ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2021м. ДніпроСправа № 904/4003/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Панна С.П. за участю секретаря судового засідання Савенко О.О.

за позовом фізичної особи-підприємця Василенко Альберта Миколайовича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

до відповідача-1. Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), 51400, м.Павлоград, вул.Дніпровська, буд.338,

відповідача-2. Державної казначейської служби України, 01601, м.Київ, вул.Бістаіонна, буд.6,

про стягнення заборгованості у розмірі 890 293,20грн.

Представники:

від позивача: Василенко А.М.,Савченко С.А

від відповідача-1: Кравченко Є.С.

від відповідача-2: Дерновський М.Є

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Василенко Альберт Миколайович звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом (з врахуванням третьої уточненої позовної заяви від 03.09.2021р.) до відповідача-1. Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), 51400, м.Павлоград, вул.Дніпровська, буд.338, , відповідача-2. Державної казначейської служби України, 01601, м.Київ, вул.Бістаіонна, буд.6, , в якій просить суд стягнути солідарно з:

- Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в особі Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку України на відшкодування шкоди суму заборгованості за Договором у розмірі 758 477,00грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 49 218,05грн., пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 82 598,15грн. та судові витрати у розмірі 13 354,40грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Договору відповідального зберігання майна від 01.08.2016р. в частині оплати за послуги.

Ухвалою суду від 26.04.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 27.05.2021р.

Ухвалою суду від 22.06.2021р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання по справі на 22.07.2021р.

15.07.2021р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив в якій зазначив, що на адресу відповідача-1 був направлений лист від 10.01.2019р., в якому було запропоновано в строк до 01.02.2019 року сплатити на користь позивача заборгованість по оплаті за зберігання майна згідно укладеного договору на суму 758 477,00грн., яка на даний час не була сплачена. А тому строк позовної давності розраховується з 02.02.2019 року.

22.07.2021р. до суду від відповідача-2 надійшла відповідь на відзив в якій просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Відповідач-2 зазначає, що позивачем не наведено будь-яких доказів щодо правовідносин між позивачем та Казначейством, відсутні факти нанесення казначейством шкоди позивачу своїми незаконними діями. Відповідач-2 звертає увагу суду на те, що вона не може виступати по даній справі відповідачем, оскільки органи Казначейства не порушили жодну норму чинного законодавства. Судові рішення про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України, проте ніяк не солідарно з обох відповідачів.

Ухвалою суду від 25.08.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.09.2021р.

07.09.2021р. до суду від позивача надійшло клопотання про заміну первинного відповідача - Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), 51400, м.Павлоград, вул.Дніпровська, буд.338, належним відповідачем - Павлоградським міськрайонний відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в особі Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (, адреса: вул.Дмитра Яворницького, бул.21 А, м.Дніпро, Дніпропетровська область, Україна, 49027). Клопотання позивача обґрунтовано тим, що в ході судового засідання було встановлено, що первинний відповідач-1 є неналежним відповідачем у справі. Ухвалою суду від 23.09.2021р. в задоволенні клопотання позивача про заміну первинного відповідача належним відповідачем було відмовлено.

23.09.2021р. до суду надійшли заперечення відповідача-1 на позовну заяву, в якій просить суд відмовити в її задоволенні. В своїх запереченнях відповідач-1 зазначає, що на примусовому виконанні в Павлоградському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження № за АСВП 51103579 від 31.03.2016 про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , боргу на користь держави в особі Західно-Донбаської ОДП1 ГУ ДФС у Дніпропетровській області, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та боргу з виплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини. 01.08.2016р. між ФОП Василенко А.М. як зберігачем та Павлоградським МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області в особі начальника відділу Палуна В.О. як поклажедавцем укладено договір відповідального зберігання арештованого та описаного майна боржника. 16.02.2018р. державним виконавцем в ході примусового виконання ЗВП № 51103579 винесено постанову про передачу майна на зберігання іншому зберігачу. 02.01.2019р. позивач надав акт приймання-передачі майна від 20.02.2018р. між Василенко А.М. та ОСОБА_4., яким засвідчено факт передачі арештованого майна новому зберігачу відповідно до постанови про передачу майна на зберігання іншому зберігачу, про що 03.01.2019р. державним виконавцем був складений акт. 16.08.2019р. позивачу у відповідь на його вимогу від 10.01.2019р. відповідачем-1 було направлено листа, згідно якого повідомлено, що витрати за зберігання описаного майна боржника є додатковими витратами виконавчого провадження. Компенсацію витрат за зберігання описаного майна боржника ОСОБА_1 буде можливо здійснити після стягнення з боржника грошових коштів, в тому числі й від реалізації арештованого та описаного майна. Відповідач-1 зазначає, що компенсацію витрат на залучення зберігача Василенка А.М. згідно договору відповідального зберігання від 01.08.2016р., складеного між ФОП Василенко А.М. як зберігачем та Павлоградським МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області в особі начальника відділу Палуна В.О. як поклажедавцем, буде здійснено згідно черговості, визначеної в статтях 45, 46, 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 23.09.2021р. відкладено розгляд справи по суті на 27.09.2021р.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.08.2016р. між Суб`єктом підприємницької діяльності Василенко Альбертом Миколайовичем (надалі - зберігач) та Павлоградським міськрайонним ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Дніпровська, 338 (надалі - поклажодавець) був укладений Договір відповідального зберігання майна.

Відповідно до п.1.1. Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку цього Договору МАЙНО, що визначене у акті приймання передачі майна, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Приймання МАЙНА на відповідальні зберігання та повернення його з відповідального зберігання здійснюється Сторонами за актами приймання - передачі, які є невід`ємною частиною цього Договору. (п.1.3. Договору)

Перелік МАЙНА, яке передається на відповідальне зберігання згідно з цим договором, його кількість, вартість та комплексність визначаються Сторонами у актах приймання-передачі. (п.1.4. Договору)

Згідно п.4.1. Договору, розмір плати за зберігання МАЙНА визначається в акті прийому-передачі та підлягає сплаті на користь Зберігача шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок протягом 10 днів після повернення МАЙНА з відповідального зберігання.

Відповідно до п.п.5.1., 5.2., 5.3. Договору, у випадку порушення зобов`язань, ще виникають з цього Договору. Сторони несуть відповідальність, визначену чинним в Україні законодавством. Сторона вважається невинуватою і не несе відповідальності за порушення Договору, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цього Договору. Зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність МАЙНА з моменту передання МАЙНА на зберігання і до моменту його повернення Поклажодавцеві. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження МАЙНА, який переданий на зберігання, або його частини, Зберігач повинен за свій рахунок відшкодувати Поклажодавцеві завдану шкоду.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін. (п.7.1. Договору)

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1. цього

Договору та подовжується автоматично за відсутності письмової відмови сторін. (п.7.2. Договору)

Згідно акту № 01 приймання-передачі майна до Договору відповідального зберігання майна від 01.08.2016р. позивач прийняв на відповідальне зберігання 134 найменування товарів (майна), що було передане Павлоградським міськрайонним ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

До Павлоградського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшла заява первісного зберігача арештованого майна Василенка А.М. щодо неможливості в подальшому виконувати обов`язки відповідального зберігача та зберігати описане й арештоване майно боржника ОСОБА_1 , згідно акту опису та арешту майна боржника від 21.07.2016р.

16.02.2018р. державним виконавцем Павлоградського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кравченко Євгеном Сергійовичем в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження № 51103579 було винесено постанову про призначення відповідальним зберігачем та попередження його про кримінальну відповідальність ОСОБА_4 .

Відповідно до Договору відповідального зберігання майна від 20.02.2018р. суб`єкт підприємницької діяльності Василенко Альбертом Миколайовичем (надалі - колишній зберігач) передав ОСОБА_4 (надалі - зберігач) майно згідно акту № 02 приймання-передачі майна до Договору відповідального зберігання майна від 20.02.2018р. (а/с 39-45)

10.01.2019р. позивач звернувся до відповідача-1 з проханням у строк до 01.02.2019р. сплатити заборгованість по оплаті за зберігання майна згідно укладеного Договору відповідального зберігання майна від 01.08.2016р. у розмірі 758 477,00грн. (а/с 46-47)

У відповідь на лист позивача відповідачем-1 було повідомлено, що у зв`язку з винесенням 16.02.2018р. постанови державним виконавцем Павлоградського МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області про передачу майна на зберігання іншому зберігачу, повноваження позивача як зберігача майна було припинено з дня винесення зазначеної постанови, з 16.02.2018р. Витрати за зберігання арештованого майна боржника за зведеним виконавчим провадженням № 51103579 нараховуються за період з 21.07.2016р. по 19.02.2018р. включно, оскільки фактично передачу такого майна було здійснено новому зберігачу 20.02.2018р. Витрати за зберігання описаного майна боржника є додатковими витратами виконавчого провадження, які підлягають розподіленню відповідно до п.2 ч.1 ст.45 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п.4.26. Положення про Міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 23.06.2011р. № 1707/5, міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань контролює через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень і питань державної виконавчої служби, здійснення примусового виконання рішень у випадках, передбачених законом, відповідним відділом примусового виконання рішень та районними, районними у місті, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної виконавчої служби міжрегіонального управління.

Згідно п.12 типового положення про відділ держаної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016р. № 1183/5, відділ є юридичною особою, має рахунки в органах Державної казначейської служби України, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування авансового внеску стягувачу, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Згідно ч.3 ст.58 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім`ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем.

Як вбачається з п.3 акту приймання-передачі майна до Договору відповідального зберігання майна від 01.08.2016р. розмір плати за зберігання майна становить 1 333,00грн. за календарний день. Оплата здійснюється протягом 10 днів після повернення майна з відповідального зберігання.

Отже, в вищезазначеному акті від 01.08.2016р. конкретно зазначені строки розрахунку.

Позивач нарахував плату за зберігання майна за період з 01.08.2016р. по 20.02.2018р. (569 днів) у розмірі 758 477,00грн.

На даний час відповідачем-1 не додано доказів сплати заборгованості за Договором відповідального зберігання майна від 01.08.2016р. у розмірі 758 477,00грн.

Щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Правові наслідки порушення грошових зобов`язань передбачені приписами ст.625 ЦК України. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу та сплата 3% річних, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та, відповідно, отримання від боржника компенсації за користування ним коштами, які належали до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Зазначені правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Правова природа 3% річних, інфляційних втрат є такою, що вони можуть нараховуватись саме на суму основного боргу.

Позивач просить суд стягнути пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 49 218,05грн. за період з 02.02.2019р. по 05.03.2021р., пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 82 598,15грн. за період з лютого 2019р. по лютий 2020р.

Суд розцінює вимоги позивача в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі трьох процентів річних від простроченої суми та грошового зобов`язання з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, як стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки як вже було вищезазначено інфляційні нарахування на суму боргу та сплата 3% річних, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та, відповідно, отримання від боржника компенсації за користування ним коштами, які належали до сплати кредиторові.

Судом здійснено перевірку розрахунку заявлених позивачем вимог про стягнення інфляційних втрат за період з лютого 2019р. по лютий 2020р. та 3 % річних за період з 02.02.2019р. по 05.03.2021р.

Перевіривши розрахунок 3 %, інфляційних втрат, судом встановлено, що сума 3 % річних та інфляційних втрат нараховані вірно та підлягають до стягнення 3 % річних за період з 02.02.2019р. по 05.03.2021р. у розмірі 49 218,05грн., інфляційні втрати за період з лютого 2019р. по лютий 2020р. у розмірі 82 598,15грн.

Вимога щодо стягнення солідарно з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку України на відшкодування шкоди не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.1.п.9 прикінцевих положень Бюджетного кодексу зазначено, що рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, тобто Державною казначейською службою України.

Завдана шкода відшкодовується не безпосередньо органами державної влади або органами місцевого самоврядування з рахунків, відкритих для забезпечення діяльності юридичної особи (бюджетної установи), а за рахунок коштів Державного бюджету Державним казначейством України в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відшкодування коштів здійснюється з Державного бюджету через органи казначейства.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір відповідального зберігання майна від 01.08.2016р. укладений між Суб`єктом підприємницької діяльності Василенко Альбертом Миколайовичем (надалі - зберігач) та Павлоградським міськрайонним ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відноситься до господарських правовідносин. По даній справі спір виник в частині оплати послуг та не відноситься до стягнення збитків або завданої шкоди.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як визначено ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ч.1 ст.179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання на підставі господарських договорів є господарсько-договірними зобов`язаннями; при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (абзац другий ч. 4 ст. 179 ГК України): господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір відповідального зберігання майна є договором зберігання.

Як передбачено ч.1 ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк (ст.938 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Нормами статті 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст.73 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до приписів ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відтак на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

За змістом ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по стягненню з Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь фізичної особи-підприємця Василенко Альберта Миколайовича заборгованості за Договором відповідального зберігання майна від 01.08.2016р. у розмірі 758 477,00грн., 3 % річних у розмірі 49 218,05грн., інфляційні втрати у розмірі 82 598,15грн.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у справі покладається на відповідача-1.

Керуючись ст.ст.2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Відмовити у позовних вимогах до відповідача-2. Державної казначейської служби України.

Стягнути з Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), 51400, м.Павлоград, вул.Дніпровська, буд.338, на користь фізичної особи-підприємця Василенко Альберта Миколайовича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 заборгованість за Договором відповідального зберігання майна від 01.08.2016р. у розмірі 758 477,00грн., 3 % річних у розмірі 49 218,05грн., інфляційні втрати у розмірі 82 598,15грн. та судові витрати у розмірі 8 902,93грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 04.10.2021

Суддя С.П. Панна