РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/597/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Малєєвої О. В., секретар судового засідання Павлюк У. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях,

до відповідача фізичної особи - підприємця Вістовського Віктора Ярославовича

за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу - Міністерства освіти і науки України

про визнання недійсним договору оренди державного майна, зобов`язання звільнити та повернути державі приміщення освітнього закладу площею 17 м. кв.,

за участю:

прокурора Гринди І. І.

представника позивача Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу Квасниці О. А.

представниці позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях Гречко Х. М.,

представника відповідача Калинюка Р. С.,

представник Міністерства освіти і науки України не з`явився,

ухвалив таке рішення.

1. Предмет позову.

1.1. Перший заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури звернувся з позовом в інтересах держави в особі Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу (надалі - Університет), Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (надалі - РВ ФДМУ) до ФОП Вістовського В. Я. про визнання недійсним договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, від 15.08.2016 №16, зобов`язання звільнити та повернути державі приміщення Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу площею 17 м. кв., яке розміщене в кімнатах № 57 (14, 3 м.кв.), 57-А (2, 7 м.кв.) гуртожитку № 5 за адресою: м. Івано-Франківськ, Північний Бульвар, 11.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

2.1. Щодо залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

В позовній заяві перший заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури просив залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Університету - Міністерство освіти і науки України (надалі - Міносвіти).

В ухвалі про відкриття провадження у справі від 24.06.2021 суд задовольнив подане клопотання та залучив вказану особу до участі у справі.

2.2. Поновлення процесуальних строків.

В підготовчому засіданні 05.08.2021 відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд визнав поважними причини пропуску відповідачем строку на подання відзиву на позовну заяву, поновив цей строк та прийняв до розгляду відзив на позовну заяву від 05.08.2021 №05/08-01 (вх.№12249/21 від 05.08.2021).

2.3. Продовження строку підготовчого провадження.

На підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України в підготовчому засіданні 05.08.2021 суд ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів до 22.09.2021.

2.4. Перерви в судовому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 216 ГПК України в судовому засіданні щодо розгляду справи по суті 31.08.2021 оголошувалась перерва до 28.09.2021.

3. Зміст позовних вимог та заперечень на позов, пояснення учасників справи.

3.1. Позовна заява від 17.06.2021 №24-329вих-21 (вх.№10092/21 від 22.06.2021).

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що між Університетом та ФОП Вістовським В. Я. укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, від 15.08.2016 №16 і передано в оренду приміщення закладу освіти, загальною площею 17 кв.м, яке розміщене в кімнатах № 57 (14, 3 кв.м), 57-А (2,7 кв.м) гуртожитку № 5 за адресою: м. Івано-Франківськ, Північний Бульвар, 11. Вказує, що передача в оренду вказаного приміщення здійснена з порушенням приписів ЗУ "Про освіту", оскільки надання в оренду приміщень, що тимчасово не задіяні, дозволяється лише для їх використання за освітнім призначенням. Спірне приміщення передане в оренду з метою розміщення майстерні з ремонту замків, сейфів та виготовлення ключів, тобто для здійснення господарської комерційної діяльності, яка не пов`язана з навчально-виховним процесом.

Вважає, що умови оспорюваного договору щодо перерахування 50 % орендної плати до державного бюджету суперечать ч. 8 ст. 61, ч. 3 ст. 63 ЗУ "Про освіту", оскільки такі кошти не підлягають вилученню і навчальні заклади самостійно розпоряджаються прибутками від господарської діяльності. З цих же підстав вказує на невідповідність цих умов договору вимогам ч. 5 ст. 80 ЗУ "Про освіту", яка була чинною на час внесення змін до договору та діє до цього часу.

Стверджує, що в порушення ч. 4 ст. 80 ЗУ "Про освіту" при внесенні змін до договору не внесено зміни в частині визначення можливості органу управління користуватись нерухомим майном відповідно до законодавства, що є однією з обов`язкових умов передачі майна в оренду.

Позовні вимоги обґрунтовує приписами ст. 203, 215, 216, 236, 785, 795 ЦК України, ст. 61, 63, 71, 80 ЗУ "Про освіту", ст. 4, 9 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна".

3.2. Відзив на позовну заяву від 05.08.2021 №05/08-01 (вх.№12249/21 від 05.08.2021).

Відповідач проти позову заперечив. Вказує на втручання держави, інтереси якої захищає прокурор, в "право мирного володіння" відповідачем майном шляхом позбавлення такого права через припинення оренди та зобов`язання повернути орендоване приміщення. Зазначає, що процесуальні повноваження прокурора не є абсолютними, а перебувають в сфері судового контролю, який здійснюється шляхом встановлення підтвердження відповідних підстав представництва.

Відмічає, що прокуратура, на відміну від Міносвіти, не має повноважень відносно формулювання способів реалізації навчального процесу в контексті необхідності використання для цього того чи іншого приміщення. А припинення надходження орендної плати прямо суперечить інтересам держави.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази існування потреби державного вищого навчального закладу у задіяні орендованого приміщення в учбовому процесі, як і будь-яких доказів обмеження в доступі до освіти в цьому ВНЗ в силу факту наявності спірних орендних правовідносин відносно приміщення площею 17 кв.м та його придатності до використання у навчальному процесі відповідно до чинних санітарних норм.

3.3. Відповідь на відзив Івано-Франківської обласної прокуратури від 11.08.2021 № 24-454вих-21 (вх.№12634/21 від 12.08.2021).

Вказує, що порушення інтересів держави полягає в захисті прав студентів на отримання освіти в навчальному закладі зі створеними відповідними умовами для їх функціонування і розвитку, зокрема і їх матеріальної бази. Тому порушення вимог законодавства під час передачі в оренду майна навчального закладу має наслідком порушення інтересів держави в галузі освіти. Порушення інтересів держави полягає в незаконному, нецільовому використанні приміщення навчального закладу, загрозі збереження існуючої мережі навчальних закладів та їх матеріально-технічної бази, а також забезпечення належних умов для навчання.

В обґрунтування наявності підстав для представництва відповідно до ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" зазначає, що прокурор звертався до позивачів з приводу невідповідності вказаного договору вимогам ЗУ "Про освіту". Проте вказані особи таких порушень не вбачають і не вживають відповідних заходів реагування.

Відмічає, що невикористання навчальним закладом спірного приміщення для навчального процесу не є підставою для визнання правомірним договору, оскільки заборона використання такого приміщення з іншою метою встановлена на законодавчому рівні.

3.4. Заперечення від 19.08.2021 № 19/08-01 (вх.№12988/21 від 19.08.2021).

З аналізу положень ч. 1, 4 ст. 61, ч.1 ст. 63 ЗУ "Про освіту", абз. 20 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" та інших нормативних актів обґрунтовує можливість в якості додаткових джерел фінансування навчальних закладів залучати доходи від надання в оренду приміщень.

Вважає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження доводів прокурора щодо наявності підстав для визнання недійсним договору оренди та порушення державного інтересу. На його думку, спірний договір повністю відповідає вимогам ЗУ "Про оренду державного та комунального майна, ЗУ "Про освіту", ЗУ "Про вищу освіту".

3.5. Пояснення Університету від 14.05.2021 №67-32-75 (вх.№11075/21 від 16.07.2021).

Позов не підтримує. Вказує, що спірний договір укладено з урахуванням вимог чинного законодавства і з дотримання встановленої процедури його укладення. Міносвіти, як орган управління державним майном, надаючи дозвіл на укладення договору та на продовження терміну його дії, врахувало вимоги ч. 4 ст. 80 ЗУ "Про освіту". При укладанні договору сторони не виходили за межі наданого дозволу, і діяльність орендаря не створює жодних перешкод для проживання здобувачів вищої освіти та/або працівників університету в гуртожитках та не погіршує соціально-побутові умови, а навпаки покращує їм можливість за місцем проживання (за необхідності) швидко та якісно отримати побутові послуги, зокрема відремонтувати замки в дверях та/або виготовити до них ключі тощо.

Вважає, що редакція ч. 4 ст. 80 ЗУ "Про освіту", яка набрала чинності 19.01.2019, не поширюється на укладення договору, яке мало місце 15.08.2016.

З посиланням на ст. 70, 79 ЗУ "Про освіту" та ряд листів Міносвіти доводить можливість надання в оренду приміщень закладів освіти, які не використовуються, з метою ефективного використання майна і надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладом освіти, включаючи торгівельні об`єкти та побутове обслуговування населення.

Заперечує застосування ДсанПіН 5.5.2.008-01, які не поширюються на університети.

Пропорції розподілу орендної плати пояснює положеннями п. 17, 21 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 №786, та п. 10 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України.

3.6. Пояснення позивача РВ ФДМУ від 04.08.2021 №10-05-01453 (вх.№12230/21 від 05.08.2021).

Позов не підтримує. Зазначає, що РВ ФДМУ не є стороною договору, а тільки погоджувало розрахунок орендної плати. Тому прокурор помилково визначив його як позивача. Водночас вважає, що прокурор не надав жодних доказів на підтвердження наявності підстав для визнання договору недійсним.

4. Обставини справи, оцінка доказів.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 86 ГПК України, суд встановив таке.

4.1. Між Університетом, як орендодавцем, та ФОП Вістовським В. Я., як орендарем, укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 15.08.2016 №16 (надалі - Договір).

Умови Договору такі.

Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно, а саме нерухоме майно в кімнатах № 57 (14, 3 м.кв.), 57-А (2,7 м.кв.) гуртожитку № 5 (з окремим входом/виходом) (далі - Майно), загальною площею 17, 0 кв. м, розміщене за адресою: м. Івано-Франківськ, Північний Бульвар, 11. Майно перебуває на балансі Орендодавця/ІФНТУНГ (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість/актом оцінки на 31.03.2016 і становить за незалежною оцінкою/залишковою вартістю 164 452, 00 грн (п. 1.1.).

Майно передається в оренду з метою розміщення майстерні з ремонту замків, сейфів та виготовлення ключів (п. 1.2.).

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації договору) та акта приймання-передавання майна (п. 2.1.).

Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку червень 2016 року 708, 49 грн (п. 3.1.).

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50 % до 50 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (п. 3.6.).

Цей договір укладено строком на два роки і одинадцять місяців, що діє з 15 серпня 2016 року до 15 липня 2019 року включно (п. 10.1.).

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди (п. 10.4.).

4.2. На виконання умов договору сторони підписали акт приймання-передачі нерухомого майна від 15.08.2016, згідно з яким орендар прийняв Майно у строкове платне користування.

4.3. До укладення договору Міносвіти затвердило висновок про вартість Майна (лист №25-32-80 від 10.05.2016). Такий висновок виготовлений на замовлення РВ ФДМУ з метою визначення ринкової вартості об`єкта оцінки для відображення її в договорі оренди та використання під час розрахунку орендної плати. У висновку зазначено, що об`єктом оцінки є частина нежитлових приміщень на першому поверсі гуртожитку №5 загальною площею 17, 0 кв.м: приміщення №57 - 14,3 кв.м, приміщення №57а - 2, 7 кв.м.

4.4. Міносвіти надало дозвіл на передачу в оренду Майна, про що вказано у листі від 07.07.2016 №1/11-8966. У цьому в листі помилково зазначено, що Майно знаходиться в підвальному приміщенні. Про помилку, зокрема, свідчить те, що Міносвіти попередньо затвердило висновок про вартість Майна, у якому вказано про його розташування на першому поверсі.

4.5. РВ ФДМУ, враховуючи погодження органу, уповноваженого управляти державним майном (лист Міносвіти від 07.07.2016 №1/11-8966), погодило розрахунок орендної плати (лист від 20.05.2016 №16-05-01524).

4.6. Дія Договору продовжувалась на підставі договорів про внесення змін до нього від 13.08.2019, від 14.11.2019, від 16.12.2019, від 18.02.2020. Відповідно до договору від 18.02.2020 строк (термін) оренди продовжено до 16.06.2022.

4.7. Приміщення (гуртожиток № 5) Університету є об`єктом державної власності в особі Міносвіти (свідоцтво про право власності від 04.12.2015 СТВ № 033080).

4.8. Згідно з технічним паспортом інвентарний номер 3-13/34 на громадський будинок (гуртожиток № 5) по вул. Північний бульвар, 11, м. Івано-Франківськ та відповідної експлікації орендоване Майно є нежитловим приміщенням (кабінетом) з туалетом.

4.9. Відповідно до Статуту Університету, який затверджено наказом Міносвіти від 01.04.2016 №357 (в редакції, чинній на дату укладення договору), Університет заснований на державній формі власності та підпорядкований Міносвіти (п. 1.1.). Одним із напрямків діяльності Університету є надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності (п. 1.6.). Університет є юридичною особою, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і мати обов`язки, бути позивачем і відповідачем у суді (п. 1.8.)

4.10. Міносвіти є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності (Положення про Міносвіти, затверджене постановою КМУ від 16.10.2014 № 630, в редакції, чинній на дату укладення договору).

5. Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

5.1. У ст. 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені в ст. 203 ЦК України, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1).

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч. 1 ст. 203 цього Кодексу.

В ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ст. 236 ЦК України).

З огляду на викладене суд встановлює наявність підстав для визнання правочину недійсним на момент його вчинення і перевіряє відповідність умов оспорюваного договору вимогам законодавства на час його укладення, тобто станом на 15.08.2016.

5.2. В ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про освіту" (надалі - Закон) визначено, що заклади освіти, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного закладу освіти. Система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти (ст. 28 Закону).

Структура освіти включає, зокрема, вищу освіту (ст. 29 Закону).

Фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання (ч. 1, 4 ст. 61 Закону).

У п/п 2 п. 8 постанови КМУ від 27.08.2010 № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" вказано, що навчальні заклади мають право надавати інші послуги, зокрема, надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Отже, виходячи зі змісту вищенаведених правових положень, в якості додаткових джерел фінансування навчальних закладів законом передбачається можливість залучати, у тому числі доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання. Проте надання в оренду таких приміщень, споруд, обладнання, що тимчасово не задіяні, дозволяється лише для їх використання, пов`язаного з навчально-виховним процесом відповідного навчального закладу, за умови, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Саме такі висновки щодо застосування вказаних норм права викладені в постанові ВП ВС від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, які суд враховує згідно з приписами ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Державні санітарні правила і норми влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14.08.2001 № 63 та погоджені листом Міносвіти від 05.06.2001 №1/12-1459, поширюються на загальноосвітні навчальні заклади I, I-II, I-III ступенів, спеціалізовані школи I, II, III ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, а тому не застосовуються щодо Університету.

5.3. Відповідно до встановлених судом обставин справи орендоване приміщення розташоване в гуртожитку Університету, є нежитловим і передано в оренду з метою розміщення майстерні з ремонту замків, сейфів та виготовлення ключів. Надання таких послуг стосується обслуговування учасників освітнього процесу - мешканців гуртожитку, а тому може бути визнане таким, що пов`язане з навчально-виховним процесом. Це підтверджується, зокрема, тим, що до переліку платних послуг, які згідно із згаданою постановою КМУ від 27.08.2010 № 796 можуть надаватися навчальними закладами у сфері побутових послуг, віднесено будівництво, ремонт та облаштування житла, господарсько-побутових споруд та приміщень (п. 1 ч. 5). Крім того, укладення Договору відбулось за згодою Міносвіти, як уповноваженого державного органу в сфері освіти, який здійснює державний нагляду (контроль) за діяльністю навчальних закладів, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг.

Обставини погіршення соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють в Університеті, внаслідок укладення оспорюваного договору не встановлено.

5.4. Щодо невідповідності умов п. 3.6. Договору положенням ч. 8 ст. 61, ч. 5 ст. 80 Закону.

Відповідно до ч. 8 ст. 61 Закону бюджетні асигнування на освіту та позабюджетні кошти не підлягають вилученню та використовуються виключно за призначенням.

Згідно зі ст. 63 Закону матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством (ч.1.). Навчальні заклади самостійно розпоряджаються прибутками від господарської та іншої передбаченої їх статутами діяльності (ч. 2.). Основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних навчальних закладів, установ, організацій та підприємств системи освіти не підлягають вилученню, крім випадків, передбачених чинним законодавством (ч. 4).

Чинним законодавством, а саме ч. 2 ст. 19 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" було передбачено, що методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 17 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 № 786, у разі оренди майна бюджетних установ орендна плата спрямовується до державного бюджету в розмірі, встановленому Бюджетним кодексом України. В п. 10 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України було передбачено перерахування до спеціального фонду Державного бюджету України 50 відсотків орендної плати за користування "іншим майном, що належить бюджетним установам, які утримуються за рахунок державного бюджету".

Тому умови п. 3.6. Договору відповідають наведеним положенням законодавства.

5.5. Стосовно порушення ч. 4, 5 ст. 80 Закону, яка була чинною на час внесення змін до Договору.

З огляду на висновки, викладені в п. 5.1. рішення, положення ч. 4, 5 ст. 80 Закону в редакції Закону № 2661-VIII від 20.12.2018, які набрали чинності 19.01.2019, не можуть бути підставою для визнання недійсним Договору, який укладено 15.08.2016. Правомірність додатків до Договору і внесення змін до його умов не є предметом цього позову, а тому не підлягають оцінці. Так само порушення під час внесення змін до договору чи невнесення таких змін не є підставою недійсності договору відповідно до приписів ст. 203, 215 ЦК України.

5.6. Таким чином, прокурор не довів невідповідність умов Договору вимогам закону і наявність підстав для визнання його недійсним. При відсутності підстав для визнання Договору недійсним не застосовуються правові наслідки недійсності правочину, передбачені в ч. 1 ст. 216 ЦК України.

5.7. Щодо визначення прокурором РВ ФДМУ як позивача у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави в позовній заяві зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У п. 2 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 № 786, було передбачено, що у разі коли орендодавцем нерухомого майна (будинку, споруди, приміщення) є державне підприємство, установа, організація, розмір орендної плати погоджується з органом, визначеним в абз. 2 ст. 5 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" (Фондом державного майна України, його регіональними відділеннями та представництвами). Оскільки підставою позову не були обставини правильності визначення розміру орендної плати, то РВ ФДМУ не є органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

6. Висновки суду.

6.1. В задоволенні позову належить відмовити.

7. Судові витрати.

7.1. Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом прокуратура сплатила судовий збір в розмірі 4 540 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 14.06.2021 № 1134.

7.2. Відповідно до приписів ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України, враховуючи відмову в позові, судові витрати покладаються на Прокуратуру Івано-Франківської області.

Керуючись ст. 2, 86, 129, 145, 233, 236-238, 240, 241, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в позові першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури (вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76019) в інтересах держави в особі Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу (вул. Карпатська, 15, м. Івано-Франківськ, 76019, ідентифікаційний код 02070855), Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (вул. Василіянок, 48, м. Івано-Франківськ, 76019, ідентифікаційний код 42891875) до фізичної особи - підприємця Вістовського Віктора Ярославовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу - Міністерства освіти і науки України (проспект Перемоги, 10, м. Київ, 01135, ідентифікаційний код 38621185) про визнання недійсним договору оренди №16 нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, який укладено 15.08.2016 між Івано-Франківським національним технічним університетом нафти і газу та фізичною особою - підприємцем Вістовським Віктором Ярославовичем, та зобов`язання фізичної особи - підприємця Вістовського Віктора Ярославовича звільнити нежитлове приміщення, загальною площею 17, 0 кв. м (за даними технічного паспорта на громадський будинок приміщення № 57 - 14, 3 кв.м, приміщення №57а - 2, 7 кв.м) гуртожитку 5, що розташований за адресою: м. Івано-Франківськ, Північний бульвар, 11, що перебуває на балансі Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу та повернення його державі в особі користувача на праві повного господарського відання Івано-Франківському національному технічному університету нафти і газу.

Судові витрати покласти на Прокуратуру Івано-Франківської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08.10.2021.

Суддя О. В. Малєєва