 статті 313 ГК України).

Статтею 920 ЦК України обумовлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною 5 статті 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Як передбачено частиною 1 статті 307 ГК України, пунктом 22 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (надалі - Статут) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до статті 5 Статуту залізниць України, на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує:

а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила);

б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів;

в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів);

г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту передбачено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Частинами 1, 2, 5 статті 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Відповідно до статті 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 644 (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ___число ___місяць" (пункт 2.1. Правил).

Згідно з пунктом 2.4. наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

У разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача. Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (пункт 2.9. Правил).

Відповідно до пункту 2.10. Правил, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно зі статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт", у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до статті 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Відповідно до Інформаційного листа ВГСУ України №01-06/420/2012 від 04.04.2012, нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Згідно пункту 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

З матеріалів справи вбачається, що в період з січня по лютий 2021 року відповідачем було здійснено перевезення вантажу позивача, а саме вагонів, що належать ТОВ "ЛЕМТРАНС" на праві власності (оренди), про що свідчить відмітка в графі 20 «найменування вантажу» залізничних накладних.

Як підтверджується календарним штемпелем на залізничних накладних, доданих до позовної заяви, вантаж відповідачем доставлено з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, зокрема, з матеріалів справи вбачається, що за переліченими залізничними накладними відбулося прострочення на дві та більше доби.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за прострочення доставки вантажу за залізничними накладними лише у розмірі 38 481,64 грн, оскільки інша частина штрафу, зокрема, на суму 11946,79 грн була розрахована позивачем помилково, внаслідок невірно визначеного терміну доставки за залізничними накладними: №45008166, №45069283, №45069291, №45071255, №47433016, №47453964, №47615414, №47645585, №47700133, №47758065, №47760319, №47760681, №47791066, №53599866, №53504189, №62316708, №54779558, №59437681 та №61950671.

Також позивачем було неправомірно нараховано штраф на суму 3 584,61 грн за залізничними накладними №№32098766, №40115834, 40216392 та 40535494, щодо яких останнім було неправильно визначено терміни доставки з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 п. 2.9. Правил зазначено, що у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін:

виконання митних та інших адміністративних правил;

тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці;

необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин;

вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника;

інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.

Частиною 2 п. 2.9. Правил встановлено, що про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Наведена норма вказує на те, що термін доставки вантажу збільшується, в тому числі, у випадку, якщо тимчасова перерва в перевезенні трапилася не з вини залізниці та у випадку інших затримок, які трапилися з вини відправника чи одержувача, про що має бути зазначено у накладній.

Так, судом встановлено, що у вищевказаних залізничних накладних в графі 49 було здійснено відмітку про збільшення терміну доставки з посиланням на відповідні Акти загальної форми ГУ-23 №3978 від 11.02.2021, №3409 від 06.02.2021, №3089 від 03.02.2021, №1211 від 19.02.2021 та №5155 від 20.02.2021, копії яких долучені до матеріалів справи та в яких вказується обставини, що спричинили перерву в перевезенні вантажу не з вини залізниці.

Суд також не вбачає підстав для задоволення штрафу, який був нарахований позивачем у розмірі 407,73 грн на підставі залізничної накладної №47881602 від 13.02.2021, оскільки з вищевказаної залізничної накладної неможливо встановити факт прострочення відповідачем терміну доставки вантажу та перевірити доводи позивача щодо того, що дата прибуття вагону на станцію призначення є саме 19.02.2021.

При дослідженні вищевказаної накладної судом було встановлено, що графа 51 «календарний штемпель прибуття вантажу» та графа 52 «календарний штемпель видачі вантажу» не містять жодних даних, які підтверджували факт доставки відповідачем вантажу з простроченням, отже, дана залізнична накладна не приймається судом як належний та допустимий доказ в розумінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Поряд з наведеним, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача з посиланням на те, що вагони позивача з технічною непридатністю до навантаження не підпадають під термін «вантаж на своїх осях», а тому відсутні підстави щодо застосування ст. 116 Статуту залізниць України, з огляду на таке.

Як встановлено судом, відповідачем було прийнято та здійснення перевезення порожніх вагонів власності (оренди) позивача за залізничними накладними та перевезення люків з чорних металів та кришки люка.

Суд зазначає, що порожні приватні (власні) вантажні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою перевізної плати, мають статус «вантажу», які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному у накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України.

Судом прийнято до уваги, що з наявних у матеріалах справи залізничних накладних, зокрема, у графів 20, вбачається, що надані до перевезення вагони є порожніми, перебувають у власності позивача та перевозяться на своїх осях, отже, твердження відповідача в цій частині є безпідставними.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" та стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 38 481,64 грн штрафу за несвоєчасну доставку вантажу.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 46-46а, ідентифікаційний код 30600592) штраф за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 38 481 грн 64 коп. . та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 605 грн 15 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.10.2021

Суддя Л. Г. Пукшин