РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.10.2021Справа № 910/7549/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Вегери А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

про визнання додаткової угоди до договору укладеною,

За участю представників сторін:

від позивача: Волосна Я.О. за довіреністю № 35 від 25.03.2021;

від відповідача: Овчарук О.О. за довіреністю № 261 від 16.08.2021.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про визнання Додаткової угоди № 3 до Індивідуального Договору від 30.12.2020 року № 1/21-ЧГЗ до Рамкового Договору купівлі-продажу природного газу від 11.09.2020 року № 1зб-ЧГЗ, укладеною у редакції, запропонованій позивачем у Протоколі розбіжностей від 26.02.2021 року, який у встановленому законом порядку та строки не був підписаний відповідачем - монополістом на ринку природного газу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.05.2021 року відкрито провадження у справі № 910/7549/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.06.2021 року.

07.06.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" від 07.06.2021 року № 125/01-805 на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позову, посилаючись на безпідставність тверджень позивача про застосування до правовідносин сторін положень частини 7 статті 181 Господарського кодексу України, оскільки відповідач в установленому порядку не був визнаний монополістом на відповідному ринку.

14.06.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява позивача від 14.06.2021 року, в якій останній змінив предмет позову та просив суд визнати укладеною з 26.02.2021 року Додаткову угоду № 3 до Індивідуального Договору від 30.12.2020 року № 1/21-ЧГЗ до Рамкового Договору купівлі-продажу природного газу від 11.09.2020 року № 1зб-ЧГЗ у редакції, запропонованій позивачем у Протоколі розбіжностей від 26.02.2021 року.

14.06.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивача від 14.06.2021 року на відзив на позовну заяву, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" навело додаткові аргументи на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

У підготовчому засіданні 15.06.2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 16.06.2021 року для надання представнику відповідача часу та можливості ознайомитися зі змістом заяви позивача від 14.06.2021 року про зміну предмета позову.

У підготовчому засіданні 16.06.2021 року судом прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" від 14.06.2021 року про зміну предмета позову, у зв`язку із чим, позовні вимоги розглядаються в редакції означеної заяви, відповідно має місце новий предмет спору. З огляду на викладене, у цьому підготовчому засіданні судом встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (з урахуванням зміни позивачем предмета позову) до 25.06.2021 року та заперечень - до 13.07.2021 року, встановлено позивачу строку для подання відповіді на відзив на позовну заяву (з урахуванням зміни позивачем предмета позову) до 05.07.2021 року, а також без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 14.07.2021 року.

29.06.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на позовну заяву (з урахуванням зміненого позивачем предмета позову), в якому відповідач, зокрема, вказав, що він у визначений законом двадцятиденний строк висловив та довів до відома позивача свою незгоду з пропозиціями, викладеними у протоколі розбіжностей, що повністю виключає можливість застосування норми частини 7 статті 181 Господарського кодексу України.

05.07.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" від 05.07.2021 року на відзив на позовну заяву, в якій позивач навів додаткові аргументи на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Разом із тим, підготовче засідання у вказаній справі, призначене на 14.07.2021 року, не відбулося, у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності суддею Ломакою В.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.07.2021 року підготовче засідання у справі № 910/7549/21 призначено на 17.08.2021 року.

У підготовчому засіданні 17.08.2021 року з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів сторін у даній справі, забезпечення сторонам можливості надати всі заяви та клопотання на їх розсуд, судом постановлено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.08.2021 закрито підготовче провадження у справі № 910/7549/21 та призначено її до судового розгляду по суті на 21.09.2021 року.

У судовому засіданні 21.09.2021 року оголошувалася перерва до 05.10.2021 року.

У судовому засіданні 05.10.2021 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, з урахуванням заяви від 14.06.2021 року про зміну предмета позову, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у вказаному судовому засіданні проти задоволення вимог позивача заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 07.06.2021 року № 125/01-805 та відзиві, що надійшов через відділ діловодства господарського суду міста Києва 29.06.2021 року.

У судовому засіданні 05.10.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.09.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" укладено Рамковий договір № 1зб-ЧГЗ купівлі-продажу природного газу (далі - Рамковий договір), який, з урахуванням Додаткової угоди від 29.12.2020 року № 1, регулює всі угоди, які будуть укладені сторонами щодо купівлі-продажу, передачі та прийому природного газу (кожна з таких угод надалі іменується - Індивідуальний договір. Форми Індивідуального договору наведені у Додатках № 1-3, що є невід`ємними частинами Рамкового договору).

Означений Рамковий договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Пунктами 1.2, 1.3 Рамкового договору передбачено, що Індивідуальні договори повинні бути укладені, з урахуванням умов цього договору, у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін, і складають невід`ємну частину цього договору. Кожним Індивідуальним договором визначається Договірна ціна, Договірна вартість, Договірний обсяг, Періоди поставки, порядок оплати, Пункт поставки та інші умови, визначені згідно з цим договором. У разі, якщо інше не передбачено умовами Індивідуального договору, застосовуються положення цього Рамкового договору.

Згідно з пунктом 1.4 Рамкового договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю природний газ в обсягах та у строки, що погоджують сторонами у відповідному Індивідуальному договорі, а покупець зобов`язується прийняти і своєчасно сплатити вартість такого обсягу газу в розмірі, строки та у порядку, що визначені відповідним Індивідуальним договором та цим Рамковим договором.

Загальна кількість природного газу, що передається продавцем покупцю на виконання цього договору, дорівнює загальній сумі Договірних обсягів природного газу, що передаються відповідно до всіх Індивідуальних договорів за цим договором, та визначається на підставі Комерційних актів (пункт 2.1 Рамкового договору).

Відповідно до пункту 3.1 Рамкового договору продавець передає покупцеві у період з серпня 2020 року по грудень 2021 року включно природний газ в порядку та на умовах, визначених у кожному Індивідуальному договорі. Перехід права власності на природний газ відбувається на умовах, передбачених цим договором, якщо інше не передбачено Індивідуальним договором.

Пунктами 4.1-4.2.1 Рамкового договору встановлено, що загальна вартість цього договору дорівнює загальній сумі Договірних вартостей за всіма Індивідуальними договорами до цього договору та не може перевищувати 3 000 000 000,00 грн., включаючи ПДВ. Продаж природного газу здійснюється за Договірною ціною, що встановлюється між продавцем та покупцем на кожний відповідний Період поставки природного газу, виходячи з узгоджених умов оплати. Договірна ціна для кожного Періоду поставки розраховується за формулою, яка визначається в Індивідуальному договорі.

Покупець має здійснити оплату за природний газ на умовах, передбачених Індивідуальним договором (пункт 4.4 Рамкового договору).

Згідно з пунктом 9.1 Рамкового договору останній набуває чинності з моменту скріплення його підписами сторін та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до їх повного та належного здійснення, а в частині передачі газу покупцю - по 31.12.2021 року (включно).

З матеріалів справи вбачається, що 30.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" укладено Індивідуальний договір № 1/21-ЧГЗ до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу № 1зб-ЧГЗ від 11 вересня 2020 року (далі - Договір).

Цей правочин, а також додаткові угоди до нього від 15.01.2021 року № 1 та від 28.01.2021 року № 2, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками наведених юридичних осіб.

У пункту 1 Договору сторони погодили Періоди поставки:

- Період поставки 1: з 01.01.2021 до 01.02.2021;

- Період поставки 2: з 01.02.2021 до 01.03.2021;

- Період поставки 3: з 01.03.2021 до 01.04.2021;

- Період поставки 4: з 01.04.2021 до 01.05.2021;

- Період поставки 5: з 01.05.2021 до 01.06.2021;

- Період поставки 6: з 01.06.2021 до 01.07.2021;

- Період поставки 7: з 01.07.2021 до 01.08.2021;

- Період поставки 8: з 01.08.2021 до 01.09.2021;

- Період поставки 9: з 01.09.2021 до 01.10.2021;

- Період поставки 10: з 01.10.2021 до 01.11.2021;

- Період поставки 11: з 01.11.2021 до 01.12.2021;

- Період поставки 12: з 01.12.2021 до 31.12.2021.

У пункті 2 Договору, з урахуванням додаткової угоди від 15.01.2021 року № 1 до нього, сторони узгодили та визначили, що Договірний обсяг газу за Загальний період поставки, що передається на умовах Договору, складає 333 000 000,000 м3, у тому числі окремо за кожний Період поставки:

- Період поставки 1: 72 940,000 тис м3;

- Період поставки 2: 56 520,000 тис м3;

- Період поставки 3: 38 120,000 тис м3;

- Період поставки 4: 20 670,000 тис м3;

- Період поставки 5: 6 950,000 тис м3;

- Період поставки 6: 3 690,000 тис м3;

- Період поставки 7: 2 730,000 тис м3;

- Період поставки 8: 2 370,000 тис м3;

- Період поставки 9: 10 590,000 тис м3;

- Період поставки 10: 24 400,000 тис м3;

- Період поставки 11: 42 940,000 тис м3;

- Період поставки 12: 51 080,000 тис м3.

Пунктом 3 Договору передбачено формулу розрахунку Договірної ціни газу за кожний Період поставки. Крім того, наведеним пунктом, з урахуванням додаткової угоди від 28.01.2021 року № 2 до нього, передбачено, що Договірна ціна газу, який постачається/споживається у Періоді поставки 2 (лютий 2021 року), встановлюється на рівні 9120,60 грн. за 1000 м3 з ПДВ.

Разом із тим, у пункті 3.1 Договору сторони домовились про те, що Договірна ціна газу, який постачається/споживається у Періоді поставки 1 (січень 2021 року), встановлюється на рівні 7026, грн. за 1000 м3 з ПДВ.

Договірна вартість газу за цим Індивідуальним договором розраховується як сума Договірних вартостей газу за кожний Період поставки. Договірна вартість газу за кожний Період поставки розраховується як добуток Договірного обсягу та Договірної ціни відповідного Періоду поставки (пункти 4, 5 Договору).

Відповідно до пункту 6 Договору з метою забезпечення належного виконання покупцем своїх зобов`язань згідно з пунктами 2, 7 цього Індивідуального договору покупець здійснює сплату Гарантійного забезпечення, що становить 10 % Договірної вартості газу за відповідний Період поставки, на поточний рахунок продавця не пізніше передостаннього робочого дня місяця, що передує відповідному місяцю поставки. Гарантійне забезпечення, сплачене покупцем є завдатком за цим Індивідуальним договором. Усі витрати, пов`язані з наданням Гарантійного забезпечення, покладаються на покупця. У разі виконання покупцем усіх зобов`язань щодо оплати, придбання природного газу за Період поставки та надання Гарантійного забезпечення на наступний Період поставки, Гарантійне забезпечення за попередній Період поставки повертається покупцю до 30-го числа місяця, наступного за місяцем такого Періоду поставки або протягом 10-ти робочих днів після отримання письмової вимоги покупця, якщо сторони прийняли рішення розірвати цей Індивідуальний договір шляхом укладення відповідної додаткової угоди, але не раніше дати підписання сторонами Комерційного акту.

Згідно з пунктом 8 Договору у разі виконання в повному обсязі покупцем умов оплати відповідно до пункту 7 цього Індивідуального договору та приймання природного газу протягом відповідного Періоду поставки, Гарантійне забезпечення, сплачене покупцем згідно з пунктом 6 цього Індивідуального договору, повертається покупцю на умовах, передбачених пунктом 6 Індивідуального договору, крім випадків, передбачених пунктом 9 цього Індивідуального договору

За умовами пункту 9 Договору покупець погоджується, що продавець має право залишити в повному обсязі у своїй власності та не повертати Гарантійне забезпечення, сплачене покупцем відповідно до пункту 6 цього Індивідуального договору з дати настання однієї з наступних умов:

- повного або часткового невиконання покупцем умов оплати відповідно до пункту 7 цього Індивідуального договору;

- повного або часткового невиконання покупцем умов приймання природного газу згідно цього Індивідуального договору;

- ініціювання покупцем дострокового розірвання цього Індивідуального договору;

- ініціювання покупцем дострокового розірвання Рамкового договору.

Пунктом 13 Договору унормовано, що будь-які зміни щодо обсягів природного газу для кожного Періоду поставки в межах Загального періоду поставки можуть вноситися тільки за погодженням сторін шляхом підписання додаткової угоди до Індивідуального договору.

Зі змісту позовної заяви вбачається та сторонами не оспорюється, що 12.02.2021 року на електронну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" надійшов запропонований Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" проект Додаткової угоди № 3 до Договору, за результатами розгляду якого позивач склав протокол розбіжностей, який у подальшому був підписаний директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут", скріплений печаткою позивача та у двох примірниках разом із супровідним листом від 26.02.2021 року № 196/5 направлений на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Наведене відправлення було отримано Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 01.03.2021 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 699 та витягом із сервісу перевірки статусу відстеження поштових відправлень Укрпошти.

Зі змісту запропонованого позивачем до укладення проекту Додаткової угоди № 3 до Договору (з урахуванням складеного ним протоколу розбіжностей) вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" пропонувало відповідачу внести зміни до пунктів 3, 3.1, 6, 7 Договору, виключити пункти 9-10 Договору, а також доповнити Договір новими пунктами 15-1, 15-2, 15-3 та 15-4 у наведеній нижче редакції.

Так, пунктом 3 Договору (тут і далі в редакції протоколу розбіжностей позивача) встановлено формулу розрахунку Договірної ціни газу за кожний Період поставки, окрім Періодів поставки 1, 2 та 3.

Відповідно до пункту 3.1 Договору Договірна ціна природного газу та обсяг природного газу, який постачається/споживається у Періодах поставки 1, 2 та 3 (січень, лютий та березень 2021 року), встановлюється на рівні 6659,62 грн. за 1000 м3 з ПДВ.

Згідно з пунктом 6 Договору (який доповнено до первісних умов Договору) Гарантійне забезпечення, сплачене покупцем на дату укладення цієї Додаткової угоди № 3, вважається попередньою оплатою за газ, який постачається/споживається у Періодах поставки 1 та 2 (січень та лютий 2021 року). Покупець не сплачує Гарантійне забезпечення щодо Договірного періоду 3 (березень 2021 року).

За умовами пункту 7 Договору оплата за газ за кожний період поставки, окрім Періодів поставки 1 та 2 (січень та лютий 2021 року), проводиться таким чином:

- покупець сплачує на банківський рахунок продавця 90 % Договірної вартості газу до 25-го числа (включно) місяця, що настає за таким Періодом поставки;

- 10 % Договірної вартості газу оплачується шляхом зарахування продавцем внесеного покупцем Гарантійного забезпечення за відповідний період поставки в рахунок оплати природного газу за такий Період поставки за умови належної сплати покупцем 90 % Договірної вартості газу до 25-го числа (включно) місяця, що настає за таким Періодом поставки.

Оплата Договірної вартості газу за Періоди поставки 1 та 2 (січень та лютий 2021 року), яка зменшена на суму Гарантійного забезпечення, сплаченого покупцем на дату укладення цієї Додаткової угоди № 3, проводиться покупцем виключно грошовими коштами на банківський рахунок продавця згідно з графіком, викладеним у додатку 1 до цього Індивідуального договору.

При здійсненні платежів згідно з цим пунктом Індивідуального договору, покупець в обов`язковому порядку вказує в призначенні платежу платіжного доручення, що здійснюється оплата за природний газ з ПДВ, а також номер та дату цього Індивідуального договору. Платежі, які здійснюються покупцем на користь продавця за цим Індивідуальним договором, враховуються продавцем у відповідності до призначення платежу, вказаному покупцем в платіжному дорученні. Продавцю забороняється враховувати та/або зараховувати будь-які платежі покупця в рахунок платежів за цим Індивідуальним договором в разі, якщо в призначенні платежу в платіжному дорученні відсутні посилання на цей Індивідуальний договір.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" посилалося на те, що відповідач, як монополіст на ринку природного газу, всупереч положенням частини 7 статті 181 Господарського кодексу України у встановлений законом двадцятиденний строк від дня одержання від позивача протоколу розбіжностей не передав до суду таких розбіжностей, які залишилися неврегульованими між сторонами, що, на думку позивача, свідчить про фактичне прийняття Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" відповідних пропозицій позивача та наявність підстав для визнання укладеної між сторонами Додаткової угоди № 3 до Договору в судовому порядку.

Зважаючи на викладене, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (частина 1 статті 179 Господарського кодексу України, тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 2, 3 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За змістом частини 2 статті 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору.

Порядок укладення договору визначено статтями 638-650 Цивільного кодексу України та статтями 179-187 Господарського кодексу України.

За частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини 2 статті 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальний порядок укладання господарських договорів визначений статтею 181 Господарського кодексу України.

Згідно з частинами другою - шостою статті 181 Господарського кодексу України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

За частиною 7 статті 181 Господарського кодексу України ("Загальний порядок укладання господарських договорів") якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Слід зазначити, що в матеріально-правове обґрунтування пред`явлених до відповідача вимог, позивач посилався на положення частини 7 статті 181 Господарського кодексу України, а також вказував, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", яке входить до Групи Нафтогаз та власником 100 % статутного капіталу якого є Дочірня Компанія "Газ України" НАК "Нафтогаз України", з урахуванням відносин контролю, має ознаки монопольного (домінуючого) становища на ринках природного газу.

З огляду на викладене, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

За змістом статті 3 цього Закону одним із основних завдань Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, окрім іншого, контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та регулюванням цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій.

Статтею 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище суб`єкта господарювання, якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам.

Вважається, що кожен із двох чи більше суб`єктів господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо стосовно певного виду товару між ними немає конкуренції або є незначна конкуренція і щодо них, разом узятих, виконується одна з умов, передбачених частиною першою цієї статті.

Монопольним (домінуючим) вважається також становище кожного з кількох суб`єктів господарювання, якщо стосовно них виконуються такі умови: сукупна частка не більше ніж трьох суб`єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 50 відсотків; сукупна частка не більше ніж п`яти суб`єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 70 відсотків - і при цьому вони не доведуть, що стосовно них не виконуються умови частини четвертої цієї статті.

Пунктом 11 частини 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" встановлено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" проведення дослідження ринку, визначення меж товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку з прийняттям відповідних рішень (розпоряджень) відноситься до виключної компетенції постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України.

За змістом частини 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Разом із тим, суди, з урахуванням виключної компетенції Антимонопольного комітету України, передбаченої статтею 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції та самостійно встановлювати, зокрема, обставини інкримінованого порушення, збирати докази, що відноситься до дискреційних повноважень органів Антимонопольного комітету України під час розгляду антимонопольної справи та, відповідно, робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.06.2021 року в справі № 910/21488/17, від 19.08.2019 року в справі № 910/12487/18 та від 30.09.2019 року в справі № 910/13306/18.

У той же час позивачем не було надано суду копії прийнятого у встановленому законом порядку рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України (його органів) про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" монополістом на відповідному ринку, або доказів фактичного прийняття такого рішення, що є передумовою для застосування положень частини 7 статті 181 Господарського кодексу України, на яку Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" посилалося як на правову підставу пред`явлених у даній справі позовних вимог.

З огляду на встановлені судом обставини, а також зважаючи на те, що сам відповідач під час розгляду справи заперечував факт зайняття ним монопольного становища на ринку природного газу, суд дійшов висновку про безпідставність відповідних тверджень позивача про монопольне становище відповідача з посиланням лише на статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та інформацію офіційного сайту Групи Нафтогаз.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" на інформацію, викладену в Рекомендаціях Антимонопольного комітету України від 21.11.2019 року № 61-рк та рішенні Антимонопольного комітету України від 24.12.2020 року № 811-р "Про результати розгляду справи про концентрацію", яка зводиться до констатації наявності у НАК "Нафтогаз України" частки на загальнодержавному ринку первинної реалізації природного газу понад 60 %, частки обсягів реалізації групи НАК "Нафтогаз України" природного газу від загального обсягу споживання природного газу в Україні в розмірі 70 % та частки обсягів реалізації групи НАК "Нафтогаз України" природного газу для підприємств теплокомуненерго і населення до 01.08.2020 року в розмірі 100 %, також оцінюються судом критично, оскільки така інформація не може підміняти прийняте у встановленому законом порядку рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України (його органів) про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" монополістом на відповідному ринку.

Крім того, вищенаведена інформація стосується обставин та періоду до 2021 року, тоді як предметом регулювання спірної Додаткової угоди № 3 (з урахуванням протоколу розбіжностей позивача) є правовідносини між сторонами, що виникають з січня 2021 року.

Більше того, вищенаведені документи Антимонопольного комітету України положеннями статті 75 Господарського процесуального кодексу України не віднесені до підстав звільнення від доказування.

Слід зазначити, що установлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об`єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства".

Відповідно до розділу 2 Розпорядження Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 року № 49-р "Про затвердження Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку" визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання може включати в себе такі дії:

встановлення об`єктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб`єкта господарювання (групи суб`єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб`єктом (суб`єктами) господарювання;

складання переліку товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб`єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи;

складання переліку основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп) ;

визначення товарних меж ринку;

визначення територіальних (географічних) меж ринку;

встановлення проміжку часу, стосовно якого має визначатися становище суб`єктів господарювання на ринку - визначення часових меж ринку;

визначення обсягів товару, який обертається на ринку;

розрахунок часток суб`єктів господарювання на ринку;

складання переліку продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товару (товарної групи) - потенційних конкурентів, покупців, які можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку;

визначення бар`єрів вступу на ринок та виходу з ринку для суб`єктів господарювання, які продають (постачають, виробляють), придбавають (споживають, використовують) або можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку;

встановлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання на ринку.

Етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення, передбачені пунктом 2.1 Методики, можуть змінюватися залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.

Зважаючи на викладені обставини, позивачем не було доведено обґрунтованості його посилань на наявність у відповідача ознак монопольного (домінуючого) становища на ринку природного газу в контексті, зокрема, територіальних та часових меж цього ринку.

Крім того, посилання позивача на викладені у постанові від 16.01.2020 року в справі № 922/1362/17 та ухвалі від 10.02.2021 року в справі № 925/1368/19 висновки Верховного Суду про те, що стале функціонування соціально-значимих об`єктів окремих адміністративно-територіальних одиниць України опинялось в залежності від монопольного становища НАК "Нафтогаз України", також не підтверджують обґрунтованості позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут", оскільки за умовами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Крім того, посилання на те, що стале функціонування соціально-значимих об`єктів окремих адміністративно-територіальних одиниць України опинялось в залежності від монопольного становища НАК "Нафтогаз України" не свідчить про визнання монопольного (домінуючого) становища відповідача у даній справі - Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на відповідному ринку, з урахуванням, зокрема, його територіальних та часових меж.

Судом враховано посилання позивача на частину 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, за якою при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Проте обставини залежності сталого функціонування соціально-значимих об`єктів окремих адміністративно-територіальних одиниць України від монопольного становища НАК "Нафтогаз України" не є висновком щодо застосування відповідної норми права у розумінні частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, за наведеною статтею суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не його ухвалах, що додатково свідчить про необґрунтованість посилань позивача на ухвалу Верховного Суду від 10.02.2021 року в справі № 925/1368/19.

Твердження позивача про наявність у відповідача ознак монопольного (домінуючого) становища на ринку природного газу також оцінюються судом критично з огляду на те, що наявність чи відсутність таких ознак не впливає на можливість застосування до спірних правовідносин положень частини 7 статті 181 Господарського кодексу України, якими передбачена необхідність визнання в установленому порядку виконавця за договором монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), а не лише встановлення ознак наявності монопольного становища останнього.

Більше того, відповідно до частини 2 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір уважається укладеним, якщо між сторонами в передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї зі сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з частиною 8 статті 181 Господарського кодексу України, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір уважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Отже, частина 2 статті 180 Господарського кодексу України визначає 3 умови, за яких господарський договір вважається укладеним. Це: а) досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору; б) додержання передбаченої законом форми договору; в) додержання передбаченого законом порядку укладання договору.

Відповідно до частин 6, 7 статті 181 Господарського кодексу України, у разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена в письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Комплексний аналіз наведених положень частини 2 статті 180, частин 6 - 8 статті 181 Господарського кодексу України свідчить, що частина 7 статті 181 Господарського кодексу України фактично розрахована на принцип мовчазної згоди, коли сторона, яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений 20-денний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, тобто відсутністю будь-яких активних дій фактично погоджується з пропозиціями, викладеними в протоколі розбіжностей.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.12.2019 року в справі № 904/5542/18.

У той же час з матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду спірного протоколу розбіжностей відповідач 09.03.2021 року направив на адресу позивача лист від 05.03.2021 року № 125/02-266 із запереченнями проти укладення спірної Додаткової угоди № 3 в редакції протоколу розбіжностей Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут".

Отже, відповідач у вищевказаний 20-денний строк висловив та довів позивачу свою незгоду з пропозиціями, викладеними в протоколі розбіжностей.

Разом із тим, заперечення позивача проти релевантності вищезазначеної постанови Верховного Суду від 19.12.2019 року в справі № 904/5542/18 не беруться судом до уваги, оскільки, незважаючи на характер правовідносин у цій справі, судом касаційної інстанції викладено висновок щодо застосування саме норм статей 180, 181 Господарського кодексу України, які, у тому числі, підлягають застосуванню в даній справі.

Слід також зазначити, що статтею 181 Господарського кодексу України, на яку позивач посилався у якості нормативно-правового обґрунтування пред`явлених до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" вимог, унормовано загальний порядок укладання господарських договорів. Разом із тим, предметом спору в даній справі є визнання укладеною Додаткової угоди № 3 до Індивідуального Договору від 30.12.2020 року № 1/21-ЧГЗ до Рамкового Договору купівлі-продажу природного газу від 11.09.2020 року № 1зб-ЧГЗ, а не власне такого Договору. У той же час порядок зміни та розірвання господарських договорів встановлено статтею 188 Господарського кодексу України, частиною 4 якої передбачено лише право заінтересованої сторони передати спір на вирішення суду в разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу.

Посилання позивача на те, що відповідач не скористався наданим йому пунктом 9 Договору правом та не залишив у своїй власності гарантійне забезпечення на загальну суму 17 540 000,00 грн. також не свідчать про обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" та не підтверджують факту визнання відповідачем пред`явлених до нього в даній справі вимог, враховуючи, у тому числі, зміст відзиву останнього на позовну заяву, тоді як обставини наявності чи відсутності заборгованості позивача перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" за Договором не входять до предмета доказування у цій справі.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року в справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Враховуючи вищевказані встановлені судом обставини, а також зважаючи на те, що позивачем у встановленому законом порядку не доведено належними доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут".

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача та компенсації останньому не підлягають.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 12.10.2021 року.

Суддя В.С. Ломака