ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" вересня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/991/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання Потребенко О.М.

розгляднувши справу № 916/991/21 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Державного підприємства Дослідне Господарство Комунар Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення /, адреса 68544, Одеська обл., Болградський р., с. Весела Долина, вул. Світла, 49/

до відповідачів: 1. Головного управління Держгеокадастру в Одеській області /ЄДРПОУ 3976571, адреса 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83/

2. Бородінської селищної ради Болградського району Одеської області /, адреса 68540, Одеська обл., Болградський р., смт. Бородіне, вул. Миру, 132/

про визнання дій неправомірними, скасування наказів, зобов`язання вчинити дії

за участю представників:

від позивача: Грицюта О.П. в порядку самопредставництва державного підприємства; Волков О.В. (керівник), паспорт № КМ990804 від 04.12.15;

від відповідача1: не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі;

від відповідача2: Кюссе І.Г. в порядку самопредставництва органу місцевого самоврядування

ВСТАНОВИВ:

12.04.2021 року Державне підприємство «Дослідне Господарство «Комунар» Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення звернулося (ДП "ДГ «Комунар») до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 1025/21/ до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якій просило:

- визнати дії відповідача та третьої особи неправомірними;

- скасувати частково наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 05.12.2020 року № 33- ОТГ «Про передачу земельної ділянки з державної власності в комунальну власність»;

- скасувати наказ від 30.12.2020 року № 15-192556/13.20СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»;

- зобов`язати відповідача у наказі від 05.12.2020 року № 33- ОТГ «Про передачу земельної ділянки з державної власності в комунальну власність» внести зміни та п. 1 резолютивної частини наказу викласти у наступній редакції: «Передати Бородінській селищній раді Тарутинського району Одеської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 5439,3488 га, які розташовані на території Болградського (Тарутинського) району Одеської області» (далі по тексту);

- зобов`язати третю особу Бородінську селищну раду Тарутинського району Одеської області припинити будь-які вилучення земельних ділянок з користування позивача;

- стягнути судовий збір.

У позовній заяві позивач вказував у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Бородінську селищну раду Тарутинського району Одеської області.

Ухвалою суду від 19.04.2021 року залишено без руху позовну Державного підприємства «Дослідне Господарство «Комунар» Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення вх. № 1025/21 від 12.04.2021 року та зобов`язано позивача надати суду у десятиденний строк з дня отримання ухвали суду, заяву про усунення недоліків, встановлених при поданні позовної заяви.

28.04.2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків /вх. № 11185/21/, в якій позивачем також уточнено позовні вимоги, заявлено їх до відповідачів - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (відповідач1) та Бородинської селищної ради Болградського району Одеської області (відповідач2), а саме позивач просив суд:

- визнати неправомірними та такими, що суперечать чинному законодавству дії відповідачів щодо вилучення із постійного користування позивача земельних ділянок загальною площею 5131 га;

- скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 05.12.2020 року № 33-ОТГ Про передачу земельної ділянки з державної власності в комунальну власність Бородінській селищній раді Болградського району Одеської області;

- скасувати наказ від 30.12.2020 року № 15-192556/13.20СГ Про відмову у наданні Державному підприємству Дослідне Господарство Комунар Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення дозволу на розроблення документації із землеустрою;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування;

- зобов`язати відповідача Бородінську селищну раду Болградського району Одеської області припинити будь-які вилучення земельних ділянок з користування позивача;

- стягнути судовий збір.

Ухвалою суду від 29.04.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/991/21; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 26.05.2021 р. о 14:30 год.

05.05.2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про повернення судового збору /вх. № 12294/21/, сплаченого квитанцією № ПН286 від 06.04.2021 року на суму 2 270,00 грн.

Ухвалою суду від 17.05.2021 року відмовлено у задоволенні заяви позивача Державного підприємства Дослідне Господарство Комунар Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення про повернення судового збору /вх. № 12294/21 від 05.05.2021 року/ у справі № 916/991/21.

26.05.2021 року на адресу суду надійшла заява відповідача1 про відкладення судового зсідання на іншу дату /вх. № 14252/21/.

У судовому засіданні 26.05.2021 року судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 11.06.2021 року на 12:00 год.

07.06.2021 року на адресу суду надійшли заперечення Бородінської селищної ради Болградського району Одеської області на позовну заяву /вх. № 15378/21/, в яких відповідач2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на відсутність у позивача рішення органів виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельних ділянок у користування саме ДП ДГ «Комунар». Відповідач вважає, що посилання на інформаційну довідку відділу Держгеокадастру в Тарутинському районі не є підставою для отримання права користування земельними ділянками. Відповідач2 вказує, що зарахування спірних земельних ділянок за результатами інвентаризації до земель державної або комунальної власності, які не надані у власність або користування, є законним. Відповідач наголошує, що у позивача відсутні законні права на використання спірних земельних ділянок.

11.06.2021 року на адресу суду надійшов відзив /вх. № 15858/21/, в якому відповідач1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що станом на теперішній час за ДП «ДГ «Комунар» СГІ НЦНС» не зареєстровані державні акти, договори оренди та право власності або користування на земельні ділянки на території Болградського району Одеської області, колишнього Тарутинського району Одеської області. Відповідач вказує, що позивачем не здійснено передбачених законом заходів, направлених на отримання правовстановлюючих документів, тобто відносно позивача компетентним органом не приймалося рішення щодо відведення земельних ділянок в користування.

Відповідач1 вказує, що позивач не довів обставини наявності у нього права згідно зі ст.ст. 125, 126 ЗК України користування спірною земельною ділянкою. На думку відповідача1, оскільки позивач не виступає ані власником земельної ділянки, ані належним землекористувачем, останній не може вимагати усунення будь-яких порушень на землю, так як прав на користування спірною земельною ділянкою у позивача не виникало. За аналогічних же підстав, відповідач1 вважає безпідставною вимогу позивача про скасування наказу № 33-ОТГ від 05.12.2020 року. Також відповідач підкреслює, що скасування спірного наказу не призведе до відновлення державної форми власності на спірні земельні ділянки.

Відповідач вказує, що з моменту передачі земельних ділянок державної власності у комунальну власність відповідач1 не виступає розпорядником спірних земельних ділянок.

У судовому засіданні 11.06.2021 року судом оголошено перерву на 08.07.2021 року на 11:00 год.

02.07.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача1 /вх. № 17833/12/, в якій позивач наголошує, що підприємство входить до складу Національної академії аграрних наук та є її структурним підрозділом. Позивач вказує, що протягом 6 років підприємство намагалося отримати законним шляхом правовстановлюючі документи

Ухвалою суду від 08.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 916/991/21 до судового розгляду по суті; судове засідання по суті призначено на 15.07.2021 р. о 11:30 год.

У судовому засіданні 15.07.2021 року судом оголошено протокольну ухвалу про розгляд справи протягом розумного строку та оголошено перерву на 02.09.2021 року на 11:30 год.

30.08.2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача /вх. № 22700/21/, в яких позивач наголошує, що відповідачі не мають жодного права вилучати землі, які постійно використовуються позивачем. Позивач також звертає увагу, що згідно довідки відділу Держгеокадастру у Тарутинському районі в постійному користуванні позивача обліковуються землі загальною площею 5131,5 га.

У судовому засіданні 02.09.2021 року судом оголошено протокольну ухвалу про поновлення позивачу строку на подання доказів та залучено до матеріалів справи докази; також судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання по суті на 22.09.2021 року на 11:30 год.

22.09.2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення відповідача2 /вх. № 15067/21/, в яких відповідач2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог про скасування наказу ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 05.12.2020 року № 13-ОТГ та заборону відповідачу вилучати земельні ділянки з користування ДП ДГ "Комунар".

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Представник відповідача2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, 05.12.2020 року ГУ Держгеокадастру в Одеській області видало наказ № 33-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», згідно якого передано Бородінській селищній раді Тарутинського району Одеської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 10570,8488 га, які розташовані на території Болградського (Тарутинського) району Одеської області згідно з актом приймання-передачі.

28.07.2020 року за вих. № 35 позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування для науково-дослідних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва орієнтованої площі 5131,5 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області.

Крім того, судом встановлено, що позивач також клопотаннями від 21.04.2016 року за вих. № 49, від 27.09.2016 року за вих. № 96, від 03.01.2017 року за вих. № 2, від 27.02.2017 року за вих. № 35, від 01.11.2017 року за вих. № 53, від 14.12.2017 року за вих. № 70, від 13.03.2018 року, від 23.05.2019 року, від 13.01.2020 року вих. № 39 звертався до ГУ Держгеокадастру в Одеській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування для науково-дослідних цілей орієнтованої площі 5131,5 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області

На вказані клопотання позивача ГУ Держгеокадастру в Одеській області надавало відповідні відповіді від 07.05.2013 року, 26.05.2016 року, від 03.11.2016 року, від 03.02.2017 року, 22.03.2017 року, 05.12.2017 року, 12.01.2018 року, 12.04.2018 року, 14.06.2019 року.

30.12.2020 року ГУ Держгеокадастру в Одеській області видало наказ № 15-19256/13-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» з підстав: бажана до відведення земельна ділянка передана у Бородінську об`єднану територіальну громаду Одеської області.

19.03.2021 року Бородінська селищна рада Тарутинського району Одеської області направила позивачу лист вих. № 114, в якому повідомила, що в комунальну власність ради передано 2960,0 га земель сільськогосподарського призначення, які використовувалися ДП «ДГ «Комунар» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказані земельні ділянки станом на 18.03.2021 року є землями запасу комунальної власності, які не надано у власність або користування, а тому відповідно до вимог ЗК України використання земельних ділянок без рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, наявності правовстановлюючих документів та їх державної реєстрації категорично заборонено. Черговий раз попереджено про припинення проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на вказаних ділянках.

Разом із тим, на виконання річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру на 2020 рік, затвердженого наказом Держгеокадастру від 12.11.2019 № 285, Головним управління Держгеокадастру в Одеській області, видано наказ від 24.12.2019 № 490 «Про здійснення планового заходу державного нагляду (контролю)».

На виконання вищевказаного наказу, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Арцизькому, Саратському, Тарутинському районах Полюком Максимом Петровичем, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Березівському, Миколаївському, Лиманському районах Черненком Денисом Андрійовичем та державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель в Арцизькому, Саратському, Тарутинському районах, в.о. начальника відділу контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель в Арцизькому, Саратському, Тарутинському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Чебаном Костянтином Ігоровичем проведено перевірку за додержанням суб`єктом господарювання ДП «ДГ «Комунар» СГІ НЦНС», розташованого за адресою: 68544, Одеська область, Тарутинський район, село Весела Долина, вулиця Світла, будинок 49, вимог законодавства у сфері використання та охорони земель.

За результатами проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог у сфері використання та охорони земель державними інспекторами складено Акт від 11.01.2020 № 490/0003АП/02/01/-20.

Перевіркою встановлено, що ДП «ДГ «Комунар» СГІ НЦНС» використовує земельні ділянки площею 5131,5 га без належним чином оформлених правовстановлюючих документів, що є порушенням статей 125, 126 Земельно кодексу України.

Державним інспектором Полюком Максимом Петровичем, керівнику ДП «ДГ «Комунар» СГІ НЦНС» Волкову Олександру Васильовичу внесено припис від 14.01.2020 № 490/003Пр/03/01/-20, в якому зазначено вжити заходи щодо усунення порушень земельного законодавства у 30-ти денний термін з дня отримання припису, а також зазначено про необхідність повідомити Управління з контролю за використанням та охороною земель управління Держгеокадастру в Одеській області про виконання цього припису.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 00729528 зареєстровано Державне підприємство Дослідне Господарство Комунар Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення. Засновником юридичної особи позивача є Селекційно-генетичний інститут - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення, .

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 00494628 засновником Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення є Національна академія аграрних наук України .

Згідно п. 1.1. Статуту Державного підприємства Дослідне Господарство Комунар Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення, затвердженого 16.05.2018 року Президентом Національної академії аграрних наук України, підприємство засноване на основі державної власності, перебуває у віданні Національної академії наук України, як органу управління державним майном.

Відповідно до п. 1.4 Статуту, згідно наказу № 131 від 20 травня 1962 року Одеський державній сільськогосподарській дослідної станції Укрнасіндослідтрест радгосп «Комунар» підпорядковується Одеській ДСГДС.

Згідно наказу № 02 від 08 січня 2003 року УААН «Про перетворення Одеської ДСГДС в Одеський інститут АПВ УААН» ДП «ДГ «Комунар» підпорядковується Одеському Інституту агропромислового виробництва УААН.

Згідно наказу № 159 від 11 липня 2011 року «Про Одеський ІАПВ НААН» ДП«ДГ «Комунар» вступає у склад до Інституту сільського господарства Причорномор`я НААН».

Згідно наказу № 185 від 18 жовтня 2016 року «Про реорганізацію Інституту сільського господарства Причорномор`я НААН шляхом перетворення в Одеську державну сільськогосподарську дослідну станцію НААН» затверджено найменування Державне підприємство» Дослідне господарство «Комунар» Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України».

Діюче найменування визначено згідно Постанови № 6/2 від 21.03.2018 «Про зміну підпорядкування Державного підприємства «Дослідне господарство «Комунар» Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН підпорядковано Селекційно-генетичному інституту - Національному центру насіннєзнавства та сортовивчення та затвердити найменування Державне підприємство «Дослідне господарство «Комунар» Селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» та Наказом НААН від 27.04.2018 № 147 «Про зміну підпорядкування Державного підприємства «Дослідне господарство «Комунар» Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії агарних наук України».

Підприємство є правонаступником в частині землі, майна, майнових і немайнових прав і зобов`язань Державного підприємства «Дослідне господарство «Комунар» Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України».

Відповідно до п. 2 Постанови Президії Верховної Ради УРСР "Про статус Української академії аграрних наук" від 29.07.91 № 1370-XII за Українською академією аграрних наук закріплено землю, всі основні фонди та інше державне майно, що знаходяться в розпорядженні її установ, порядок володіння та використання цих земельних ділянок визначається виключно Президією Академії.

Постановою президії Національної академії аграрних наук України від 26.02.2014 (протокол №2) "Про затвердження Порядку розгляду Національною академією аграрних наук України земельних питань" затверджено Порядок розгляду Національною академією аграрних наук України земельних питань; визначено, що постанова Президії від 21 грудня 2011 року (Протокол № 23) Про затвердження Порядку надання документів для розгляду питань вилучення земель (припинення права постійного користування на землю) в установах, підприємствах та організаціях, що перебувають у відання НААН вважати такою, що втратила чинність; постанова Президії від 21 грудня 2011 року (Протокол № 23) "Про затвердження Положення про комісію з розгляду майнових та земельних питань Президії Національної академії аграрних наук України" діє в частині, що не суперечить цій постанові.

Відповідно до розділу 1 Порядку розгляду Національною академією аграрних наук України земельних питань, затвердженого постановою президії НААН від 26.02.2014 (протокол №2), земельні ділянки, які надані у постійне користування Національній академії аграрних наук України та організаціям, що віднесені до її відання, перебувають у державній власності. Порядок володіння, користування та розпорядження земельними ділянками визначається виключно президією в межах визначених повноважень. Президія приймає рішення із земельних питань в межах, визначених законодавством повноважень, в тому числі: надає згоду на вилучення земельних ділянок, надає згоду на встановлення права земельного сервітуту, приймає рішення (надає згоду) на вчинення інших дій, які стосуються земельних відносин, в межах наданих їй повноважень

Відповідно до статуту Національної академії аграрних наук України, затвердженого 07.04.2016 загальними зборами НААН, зареєстрованого Міністерством юстиції України 27.07.2016 та міститься у загальному доступі, Національна академія аграрних наук України - це самоврядна наукова організація, заснована на державній власності, що є державною організацією, створеною як неприбуткова державна бюджетна установа. НААН є правонаступницею Української академії аграрних наук, яка заснована постановою Ради Міністрів УРСР від 22 вересня 1990 року. Майновий комплекс НААН складається з усіх матеріальних та нематеріальних активів, які перебувають на балансі НААН і наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у її віданні, закріплені державою за НААН в безстрокове користування або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів, одержаних в результаті фінансово-господарської діяльності, чи набуті іншим шляхом, не забороненим законом. Використання державного майна, переданого Національній академії аграрних наук України, здійснюється з урахуванням норм Закону України "Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу" та чинного законодавства. НААН, здійснюючи повноваження з управління об`єктами майнового комплексу, забезпечує реалізацію прав держави як власника таких об`єктів, ефективно їх використовує та розпоряджається у межах, визначених законодавством. НААН відповідно до законодавства та цього Статуту користується основними фондами, переданими їй державою у безстрокове безоплатне користування без права зміни форми власності, а також обіговими коштами та земельними ділянками, що надаються їй у постійне користування або в оренду відповідно до земельного законодавства. Відчуження нерухомого майна наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у віданні НААН, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Вилучення земельних ділянок наукових установ, організації підприємств НААН та припинення права постійного користування ними може здійснюватися лише за згодою Президії НААН, відповідно до Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення та припинення права постійного користування земельними ділянками наукових установ, підприємств та організацій НААН, що віднесені до особливо цінних земель, допускається лише для розміщення на них об`єктів, що визначені Земельним кодексом України та в порядку, встановленому законодавством.

Як на підставу перебування спірних земельних ділянок у позивача на праві постійного користування судом досліджено:

- Історичну довідку радгоспу "Комунар" Тарутинського району, Одеської області від липня 1967 року, в якій зазначено, що радгосп «Комунар» було організовано 18 жовтня 1944 року на підставі наказу за № 78 від 18 жовтня 1944 року по Ізмаїльському тресту радгоспів. Головний напрямок радгоспу «Комунар» було тваринництво. На підставі наказу Міністерства с/г УССР та наказу № 167 від 01 лютого 1959 року, радгосп «Комунар» був підпорядкований Одеському обласному управління сільського господарства, та був укрупнений за рахунок ІУ та У бригади. З цього року головна спеціалізація радгоспу «Комунар» це вирощування елітного насіння с/господарських культур. 01 квітня 1966 року згідно наказу за № 258 Міністерства с/г УССР Радгосп «Комунар» було реорганізовано та розукрупнено, та передано йому в постійне користування земельна ділянка загальною площею 6251 га;

- Лист державного архіву Одеської області вих. № 1450/06-21 від 26.08.021 року, в якому зазначено, що у фонді Одеського обласного управління сільського господарства виконавчого комітету Одеської обласної ради депутатів трудящих та фонду Одеського спеціалізованого тресту овочево-молочних радгоспів за 1966 рік відсутній наказ Міністерства сільського господарства УРСР № 258 від 01.04.1966 року про розукрупнення радгоспу «Комунар».;

- Звіт про розподіл земель за угіддями та землекористувачами Тарутинського району станом на 01 листопада 1959, 1960, 1966 років у частині землекористування радгоспом «Комунар». Так згідно зі звітом про розподіл земель по угіддям на 1 листопада 1959 року радгосп «Комунар» постійно користувався земельною ділянкою загальною площею 9103 га.; Згідно з списком користувачів землекористування яких зараховано в Тарутинському районі на 1 листопада 1966 року за радгоспом «Комунар» рахується 6251 га.; Згідно розробленої відомості до звіту розподілення земель по угіддям і землекористувачам та про використання цих земель на 1 листопада 1966 року рахується в постійному користування загальна площа 6251 га.

- 12.08.2021 року Тарутинський сектор архівного відділу Болградської районної державної адміністрації Одеської області надав архівні документи стосовно діяльності радгоспу «Комунар», а саме: посівні площі і валовий збір сільськогосподарських культур у 1966 році; основні показники на 1966 рік. З вказаних документів слідує, що радгосп «Комунар» в 1965 та в 1966 році мав в постійному користуванні 5369 га.;

- 20.08.2021 року Тарутинський сектор архівного відділу Болградської районної державної адміністрації Одеської області надав архівні документи стосовно діяльності радгоспу «Комунар» (витяги з річних звітів радгоспу «Комунар») за 1965-1984 роки та ксерокопію плану внутрігосподарського землевпорядження радгоспу «Комунар» Тарутинського району Одеської області, проведеного відділом землевпорядження Одеського обласного управління сільського господарства в 1964 році. Так, згідно з планом використання земельних угідь радгоспу «Комунар» в 1970 та в 1971 роках в радгоспі в безстроковому та в довгостроковому користуванні знаходилося 6172 га. землі. Землекористування радгоспу «Комунар» на 1 листопада 1982 року загальна площа складає- 6175 га., 1983 році складає- 6175 га., 1984 років складає- 6175 га.

- лист Відділу у Тарутинському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області вих. № 81/120-19 від 22.01.2019 року, в якому зазначено, що станом на 01.01.2019 року в користуванні ДП «ДГ «Комунар» обліковуються земельні ділянки загальною площею 5131,5 га, з них ріллі 2906,5 га.

Головним управлінням Держгеокадастру у Одеській області, відповідно до повноважень визначених частиною четвертою статті 122 Земельного Кодексу України, накази про передачу земельних ділянок у постійне користування позивача не приймалися. Згідно з відомостями Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, похідне право на вказані земельні ділянки за позивачем не зареєстровано.

За змістом статей 13, 19 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статей 317, 319, 321 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 92 ЗК України передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частина 2 вказаної статті визначає, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із частиною 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону.

Вирішуючи даний спір, господарський суд приймає до уваги, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування базового рівня, статус та повноваження яких визначаються Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Так, згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 вказаного Закону питання регулювання земельних відносин вирішуються сільськими, селищними та міськими радами виключно на їх пленарних засіданнях.

Суб`єктами права власності на землю, згідно зі ст. 80 Земельного кодексу (надалі в тексті ЗК України), є громадяни та юридичні особи на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 116 ЗК України, набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності відбувається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. (ст. 83 ЗК України).

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. (ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 123 ЗК України).

Підставами виникнення, зміни та припинення земельних відносин є юридичні факти юридично значимі обставини, які поділяються відповідно на правовстановлюючі, правозмінюючі та правоприпиняючі. До таких обставин відносяться: договори та інші угоди, передбачені законом, а також не передбачені законом але такі, що не суперечать йому; акти державних органів та органів місцевого самоврядування, які передбачені законом як підстави виникнення земельних прав та обов`язків; судові рішення, які встановлюють земельні права та обов`язки; набуття земельних прав та обов`язків на підставах, які дозволені законом; заподіяння шкоди; інші дії фізичних та юридичних осіб; події, з якими закон або інший правовий акт пов`язує виникнення, зміну і припинення земельних відносин. Зазначене кореспондується зі статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій" землеустрій це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господа-рювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

Суб`єктами землеустрою є органи державної влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування; юридичні та фізичні особи, які здійснюють землеустрій; землевласники та землекористувачі, а замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі. (ст. ст. 4, 26 цього Закону),

В свою чергу, інвентаризація земель, згідно статті 35 Закону, проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Порядок проведення інвентаризації земель затверджується Кабінетом міністрів України.

Інвентаризація масиву земель сільськогосподарського призначення проводиться з такими особливостями: а) підставою для проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення є: для земель державної власності рішення органу виконавчої влади, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою; в інших випадках рішення сільської, селищної, міської ради, на території якої знаходиться масив.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земель-ний кадастр" передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що уповноваженими суб`єктами на замовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель державної власності, а також внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок державної власності є орган виконавчої влади, уповноважений розпоряджатись земельними ділянками або землекористувач.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 ЗК України, землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність віднесено земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні державних підприємств, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність. (ч. 2 ст. 117 ЗК України).

Наведена норма узгоджується з пунктом 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.09.2012 N 5245-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", за змістом якого з дня набрання чинності цим Законом у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, держав-них галузевих академій наук.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих держав-них адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу (частина третя статті 149 ЗК України).

Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною 9 цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті (частина 5 статті 149 ЗК України).

За змістом статті 5 Закону України "Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу" вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України. Відчуження нерухомого майна Національної академії наук України та національних галузевих академій наук і організацій, що віднесені до їх відання, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом міністрів України.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 у справі N 372/5635/13-ц набуття особою права користування земельною ділянкою на підставі рішень, які не скасовані, без подальшого вилучення цієї земельної ділянки в установленому законом порядку не позбавляє цю особу права користування земельною ділянкою в установленому законом порядку, яке зберігається до його належного переоформлення.

У пункті 6 розділу «Перехідні положення» ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Проте обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у пункті 6 розділу «Перехідні положення» ЗК України, визнаний неконституційним Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005. Зазначено, що ЗК УРСР 1970 року встановлював безстрокове і тимчасове користування землею. Поняття користування землею у ЗК УРСР 1990 року поряд з постійним передбачало тимчасове користування.

ЗК України визначив право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, проте не надав визначення праву тимчасового користування, яке продовжує існувати на підставі рішень, прийнятих у відповідності до вимог чинного на той час законодавства.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний ЗК України серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки. Крім того, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визнаються державою.

Відповідно до постанови Президії Верховної Ради Української РСР від 29.07.1991 за Українською академією аграрних наук закріплено землю, всі основні фонди та інше державне майно, що знаходиться в розпорядженні її установ.

Рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Вказані положення містяться в пунктах 1 і 7 розділу X «Перехідні положення» ЗК України.

Як ЗК УРСР 1990 року так і ЗК України від 1991 року зі змінами і доповненнями, в т.ч. на час прийняття оспорюваних рішень, серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не передбачено не оформлення або не переоформлення раніше наданих прав.

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Стаття 141 ЗК України визначила підстави припинення права користування земельною ділянкою, зокрема й добровільну відмову від такого права.

Частинами третьою та четвертою статті 142 ЗК України встановлено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

За приписами статті 84 Земельного кодексу України в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук і земельні ділянки, закріплені за вищими навчальними закладами державної форми власності.

Відповідно до пункту "а", "в" частини першої статті 150 ЗК України до особливо цінних земель відносяться у складі земель сільськогосподарського призначення: чорноземи нееродовані несолонцюваті на лесових породах; лучно-чорноземні незасолені несолонцюваті суглинкові ґрунти; темно-сірі опідзолені ґрунти та чорноземи опідзолені на лесах і глеюваті; бурі гірсько-лісові та дерново-буроземні глибокі і середньо глибокі ґрунти; дерново-підзолисті суглинкові ґрунти; коричневі ґрунти Південного узбережжя Криму, дернові глибокі ґрунти Закарпаття; землі, надані в постійне користування НВАО "Масандра" та підприємствам, що входять до його складу; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів.

Припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пункті "в" і "г" частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України (частина друга статті 150 ЗК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» об`єкти майнового комплексу Національної академії наук України та національних галузевих академій наук використовуються відповідно до законодавства України, а також статуту Національної академії наук України та статутів національних галузевих академій наук, а також статутів організацій, що віднесені до їх відання. Вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України.

Відтак, спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності не могли передаватися у комунальну власність органом місцевого самоврядування без згоди Президії Національної академії наук України, як постійного користувача з особливим статусом, а крім того, в основному належать до особливо цінних земель.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов"язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доведенню таким чином, аби задовольнити. як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Суд звертається до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Господарський суд зазначає, що доказів добровільної відмови НААН України від права постійного користування вищевказаними земельними ділянками матеріали справи не містять. Примусове припинення права користування позивача земельною ділянкою з підстав, у порядку і за умов, визначених законом також не відбувалось.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 86 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов"язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Державою за Українською академією аграрних наук, яка в подальшому перейменована в Національну академію аграрних наук України, закріплено в т.ч. і спірні земельні ділянки.

При цьому суд зауважує на суперечливості дій відповідача1, а саме надання позивачу у листі від 05.12.2017 року /а.с. 142-143/ відповіді щодо права ДП «ДГ «Комунар» отримати земельні ділянки у користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також запропоновано у клопотанні привезти у відповідність ст. 22 ЗК України цільове призначення бажаної до відведення земельної ділянки.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

За встановлених судом обставин того, що спірні земельні ділянки належать до особливо цінних земель державної форми власності, закріплені за Національною академією агарних наук України, в установленому статтею 150 ЗК України порядку у землекористувача не вилучались, відсутності доказів добровільної відмови від права постійного користування земельними ділянками НААН України, суд дійшов висновку про неправомірність двій відповідачів щодо вилучення із користування позивача спірних земельних ділянок. У зв`язку із чим, наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 05.12.2020 року № 33-ОТГ Про передачу земельної ділянки з державної власності в комунальну власність Бородінській селищній раді Болградського району Одеської області в частині передачі спірних земельних ділянок підлягає скасуванню.

За таких обставин, господарський суд вважає, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідачів та про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про скасування наказу відповідача1 від 30.12.2020 року № 15-192556/13.20СГ Про відмову у наданні Державному підприємству Дослідне Господарство Комунар Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення дозволу на розроблення документації із землеустрою та зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування, господарський суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини 7 статті 118 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Зазначену правову позицію сформульовано в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17.

У частині сьомій статті 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: прийняти рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу (якщо для цього є передбачені законом підстави).

За результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ, відтак рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмова в наданні такого дозволу повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Питання щодо ефективного способу захисту прав позивача у такій ситуації в судовій практиці поставало неодноразово.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17 оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою (п. 36- 39).

Тобто, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні.

В такому разі, суд під час перевірки підстав прийняття рішення, перевіряє конкретні підстави відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. У разі визнання незаконності підстав, що стали причиною прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, доцільним способом захисту є власне зобов`язання уповноваженого суб`єкта прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути клопотання. Оскільки клопотання вже було розглянуто, рішення прийнято, тому повторний розгляд клопотання не захистить прав заявника,

Як встановлено судом вище, 30.12.2020 року ГУ Держгеокадастру в Одеській області видало наказ № 15-19256/13-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» з підстав: бажана до відведення земельна ділянка передана у Бородінську об`єднану територіальну громаду Одеської області.

За таких обставин, враховуючи висновок суду про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 05.12.2020 року № 33-ОТГ Про передачу земельної ділянки з державної власності в комунальну власність, господарський суд зазначає, що відпала зазначена у наказі підстава відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою. При цьому суд враховує, що Держгеокадастр не може самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), оскільки такі дії не сумісні з принципами правової визначеності та належного урядування, які є фундаментальними для правової держави.

З урахуванням вказаного, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Разом із тим, господарський суд вважає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача2 припинити будь-які вилучення земельних ділянок з постійного користування позивача не підлягає задоволенню, так як є неконкретизованою та невизначеною, а також такою, що заявлена на майбутнє.

Проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги Державного підприємства Дослідне Господарство Комунар Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 11 350,00 грн., що вбачається із відповідних квитанцій від 27.04.2021 року (а.с. 48-52).

Таким чином, враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог Державного підприємства Дослідне Господарство Комунар Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення, судовий збір у розмірі 7 945,00 грн. підлягає стягненню з відповідача1 та судовий збір у розмірі 1 135,00 грн. підлягає стягненню з відповідача2.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства Дослідне Господарство Комунар Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії Головного управління Держгеокадастру в Одеській області /ЄДРПОУ 3976571, адреса 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83/ та Бородінської селищної ради Болградського району Одеської області /, адреса 68540, Одеська обл., Болградський р., смт. Бородіне, вул. Миру, 132/ щодо вилучення із постійного користування Державного підприємства Дослідне Господарство Комунар Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення /, адреса 68544, Одеська обл., Болградський р., с. Весела Долина, вул. Світла, 49/ земельних ділянок загальною площею 5131,5 га.

3. Скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 05.12.2020 року № 33-ОТГ Про передачу земельної ділянки з державної власності в комунальну власність в частині передання Бородінській селищній раді Болградського району Одеської області земельних ділянок загальною площею 5131,5 га, розташовані на території Болградського (Тарутинського) району Одеської області, які перебувають у постійному користуванні Державного підприємства Дослідне Господарство Комунар Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення.

4. Скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 30.12.2020 року № 15-192556/13.20СГ Про відмову у наданні Державному підприємству Дослідне Господарство Комунар Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення дозволу на розроблення документації із землеустрою.

5. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області /ЄДРПОУ 3976571, адреса 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83/ надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення Державному підприємству Дослідне Господарство Комунар Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення , адреса 68544, Одеська обл., Болградський р., с. Весела Долина, вул. Світла, 49/ в постійне користування земельних ділянок загальною площею 5131,5 га.

6. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області /ЄДРПОУ 3976571, адреса 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83/ на користь Державного підприємства Дослідне Господарство Комунар Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення /, адреса 68544, Одеська обл., Болградський р., с. Весела Долина, вул. Світла, 49/ судовий збір у розмірі 7 945,00

7. Стягнути з Бородінської селищної ради Болградського району Одеської області /, адреса 68540, Одеська обл., Болградський р., смт. Бородіне, вул. Миру, 132/ на користь Державного підприємства Дослідне Господарство Комунар Селекційно-генетичного Інституту національного центру насіннєзнавства та сортовивчення /, адреса 68544, Одеська обл., Болградський р., с. Весела Долина, вул. Світла, 49/ судовий збір у розмірі 1 135,00 грн.

8. В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2021 р.

Суддя Н.Д. Петренко